Справа № 265/6692/13-ц
Провадження № 2/265/74/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року
місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т. С.,

при секретарях Кир'яновій Г.В.,
Хайтуловій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Маріуполі Донецької області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
міського майна Маріупольської міської
ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
визнання незаконними наказу про
приватизацію квартири та свідоцтва про
право власності на житло, визнання
недійним договору купівлі-продажу
квартири, стягнення грошової суми за
договором купівлі-продажу та
виселення, третя особа: ЖКП
«Азовжитлокомплекс», -

В С Т А Н О В И В :

05 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління міського
майна Маріупольської міської ради,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання
незаконними наказу про приватизацію
квартири АДРЕСА_1 та свідоцтва про
право власності на дану квартиру від 15
липня 2013 року. 25 листопада 2013 року
позивач надав заяву про зміну предмету
позову, доповнивши свої позовні вимоги
до відповідачів за первісним позовом
та ОСОБА_5 про визнання недійним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладеного 25 липня 2013 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, стягнення грошової
суми за зазначеним договором
купівлі-продажу квартири та виселення
ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1. В
обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що ОСОБА_4 в квартирі
АДРЕСА_1 не зареєстрована з 2000 року, але
з 2007 року проживає в даній квартирі,
тому при приватизації зазначеної
квартири 15 липня 2013 року вона повинна
була приймати участь. Рішенням
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя від 05 листопада 2013 року
у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про визнання втратившею право
користування жилим приміщенням
квартири АДРЕСА_2, відмовлено. ОСОБА_4 не
є членом сім'ї позивача, постійно не
проживає за його адресою та не веде з
ним сумісне господарство, і
вищевказаним рішення суду порушуються
його житлові права, чому сприяла
одноособова приватизація ОСОБА_3
квартири АДРЕСА_1 без письмової згоди
її матері ОСОБА_4, раніше
зареєстрованої за даною адресою з 27
квітня 1987 року по 22 серпня 2000 року.
Таким чином, приватизація квартира
АДРЕСА_1 є недійсною, не відповідає
актам цивільного законодавства.
Оскільки після приватизації спірної
квартири відповідачка ОСОБА_3 25 липня
2013 року продала її ОСОБА_5, то і договір
купівлі-продажу, укладений між
зазначеними сторонами та посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_8, є
недійсним. Просив визнати незаконними
наказ про приватизацію квартири
АДРЕСА_1 та свідоцтво про право
власності на дану квартиру від 15 липня
2013 року, визнати недійним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 25 липня 2013 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, стягнути грошову суму за
зазначеним договором купівлі-продажу
квартири та виселити ОСОБА_5 з квартири
АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги та надав пояснення,
аналогічні викладеним у позовній
заяві. Додатково пояснив, що у 2000 році
йому була надана у користування ПАТ «МК
«Азовсталь» квартира АДРЕСА_2. У цьому
же році він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4
та зареєстрував її у вказаній квартирі.
05 лютого 2008 року шлюб між ними було
розірвано. До 2007 року вони проживали
разом в квартирі АДРЕСА_2, а з 2007 року
відповідачка ОСОБА_4 проживала за двома
адресами: в квартирі АДРЕСА_2, та в
квартирі АДРЕСА_1 разом із своєю
донькою. У серпні 2013 року вона стала
проживати в його квартирі по вулиці
Орджонікідзе, куди перевезла свої речі.
Зазначив, що з колишньою дружиною він
жити разом не може, тому як хворіє, та
внаслідок того, що між ними склалися
неприязні відносини. З цього часу він
вимушений наймати квартиру чи
проживати на дачі. Вважає, що
відповідачка ОСОБА_4 повинна була разом
з донькою приватизувати квартиру
АДРЕСА_1, і проживати в зазначеній
квартирі. Просив задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_10, діючий на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності, підтримав позовні вимоги
та пояснення позивача. Додатково
пояснив, що відповідачка ОСОБА_3
навмисно приватизувала квартиру
АДРЕСА_1, в ході розгляду цивільної
справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
визнання втратившею право
користування жилим приміщенням
квартири АДРЕСА_2. Оскільки
відповідачка ОСОБА_4 фактично
проживала в квартирі АДРЕСА_1 на момент
її приватизації, вона повинна була
приймати в ній участь або надати
відповідну заяву. Вважає, що
відповідачка навмисно не приймала
участі в приватизації зазначеної
квартири, щоб залишити за собою право
користування квартирою АДРЕСА_2. Просив
позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Управління
міського майна Маріупольської міської
ради Катан І.М., діюча на підставі
довіреності, позовні вимоги не визнала
та пояснила, що приватизація квартири
АДРЕСА_1 на підставі заяви ОСОБА_3 є
законною та відповідає вимогам чинного
законодавства. Основним
квартиронаймачем даної квартири була
ОСОБА_12, яка померла у 2007 році, після її
смерті обліковий рахунок був
перереєстрований на ОСОБА_3 Згідно
довідки про склад сім'ї єдиною
зареєстрованою та проживаючою особою в
даній квартирі на момент приватизації
була ОСОБА_3 Відповідачка ОСОБА_4
зареєстрована, вселена та проживає за
адресою: АДРЕСА_2. Жодних претензій з
приводу приватизації на ім'я ОСОБА_3
квартири АДРЕСА_1, з боку ОСОБА_4 ніколи
не висловлювалось. Таким чином, вважає,
що позивач ОСОБА_1 не має право на
оспорювання приватизації квартири
АДРЕСА_1, яка була здійснена ОСОБА_3
Просила відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4 позовні вимоги не
визнала та пояснила, що до 2000 року вона
була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1,
яка була надана її матері. У 2000 році
вона вийшла заміж за позивача ОСОБА_1,
спочатку вони орендували квартиру, а
потім зареєструвалися та стали
проживати в квартирі АДРЕСА_2. У 2007 році
її мати померла, в даній квартирі
залишилася проживати її донька ОСОБА_3
Вона приходила у гості до доньки, іноді
залишалася ночувати, але постійно
проживала в квартирі АДРЕСА_2. Кожних
претензій до квартири АДРЕСА_1 вона не
має, в приватизації приймати участь не
збиралася. Просила відмовити позивачу
у задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнала та пояснила, що у 1987 році її
бабусі була надана у користування
спірна квартира, проживали в ній:
бабуся, мати та вона. У 2000 році мати
вийшла заміж та переїхала до позивача.
Весь цей час, починаючи з 2000 року, мати
проживала у квартирі АДРЕСА_2. У 2007 році
бабуся померла і вона стала єдиним
наймачем спірної квартири. Проживала
вона в ній постійно, окрім того часу,
коли робила ремонт. У 2013 році вона
продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 і на
цей час не має відношення до цієї
квартири. Зазначила, що її мати ОСОБА_4
ніколи не висловлювала бажання
прийняти участь в приватизації спірної
квартири. Навпаки, коли вона вийшла
заміж та переїхала до позивача,
повідомила, що з цього часу квартира
належить їй. Просила відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Представник третьої особи ЖКП
«Азовжитлокомплекс» у судове
засідання не з'явився, надав заяву з
проханням розглядати справу у
відсутності представника.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, за наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
була надана 27 квітня 1987 року у
користування ОСОБА_12 на сім'ю з трьох
осіб: ОСОБА_12, ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Данні
особи були зареєстровані в зазначеній
квартирі 19 червня 1987 року (а.с. 15).

На підставі рішення № 317 від 28
листопада 2007 року виконкомом
Орджонікідзевського району народних
депутатів відкритий обліковий рахунок
на ім'я ОСОБА_3, сім'я якої складається з
однієї особи, у зв'язку зі смертю
наймача ОСОБА_12 (а.с. 15).

Як вбачається з копії особистого
рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_4 була знята з
реєстрації квартири АДРЕСА_1 22 серпня
2000 року (а.с. 15), та 01 вересня 2000 року була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, в
якості дружини наймача ОСОБА_1 (а.с. 152).

Згідно ч.1 п.1 ст. 5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» до членів сім'ї наймача
включаються лише громадяни, які
постійно проживають в квартирі разом з
наймачем або за якими зберігається
право на житло.

Відповідно до ст.. 8 зазначеного Закону
приватизація державного житлового
фонду здійснюється уповноваженими на
це органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд.

Відповідно до п. 18 Положення про
порядок передачі квартир (будинків),
жилих приміщень у гуртожитках у
власність громадян, затвердженого
Наказом Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 16 грудня 2009 року № 396,
громадянином до органу приватизації
подаються: оформлена заява на
приватизацію квартири (будинку),
жилого приміщення у гуртожитку,
кімнати у комунальній квартирі;
довідка про склад сім'ї та займані
приміщення; копія ордера про надання
жилої площі (копія договору найму
жилої площі у гуртожитку); документ, що
підтверджує невикористання ним
житлових чеків для приватизації
державного житлового фонду; копія
документа, що підтверджує право на
пільгові умови приватизації; заява -
згода тимчасово відсутніх членів
сім'ї наймача на приватизацію
квартири (будинку), жилих приміщень у
гуртожитку, кімнат у комунальній
квартирі. За неповнолітніх членів
сім'ї наймача рішення щодо
приватизації житла приймають
батьки (усиновлювачі) або
піклувальники. Згоду на участь у
приватизації дітей вони засвідчують
своїми підписами у заяві біля прізвища
дитини. Якщо дитина віком від 14 до 18
років (настає неповна цивільна
дієздатність особи), додатково до
заяви додається письмова
нотаріально засвідчена згода
батьків (усиновлювачів) або
піклувальників.

На підставі заяви ОСОБА_3 на
приватизацію квартири АДРЕСА_1 (а.с. 18),
довідки про склад сім'ї наймача (а.с. 17),
довідки ЖКП «Азовжитлокомплекс» про
незбереження ордеру № 000043 від 27 квітня
1987 року на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 16),
копії особистого рахунку на зазначену
квартиру (а.с. 15), виписки з рішення
виконкому Орджонікідзевського району
народних депутатів № 317 від 28 листопада
2007 року про відкриття особистого
рахунку на ім'я ОСОБА_3 у зв'язку зі
смертю ОСОБА_12 (а.с. 15) та розрахунку
вартості надлишкової загальної площі
квартири, що приватизується (а.с. 14),
Управлінням міського майна
Маріупольської міської ради 15 липня 2013
року видано наказ № 48828/н про
приватизацію квартири АДРЕСА_1 (а.с. 19).

На підставі зазначеного наказу 15 липня
2013 року Управлінням міського майна
Маріупольської міської ради ОСОБА_3
видано свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Таким чином, наказ про приватизацію
квартири АДРЕСА_1 та свідоцтво про
право власності на дану квартиру від 15
липня 2013 року, видані Управлінням
міського майна Маріупольської міської
ради відповідно до діючих
нормативно-правових актів України та в
межах наданих йому повноважень, у
зв'язку з чим суд не вбачає правових
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання зазначених наказу
про приватизацію та свідоцтва про
право власності, незаконними.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача та його представника на те, що
ОСОБА_4, незважаючи на її реєстрацію в
квартирі АДРЕСА_2, з 2007 року та на момент
приватизації квартири АДРЕСА_1
проживала в спірній квартирі, та при
приватизації даної квартири необхідно
було отримати її згоду, за наступних
обставин.

Як вбачається із мотивувальної частини
рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя від 05 листопада 2013
року про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
визнання втратившею право
користування жилим приміщенням
квартири АДРЕСА_2, судом встановлено, що
ОСОБА_4 не втрачала свого зв'язку з
квартирою АДРЕСА_2 і продовжує
проживати за вказаною адресою (а.с. 64-65).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, той факт, що ОСОБА_4 на
момент приватизації квартири АДРЕСА_1
проживала за місцем її реєстрації в
квартирі АДРЕСА_2, встановлений судом і
доказуванню не підлягає.

Твердження представника позивача про
те, що ОСОБА_4 є тимчасово відсутнім
членом сім'ї ОСОБА_3, не ґрунтуються на
нормах Закону, оскільки, як вбачається
з особистого рахунку № 719229, у квартиру
АДРЕСА_2, вона була зареєстрована 01
вересня 2000 року постійно в якості
дружини наймача ОСОБА_1 (а.с. 152).

Позовні вимоги про визнання недійним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладеного 25 липня 2013 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, стягнення грошової
суми за зазначеним договором
купівлі-продажу квартири та виселення
ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, є похідними
від вирішення спору про правомірність
вимог позивача про визнання
незаконними наказу про приватизацію
квартири АДРЕСА_1 та свідоцтва про
право власності на дану квартиру від 15
липня 2013 року, а оскільки в процесі
розгляду справи факти, викладені
позивачем в обґрунтування вимог щодо
незаконної приватизації не знайшли
свого підтвердження, суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог позивача
про визнання недійним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного 25 липня 2013 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_5, стягнення грошової суми за
зазначеним договором купівлі-продажу
квартири та виселення ОСОБА_5 з
квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 88, 213-215 ЦПК України ,
суд -

В
И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Управління міського майна
Маріупольської міської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання
незаконними наказу про приватизацію
квартири АДРЕСА_1 та свідоцтва про
право власності на дану квартиру від 15
липня 2013 року, визнання недійним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладеного 25 липня 2013 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, стягнення грошової
суми за зазначеним договором
купівлі-продажу квартири та виселення
ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, третя особа:
ЖКП «Азовжитлокомплекс», - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його оголошення або у
разі неприсутності сторін під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Т.С. Адамова