Справа № 158/2327/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Пономарьова О.М. Провадження
№ 22-ц/773/258/14 Категорія: 45 Доповідач:
Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді
Завидовської-Марчук О. Г.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

при секретарі - Мельничук Т.Ю.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_6, ОСОБА_7, до Ківерцівської
міської ради Волинської області про
визнання недійсним рішення про відмову
в наданні у користування земельної
ділянки за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 на рішення
Ківерцівського районного суду
Волинської області від 25 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ківерцівського районного
суду Волинської області від 25 грудня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору - ОСОБА_6, ОСОБА_7, до Ківерцівської
міської ради Волинської області про
визнання недійсним рішення про надання
у користування земельної ділянки
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій, покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просила його
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник апеляційну скаргу
підтримали із наведених у ній підстав
та просили її задовольнити, рішення
суду скасувати, а позов задовольнити.

Представник третьої особи апеляційну
скаргу заперечив, просив її відхилити,
а рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач Ківерцівська міська рада,
відмовляючи в задоволенні заяви
позивача про виділення їй земельної
ділянки в користування, діяла в межах
своїх повноважень та відповідно до
норм чинного законодавства.

Такі висновки суду є правильними і
ґрунтуються на встановлених судом
обставинах справи і нормах
матеріального права.

Судом правильно встановлено, що за
договором від 12.08.1969 року про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності чоловікові
ОСОБА_1 - ОСОБА_9 була передана земельна
ділянка площею 500 кв.м. в м. Ківерці по
АДРЕСА_1 на підставі рішення
виконавчого комітету Ківерцівської
міської ради від 10.07.1969 року (а.с.20).

Після смерті ОСОБА_9 в ІНФОРМАЦІЯ_1,
позивачі успадкували житловий будинок
з надвірними спорудами, що були
побудовані на цій ділянці, відповідно
до свідоцтва про право на спадщину за
законом від 03.10.2000р. (а.с.19).

01.08.2012 року ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з
метою оформлення права користування
земельною ділянкою для обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд звернулися до Ківерцівської
міської ради із заявою про виділення в
користування земельної ділянки площею
0,0524га (524 кв.м.) для обслуговування
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
який належить їм на праві власності
(а.с.97).

Ці обставини підтверджуються наявними
у справі належними і достовірними
доказами, на які є покликання в рішенні
суду.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Земельного
Кодексу України (далі - ЗК України), що
діяла на час набуття позивачами права
власності на будинок, при переході
права власності на будівлю, споруду
разом з цими об'єктами переходить у
розмірі, передбаченому законом, і право
власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення.

Отже, відповідно до вказаної норми
разом із переходом права власності на
житловий будинок до ОСОБА_1, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 в порядку спадкування перейшло
і право користування земельною
ділянкою для обслуговування цього
будинку в тому розмірі, яка була надана
в користування спадкодавцю - ОСОБА_9, а
саме 500 кв. м. і саме в цьому розмірі вона
є сформованою, відповідно до ч. 2
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про Державний
земельний кадастр», якою передбачено,
що земельні ділянки, право власності
(користування) на які виникло до 2004
року, вважаються сформованими
незалежно від присвоєння їм
кадастрового номера.

Разом з тим, як вбачається з заяви
ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 від 01.08.2012 року
про виділення в користування земельної
ділянки для обслуговування житлового
будинку, позивачі просять надати їм в
користування земельну ділянкою площею
0,0524 га (524 кв.м.), тобто понад межі тієї
ділянки, яка перейшла їм в користування
і яка в цьому розмірі є несформованою.

Рішенням Ківерцівської міської ради
від 12.09.2012 року за № 19/26 позивачам було
надано дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) та
складання документів, що посвідчують
право оренди земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку за адресою АДРЕСА_1
(а.с. 17).

Як вбачається з матеріалів справи
технічна документація із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) в
натурі меж земельної ділянки
виготовлена на земельну ділянку
загальною площею 0,0524 га (а.с.45-49) і не
погоджена Управлінням Держкомзему у
Ківерцівському районі Волинської
області (а.с.57), а висновок відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства від
29. 09. 2012 року про погодження технічної
документації за повідомленням відділу
містобудування та архітектури
Ківерцівської райдержадміністрації
визнано недійсним, в зв'язку з тим, що
частина земельної ділянки, яку просять
виділити в користування позивачі вже
перебуває у власності громадянки
ОСОБА_6, а також з наявністю судових
спорів щодо спірної частини земельної
ділянки (а.с.70).

Межа земельної ділянки, яку просять
виділити позивачі у користування не
погоджена з суміжними землевласниками
ОСОБА_6, ОСОБА_7.(а.с.51), хоча відповідно
до п.б ч.2 ст 198 ЗК України необхідність
такого погодження передбачено при
здійсненні кадастрової зйомки, яка є
частиною технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі.

Постановою Ківерцівського районного
суду від 02.08.2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 зобов'язано Ківецівську
міську раду розглянути заяву позивачів
від 01.08.2012 року про надання в
користування земельної ділянки площею
0,0524 га для обслуговування житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Рішенням Ківерцівської міської ради
від 16.09.2013 року за № 30/27 відмовлено
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у передачі в
користування земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1 в зв'язку з тим, що
заявниками не додано документ, який
підтверджує присвоєння земельній
ділянці кадастрового номера, та
земельна ділянка на момент прийняття
рішення є несформованою, а отже не є
об'єктом цивільних прав.

Відповідно до ч. ч. 1, 4, 9, 10 ст. 79-1 ЗК
України формування земельної ділянки
полягає у визначенні земельної ділянки
як об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру. Земельна ділянка
вважається сформованою з моменту
присвоєння їй кадастрового номера.
Земельна ділянка може бути об'єктом
цивільних прав виключно з моменту її
формування (крім випадків суборенди,
сервітуту щодо частин земельних
ділянок) та державної реєстрації права
власності на неї. Державна реєстрація
речових прав на земельні ділянки
здійснюється після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі.

Частиною 5 статті 16 Закону України «Про
Державний земельний кадастр»
встановлено, що кадастрові номери
земельних ділянок зазначаються у
рішеннях органів державної влади, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
органів місцевого самоврядування про
передачу цих ділянок у власність чи
користування, зміну їх цільового
призначення, визначення їх грошової
оцінки, про затвердження документації
із землеустрою та оцінки земель щодо
конкретних земельних ділянок.

Тобто, кадастровий номер земельної
ділянки повинен зазначатися в рішеннях
міської ради про передачу цієї ділянки
в користування, а також про
затвердження документації із
землеустрою.

Відповідно до ч. ч. 3, 9 ст. 24 Закону
України «Про Державний земельний
кадастр» при здійсненні державної
реєстрації земельної ділянки їй
присвоюється кадастровий номер.
Державна реєстрація земельних ділянок
здійснюється за заявою особи, якій за
рішенням органу виконавчої влади,
органу місцевого самоврядування
надано дозвіл на розроблення
документації із землеустрою, що є
підставою для формування земельної
ділянки при передачі її у власність чи
користування із земель державної чи
комунальної власності, або
уповноваженої нею особи.

Позивачі з заявою про державну
реєстрацію земельної ділянки до
Державного кадастрового реєстратора
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин не звертались.

На момент звернення з заявою про
виділення в користування земельної
ділянки для обслуговування будинку
кадастровий номер земельній ділянці ні
в тому розмірі, яку просять виділити їм
в користування позивачі, і відповідно,
щодо встановлення меж якої ними
виготовлена технічна документація із
землеустрою, ні в іншому розмірі
присвоєно не було.

Отже, суд дійшов правильного та
обґрунтованого висновку про те, що
Ківерцівською міською радою
відповідно до вищезазначених вимог
законодавства правомірно відмовлено в
наданні в користування позивачам
земельної ділянки для обслуговування
житлового будинку.

Покликання позивача в апеляційній
скарзі на ту обставину, що кадастровий
номер земельній ділянці не
присвоюється внаслідок бездіяльності
міської ради, яка відмовляється
прийняти участь у встановленні меж
земельної ділянки, не підписує акт
погодження меж земельної ділянки, не
вирішує спору щодо спільної межі між
земельними ділянками не заслуговують
на увагу суду, оскільки доказів на
підтвердження вказаної бездіяльності,
всупереч, ст. ст. 10, 60 ЦПК України
позивачем не надано і в судовому
порядку така бездіяльність міської
ради нею не оскаржувалася.

До того ж позивач не позбавлена права
забезпечити свої права щодо
користування земельною ділянкою для
обслуговування житлового будинку в
розмірах, які не порушують права
сусідніх землекористувачів, про що
зазначається в рішенні апеляційного
суду Волинської області від 31.03.2011
року(а.с.71-72).

За таких обставин справи і відповідно
до вищенаведених норм матеріального
права суд дійшов правильного та
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду та не містять підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити, а рішення Ківерцівського
районного суду Волинської області від
25 грудня 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді: