Семенівський районний суд Полтавської
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2014
смт. Семенівка

№ 547/1439/13-ц

провадження у справі № 2/547/12/14

Семенівський районний суд
Полтавської області в складі:

головуючого - судді Литвина М. М.,

при секретарі - Сінельник С. А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в смт.
Семенівка Полтавської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В
И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до
Семенівського районного суду
Полтавської області з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивує тим, що вона є власником
житлового будинку АДРЕСА_1. У вказаному
будинку проживала до червня 2002 року, з
того часу постійно проживає в місті
Полтава.

У належному позивачу будинку по
АДРЕСА_1 з 01 липня 2002 року проживають
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідачі не сплачували будь-якої
плати за користування будинком як
житлом з 01 липня 2002 року по цей час. В
разі здачі будинку в найм за цей період
(11 років 3 місяці), будь-якому наймачеві,
за звичайних обставин позивач отримала
б дохід в сумі 51585 грн. Тобто, розмір
упущеної вигоди становить 51585 грн.

За період користування житловим
будинком відповідачі допустили його
пошкодження та пошкодження
господарських будівель і споруд,
приналежних до будинку, а саме: стіни
будинку мають тріщини, дерев'яні вікна
пошкоджені шашелем, віконне скло має
тріщини, демонтовано металеві швелери
балкону, зруйновано коньки даху,
зруйновано огорожу присадибної
ділянки, зруйновано тимчасову споруду
сінника.

Відповідачі не вживали адекватних
заходів щодо знищення шашеля у
дерев'яних конструкціях вікон, не
склили вікна, не усували причини
виникнення тріщин у капітальних стінах
будинку та не ліквідовували ці тріщини.

На думку позивача, вартість
ремонтно-відновлювальних робіт
вказаного будинку становить 28000 грн.

Також позивач вказує, що
неправомірними діями відповідачів їй
було завдано моральної шкоди, яка
полягає у порушенні нормального
способу життя, душевному дискомфорті і
моральному хвилюванні. Моральну шкоду
оцінює в 3500 грн.

Позивач прохала стягнути з
відповідачів розмір упущеної вигоди в
сумі 51585грн., та вартість
ремонтно-відновлювальних робіт в сумі
25525грн. та моральну шкоду в сумі 3500грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримала в повному обсязі та
прохала стягнути з відповідачів
вказані суми ремонтно-відновлювальних
робіт, упущеної вигоди та моральну
шкоду.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позовні
вимоги не визнав в повному обсязі,
проти задоволення позову заперечив,
вказав, що він та ОСОБА_3 уклали із
ОСОБА_1 договір купівлі-продажу
вказаного будинку, сплатили ОСОБА_1
частину вартості будинку та домовилися
про те, що до моменту остаточної сплати
вони будуть проживати у вказаному
будинку безкоштовно. При цьому
договору найму житла вони не укладали,
в процесі проживання доглядали за
будинком, клеїли обої в кімнатах,
проводили ремонтні роботи, проте
виявили зазначені позивачем недоліки,
тому і відмовилися від купівлі
спірного житлового будинку.

В судовому засіданні ОСОБА_3 позовні
вимоги не визнала в повному обсязі,
проти задоволення позову заперечила,
підтримала позицію ОСОБА_2. прохала
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
відповідачів, розглянувши матеріали
справи та оцінивши їх в своїй
сукупності, приходить до наступного.

Судом по справі встановлено, що згідно
свідоцтва на право власності на
нерухоме майно серії ЯЯЯ №106040 від
25.04.2005 р. житловий будинок АДРЕСА_1 на
праві приватної власності належить
ОСОБА_1.

30 червня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
домовилися про купівлю-продаж
житлового будинку, що належить ОСОБА_1

Умови купівлі-продажу жилого будинку
викладені в документі, який
називається «розписка - договір
купівлі-продажу жилої будівлі в
с.Біляки».

ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 15500 грн. на
виконання домовленості про
купівлю-продаж жилого будинку.

Згодом подружжя ОСОБА_2 виявили
приховані недоліки жилого будинку,
проживаючи в ньому, та запропонували
ОСОБА_1 зменшити ціну продажу. Коли
ОСОБА_1 не пристала на таку пропозицію
відповідачі ОСОБА_2 відмовилися
сплачувати за будинок решту в сумі 14500
грн.

Згідно рішення Семенівського
районного суду Полтавської області від
18.07.2013р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виселено із
житлового будинку будинок АДРЕСА_1 та
стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
15500грн..

Таким чином встановлено, що з 30.06.2002р. до
18.07.2013р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали в
житловому будинку АДРЕСА_1.

Також встановлено, що між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір оренди житла
не укладався, при цьому ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 проживали у вказаному будинку
зі згоди ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК
України, згідно якої суд розглядає
справи в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 57 Цивільного
процесуального Кодексу України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 57 Цивільного
процесуального Кодексу України, ці
дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального Кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства.

Відповідно до ст. 810 ЦК України, за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату.

Відповідно до ст. 811 ЦК України, договір
найму житла укладається у письмовій
формі. Договір оренди житла з викупом
підлягає обов'язковому нотаріальному
посвідченню.

Відповідно до ст. 22 Цивільного Кодексу
України, особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування .

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України,
власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

В процесі судового розгляду
встановлено, що позивачем, не надано
підтвердження того, що вона, внаслідок
проживання відповідачів у її будинку,
зазнала втрат майнового характеру.
Позивачем не надано належних та
допустимих доказів (документального
підтвердження), які б підтверджували що
саме дії відповідачів за час
проживання у АДРЕСА_1 призвели до
пошкодження вказаного будинку (тріщини
в стінах, тріщини стекол, пошкодження
вікон, відсутність коньків на
даху…тощо), тому суд вважає, що позовні
вимоги про стягнення з відповідачів
вартості ремонтно-відновлювальних
робіт є необґрунтованими та не
підлягають до задоволення.

Також, з огляду на те, що між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір оренди житла
не укладався, а відповідачі проживали в
житловому будинку зі згоди ОСОБА_1, яка
до 2013 року не заявляла вимог про їх
виселення чи укладення договору оренди
житла, суд вважає, що позовні вимоги
про стягнення з відповідачів упущеної
вигоди в сумі 51585грн. є
необґрунтованими та не підлягають до
задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Цивільного
Кодексу України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного
Кодексу України, моральна шкода
полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», під
моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати,
зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому
числі інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

В процесі судового розгляду судом
встановлено, що позивачем, не надано
підтвердження того, що ОСОБА_1,
внаслідок проживання відповідачів у
її будинку, зазнала душевних
страждань або втрат немайнового
характеру. Позивачем не надано доказів
(документального підтвердження), які б
підтверджували що відповідачами було
принижено її честь, гідність, престиж
або ділову репутацію, порушено
нормальні життєві зв'язки через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушено стосунки
з оточуючими людьми, або завдано інших
негативних наслідків, тобто доказів
про порушення її законних прав і
заподіяну моральну шкоду.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема,повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
недоведеність факту спричинення
позивачу моральної шкоди, суд вважає,
що вимоги позивача про стягнення
моральної шкоди в сумі 3500грн. є
необґрунтованими та такими що не
підлягають до задоволення.

На підставі ст.ст. 15, 16, 22, 23, 319, 386, 810, 811
Цивільного кодексу України, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209-215, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди - відмовити в
повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Якщо було подано
апеляційну скаргу рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом .

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів після
проголошення рішення суду. Апеляційна
скарга подаються Апеляційному суду
Полтавської області через
Семенівський районний суд.

Головуючий - підпис

«З оригіналом - згідно»

Суддя Семенівського районного суду

Полтавської області
М. М. Литвин