Справа № 459/5250/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/1041/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Проворної Н.І.

з участю: представника відповідача -
Музика М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 18 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013р. ОСОБА_3 звернувся в суд із
зазначеним позовом, який обґрунтував
тим, що в період з 1987р. по 2005р. працював
на шахті №10 «Великомостівська» на
посаді прохідника підземного V розряду.
У зв'язку з тривалою роботою в особливо
шкідливих та тяжких умовах праці в
нього значно погіршився стан здоров'я і
16.11.2005р. йому вперше та безтерміново
було встановлено ІІІ групу
інвалідності та 55% ступеня втрати
професійної працездатності. Внаслідок
отримання професійного захворювання
позивачу було завдано моральної шкоди
у вигляді фізичних та душевних
страждань, яку просить стягнути з
відповідача у розмірі 30 000 тис. грн.

Рішенням Червоноградського
міського суду Львівської області від 18
листопада 2013р. позов задоволено
частково, та стягнуто з відповідача в
користь позивача 11 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконання трудових обов'язків,
внаслідок професійного захворювання. В
решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили сторони.

Позивач ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі зазначає, що суд не врахував
ступінь фізичних і моральних страждань
позивача, їх тривалість і тяжкість,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках, а
також конкретних обставин по справі і
наслідків, що наступили.

Просить змінити рішення суду та
стягнути в його користь з відповідача
витрати на відшкодування моральної
шкоди в повному розмірі.

Відповідач - відділення Фонду
соціального страхування в апеляційній
скарзі зазначає, що позивач не надав
відповідний висновок медичних органів
про факт заподіяння моральних
страждань, який був обов'язковим на час
встановлення позивачу стійкої втрати
працездатності. Суд не навів в рішенні
розрахунку розміру стягнутої
моральної шкоди та не врахував
положення закону, що відшкодування
Фондом моральної шкоди припиняється з
01.01.2008р.

Просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову у позові.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились у
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_3 з 1987р. працював на шахті
«Великомостівська» №10 учнем
підземного гірника, підземним
прохідником V розряду та звільнений з
роботи наказом від 26.09.2005р. на підставі
ст. 38 КЗпП України.

Згідно акту розслідування
професійного захворювання форми П-4 від
13.10.2005р. було проведено розслідування
випадку хронічного професійного
захворювання та зроблено висновок про
шкідливі умови праці і вони
характеризуються умовами в основному
пов'язаними з вібрацією, що
перевищувала гранично допустимі рівні,
контактом з вугільно-породним шахтним
пилом, фізичними перевантаженнями
(а.с.19-20).

Також, факт важких та шкідливих умов
праці підтверджується санітарно -
гігієнічною характеристикою умов
праці від 04.07.2005р., картою умов праці, що
наявні в матеріалах справи (а.с. 21-24).

Згідно довідки серії ЛВА-2 №009455 виданої
обласною МСЕК №2 від 16.11.2005р. ОСОБА_3
вперше та безтерміново встановлено 55%
ступеня втрати професійної
працездатності. Встановлена потреба у
санаторно-курортному лікуванні і
медикаментозне забезпечення по
професійному захворюванню (а.с. 25).
Згідно довідки серії ЛВА-1 №136984 виданої
обласною МСЕК №2 від 16.11.2005р. позивачу
безтерміново встановлена третя група
інвалідності. Протипоказана робота в
умовах дії вібрації, важкої фізичної
праці, пилу, подразнюючих речовин.
Рекомендовано лікування в
невропатолога, терапевта (а.с.26).

Згідно п.п. «є» п.1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин) передбачено
надання позивачу соціальних послуг і
виплат, у тому числі відшкодування
моральної шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно рішення Конституційного суду
України від 07.01.2004 р. у справі №1-рп/2004р.
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати працездатності спричиняють
йому моральні та фізичні страждання.

З врахуванням того, що позивач зазнав
ушкодження здоров'я під час виконання
трудових обов'язків у шкідливих умовах
праці, суд правильно прийшов до
висновку, що йому завдана моральна
шкода, тому доводи апеляційної скарги
відповідача про необхідність подання
позивачем медичного висновку про факт
заподіяння йому моральної шкоди не
заслуговують на увагу.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №6 від 27.03.1997 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Отже, посилання представника
відповідача на пункт 27 статті 77 Закону
України від 20 грудня 2005 року «Про
державний бюджет України на 2006 рік» та
пункт 22 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
якими зупинено дію положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності», які
передбачали обов'язок відшкодування
моральної шкоди Фондом соціального
страхування не заслуговують на увагу,
так як право на отримання позивачем
виплати компенсації за моральну шкоду
виникло в листопаді 2005 року, тобто до
набрання чинності вказаними законами.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги відповідача про те, що
відповідно до п.3 ч.3 розділу ХІ
Прикінцеві положення Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припиняється з 01.01.2008 року,
оскільки вказані зміни визнано
неконституційними згідно із Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22.05.2008 року.

Посилання представника відповідача на
те, що для встановлення факту наявності
моральної шкоди, позивачу слід
звернутись на обстеження у МСЕК, судом
правильно не прийняті до уваги з огляду
на наступне.

У Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків, затвердженому
наказом Міністерства охорони здоров'я
від 22.11.1995р. № 212 (зареєстрований у
Мін'юсті 22.03.1996р. за № 136/1161), на
медико-соціальні експертні комісії
було покладено обов'язок встановлення
факту спричинення моральної шкоди (п.
1.11 наказу).

Пунктом 3.8 Порядку було передбачено, що
висновком медичних органів як
підставою для відшкодування моральної
шкоди може бути висновок
лікаря-психіатра
лікувально-профілактичного закладу,
або лікарсько-консультаційної чи
медико-соціальної експертної комісії
про стрес, якого зазнав потерпілий у
результаті трудового каліцтва чи
професійного захворювання, чи їх
наслідків, про депресію чи інші
негативні вияви стану потерпілого.
Такі висновки слід було розглядати в
комплексі з іншими документами і
наявними відомостями про потерпілого.

Тобто чинним законодавством не було
передбачено, що виключно МСЕК
встановлює факт спричинення моральної
шкоди.

Цей наказ втратив чинність на підставі
наказу МОЗ України № 420 від 05.06.2012р.,
тобто на час звернення ОСОБА_3 з позовом
до суду він був нечинним.

Посилання відповідача на те, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду про стягнення моральної шкоди є
також безпідставними, оскільки
відповідно до пункту 3 частини першої
статті 268 ЦК України на вимогу про
відшкодування збитків, завданих
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, позовна давність не
поширюється. Аналогічні роз'яснення
надано у пункті 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

При визначенні розміру грошового
відшкодування моральної шкоди суд
правильно врахував, що позивач не навів
розрахунків завданої моральної шкоди в
розмірі 30 тис. грн. та достатнього
правового обґрунтування вказаного
розміру та з врахуванням принципу
виваженості та розумності правильно
прийшов до висновку, що розмір
достатньої компенсації не повинен
перевищувати 11 тис. грн.

Не погодитись з такими висновками суду
у колегії судів немає підстав.

При цьому апеляційним судом
враховується той факт, що відповідач у
справі не заявляв клопотання про
призначення по справі відповідної
експертизи на предмет визначення
підстав та/або розміру заподіяної
позивачу моральної шкоди

Враховуючи, що суд першої інстанції
повно і правильно встановив фактичні
обставини справи, застосував закон,
який поширюється на зазначені
правовідносини, а доводи апеляційних
скарг та зміст оскаржуваного рішення
також не дають підстав для висновку про
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
не вбачає підстав для зміни або
скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и
л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 18
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20-ти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуючий: _______________ Мусіна
Т.Г.

Судді: _______________
Бермес І.В.

_______________ Савуляк Р.В.