Справа №587/2818/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Степаненко О. А.Номер
провадження 22-ц/788/335/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 27
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І., Лузан Л. В.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, поданою його
представником ОСОБА_4,

на рішення Сумського районного суду
Сумської області від 26 грудня 2013 року

у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення
боргу,

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 26 грудня 2013 року
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«Надра» 1500,81 доларів США
заборгованості по кредиту, 259,01 доларів
США заборгованості по відсотках за
користування кредитом, 492,47 доларів США
пені, всього 2252,29 доларів США, а також
229 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
представника відповідача, який
підтримав скаргу з мотивів, в ній
викладених, представника позивача, яка
заперечує проти скарги та вважає
рішення суду вірним, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

07 листопада 2013 року ПАТ КБ «Надра»
звернулось до суду з вказаним позовом,
мотивуючи вимоги, які уточнив в
послідуючому, тим, що згідно договору
від 11 лютого 2008 року №79300232 на відкриття
карткового рахунку та обслуговування
кредитної картки ПАТ КБ «Надра» в
особі філії ПАТ КБ «Надра» Сумське
регіональне управління «Слобожанщина»
встановило ОСОБА_3 ліміт кредитування в
сумі 2 000 доларів США під 19,8% річних.

Згідно кредитного договору, відповідач
зобов'язаний забезпечити повернення
отриманого кредиту, сплату відсотків
та обов'язкового мінімального платежу
щомісячно, не пізніше 15-го числа
наступного за розрахунковим (п.4.1.3
кредитного договору).

Свою частину зобов'язання перед
позивачем як кредитором, що виникло з
кредитного договору, відповідач не
виконав.

22 жовтня 2013 року відповідачу було
направлено досудову вимогу, однак на
даний час кредитна заборгованість ним
не погашена.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_3
заборгованість по кредитному договору
від 11 лютого 2008 року №79300232 на відкриття
карткового рахунку та обслуговування
кредитної картки станом на 14 жовтня 2013
року в сумі 2252,29 доларів США, з яких: по
кредиту - 1500,81 доларів США; по відсотках
за користування кредитом - 259,01 доларів
США; пеня в сумі 492,47 доларів США (а.с.
2-4. 40-41).

Вирішуючи спір та задовольняючи позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач - позичальник своїх
зобов'язань за кредитним договором не
виконує, право позивача порушене, а
тому у останнього виникло право
вимагати повернення суми кредиту.

Цей висновок суду узгоджується з
обставинами справи, вірно
встановленими судом, та відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ч.1 ЦПК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Ст. 1054 ЦК України передбачає, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч.1 ст. 1048 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Позикодавець має право на
отримання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором або законом.

Ч.1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України
передбачають, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статі 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено і з
матеріалів справи вбачається, що 11
лютого 2008 року між ПАТ КБ «Надра» і
відповідачем був укладений договір
№79300232 на відкриття карткового рахунку
та обслуговування кредитної картки з
лімітом кредитування 2000 доларів США
під 19,8% річних, згідно п.1.1 якого банк
відкриває відповідачу картковий
рахунок 79300232 та видає кредитну картку
терміном дії 1 рік за тарифним пакетом
«Кредитна картка для приватних
підприємців (малий бізнес)» (а.с.6-11).

Згідно наданих позивачем розрахунків
вбачається, що внаслідок неналежного
виконання відповідачем зобов'язань за
кредитним договором щодо своєчасного
повернення кредиту та сплати відсотків
за користування грошовими коштами
станом на 14 жовтня 2013 року
заборгованість ОСОБА_3 за кредитним
договором склала 2252,29 доларів США, з
яких: заборгованість по основній сумі
кредиту - 1500,81 доларів США;
заборгованість за відсотками - 259,01
доларів США; пеня - 492,47 доларів США (а.с.
5).

На адресу ОСОБА_3 банком надсилалася
досудова вимога, в якій зазначалось, що
він повинен протягом трьох календарних
днів з дати отримання такої вимоги
сплатити вищевказані суми
заборгованості по кредиту в загальній
сумі 2252,29 доларів США (а.с.12).

Укладений між сторонами договір
передбачає, що пеня - плата у вигляді
відсотків, нарахованих на суму
несплачених в строк відсотків за
користування кредитом, що стягується з
клієнта у разі несвоєчасного виконання
ним своїх зобов'язань, згідно тарифів
банку.

Згідно п. 3.2 договору, в рамках цього
договору клієнту встановлюється ліміт
кредитування на необмежений термін,
якщо інший строк дії ліміту
кредитування не вказується у
додатковій угоді до цього договору.

Пункти 4.1.3, 4.1.4 договору передбачають
обов'язок позичальника здійснювати
погашення обов'язкових мінімальних
платежів не пізніше 15 (п'ятнадцятого)
числа місяця, наступного за
розрахунковим; здійснювати щомісячно
контроль за станом рахунку та
операціями, що проводяться по ньому.

Згідно п. 4.2 договору клієнт має право:

4.2.1 - Користуватися карткою відповідно
до умов даного договору та вимагати від
банку виконання умов даного договору;

4.2.2 - Одержувати Звіт за операціями по
рахунку. В разі непогодження Держателя
із Звітом за операціями з Рахунку
Держатель може звернутися до Банку з
оскарженням будь-якої операції, що
вказана у Звіті, протягом 15
(п'ятнадцяти) робочих днів від дати
Звіту. Якщо банк не отримає
відповідного повідомлення, Звіт
вважається таким, що прийнятий
клієнтом і вважається, що клієнт
погоджується зі всіма операціями, що
вказані у звіті. Неотримання Звіту, не з
вини банку, позбавляє клієнта права
оскаржувати вказані у Звіті операції.

Відповідно до п. 5.1 Банк зобов'язаний:
п/п 5.1.4 - Нараховувати відсотки на
залишок коштів на картковому рахунку
та рахунку грошового покриття згідно
тарифів банку.

Згідно п. 7.1 договору, Клієнт доручає, а
банк бере на себе зобов'язання
самостійно, без додаткового узгодження
з клієнтом, виконувати відшкодування
наступних сум за рахунок коштів, які
обліковуються на рахунку клієнта, або
за рахунок ліміту кредитування, а саме:

7.1.1 - суми відсотків по даному кредиту,
відсотків за прострочений кредит або
недозволений кредит (овердрафт) та суми
кредиту;

7.1.2 - плату за річне обслуговування
основної та додаткових карток, а також
інші плати згідно тарифів;

7.1.3 - суми операцій, комісій міжнародних
платіжних систем, комісій банку, суми
збитків, що виникли внаслідок
порушення клієнтом та/або Держателем
додаткових карток умов договору;

7.1.4 - пені та штрафи Держателя перед
банком за умови порушення держателем
та/або держателями додаткових карток
умов договору.

П. 7.3 договору передбачає, що
зарахування (поповнення) коштів на
рахунок можуть виконуватися як
безготівковим переказом, так і
готівковими коштами, якщо це не
суперечить чинному законодавству
України та вказані правильні реквізити
платежу (номер карткового рахунку,
прізвище, ім'я, по-батькові клієнта).

Згідно п. 7.6 договору, кошти на рахунку
клієнта (а також забезпечення на
випадок порушення держателем умов
договору) спрямовуються на виконання
зобов'язань Клієнта в наступному
порядку:

7.6.1 погашення обов'язкового
мінімального платежу. При цьому
здійснюється наступна черговість
платежів: штраф, пеня, нараховані
прострочені відсотки, прострочена
частина кредиту, нараховані
непрострочені відсотки, непрострочена
частина кредиту;

7.6.2 погашення суми кредитної
заборгованості понад обов'язковий
мінімальний платіж, комісії банку, що
вказані у звіті, та іншої
заборгованості держателя перед банком.

П. 7.7 договору передбачає, що у випадку
несплати клієнтом в строк до 15
(п'ятнадцятого) числа місяця, що слідує
за розрахунковим, частини кредиту, що
входить до обов'язкового мінімального
платежу, банк нараховує відсотки за
користування простроченим кредитом на
суму фактичної простроченої
заборгованості з дати її виникнення по
день погашення. На суму несплачених
відсотків за користування кредитом, що
входять до обов'язкового мінімального
платежу банк нараховує пеню за кожний
день прострочення на суму прострочених
відсотків залежно від тарифів обраного
пакету.

Згідно договору:

п. 10.1 - строк дії картки вказаний на її
лицьовій стороні, картка дійсна до
останнього дня місяця року (включно), що
вказані на ній. При випуску нової
картки, картку з простроченим строком
дії банк анулює.

10.2 - за умови виконання держателем всіх
положень договору, картка держателя та
картки всіх держателів додаткових
карток автоматично перевипускаються
банком (плановий технічний перевипуск
карток), а договір вважається
подовженим на наступний строк, якщо
держатель не повідомив про бажання
розірвати (припинити) договір за 20
(двадцять) календарних днів до дня
закінчення строку дії основної картки.

10.3 - в разі, якщо держатель порушує
умови цього договору банк має право
відмовити держателю в перевипуску
карток, а держатель зобов'язаний
погасити заборгованість, що виникла по
рахунку, до 15 (п'ятнадцятого) числа
місяця, в якому закінчується термін дії
картки (а.с. 6-11).

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Враховуючи вказані положення
укладеного між сторонами договору,
банк довів порушення його прав
відповідачем в зв'язку з неповерненням
суми кредиту та пов'язаних з ним
платежів.

Відповідач в скарзі вказує, зокрема, що
в справі відсутні докази наявності у
нього заборгованості перед банком, а
надані позивачем договір на відкриття
карткового рахунку та обслуговування
кредитної картки, звіт про операції по
картковому рахунку та розрахунок
боргу не є такими доказами. Договір
підтверджує лише факт досягнення
сторонами згоди щодо подальших дій і є
підставою для виникнення у сторін прав
та обов'язків. Звіт про операції по
картковому рахунку не підтверджує, що
ці операції здійснював саме він, а не
банк, який має доступ до рахунку
клієнта. Розрахунок боргу показує лише
порядок нарахування відсотків за
користування кредитом та пені, і не є
доказом його боргу.

При цьому посилається на те, що
відповідно до п. 9.4.4 Держатель
зобов'язаний розписуватись на
розрахункових документах (чек, сліп), що
підтверджують видачу готівкових
коштів, покупку товару, одержання
послуг і зберігати їх протягом
чотирьох місяців. Доказів зняття ним
коштів у сумі 2000 доларів США з
карткового рахунку суд не навів.

Вказані доводи відповідача є
безпідставними, оскільки він не
спростував доводів банку про те, що
отримав платіжну картку і
користувався нею при знятті коштів з
відкритого на його ім'я рахунку.

Згідно договору, платіжна картка -
спеціальний платіжний засіб у вигляді
емітованої в установленому
законодавством порядку пластикової чи
іншого виду картки, що
використовується для ініціювання
переказу грошей з рахунку платника або
з відповідного рахунку банку з метою
оплати вартості товарів і послуг,
перерахування грошей із своїх рахунків
на рахунки інших осіб, отримання грошей
у готівковій формі в касах банків,
фінансових установ, пунктах обміну
іноземної валюти уповноважених банків
та через банківські автомати, а також
здійснення інших операцій,
передбачених відповідним договором.

П. 1.1 договору передбачає, що банк
відкриває клієнту картковий рахунок та
видає кредитну картку (тип Visa Gold)
терміном дії на один рік, встановлює
ліміт кредитування 2000 доларів США.

Відповідач посилається на те, що із
звіту про операції по картковому
рахунку за період з 11 лютого 2008 року по
11 грудня 2013 року вбачається, що він зняв
2368 доларів США, тобто на 368 доларів
більше ліміту. Операції по картці
відображені як зняття готівки на суму
всього 3500 гривень, хоча валютою
кредитування визначено долар США.

Проте він не заперечує факту укладення
договору з вищезазначеними умовами,
стверджуючи, що зняв через банкомат
500 доларів, які з процентами були ним
сплачені.

Списання банком коштів з карткового
рахунку на загальну суму 2368, 5 гр.,
відображені банком у звіті про
операції по картковому рахунку,
узгоджуються з умовами укладеного між
сторонами договору та обставинами
справи, з яких , зокрема, вбачається, що
відповідач за період з 10 квітня 2008 року
по 16 квітня 2009 року поповнив рахунок на
суму 1572,59 гр., і цього відповідач не
спростував. Вказана сума (2368,5гр.)
включає не лише фактичне зняття
відповідачем коштів з рахунку, а і
списання банком з цього ж рахунку
передбачених договором процентів за
користування кредитом, комісії за
отримання коштів в банкоматі та за
перегляд карткового рахунку, погашення
пені за прострочення платежів (а.с. 43-44).

Відповідач посилається також на те, що
п. 10.2 договору передбачає, що за умови
виконання клієнтом договору його
картка автоматично перевипускається
банком, а договір вважається
продовженим на наступний строк, якщо
клієнт не повідомив про бажання
розірвати (припинити) договір за 20 днів
до дня закінчення строку дії картки.
Договір продовжений не був, картка
банком автоматично не перевипускалась,
так як була відсутня така умова для
цього, як виконання клієнтом всіх
положень договору, оскільки на час
закінчення строку дії картки - лютий 2009
року він мав заборгованість по
платежах.

Вказані доводи також є
необґрунтованими, оскільки строк дії
платіжної картки як спеціального
платіжного засобу не є тотожним строку
дії договору.

Відповідач зазначає, що з документів,
наданих банком, вбачається, що остання
сплата ним була проведена 16 квітня 2009
року і по 2013 рік у банку не було до нього
претензій, банк не повідомляв його про
кредитну заборгованість, нарахування,
списання, тощо, відповідно до п/п 5.1.2 п. 5
договору.

Зазначав, що, оскільки він останню
сплату здійснив 16 квітня 2009 року,
позовна давність у банку розпочалась з
місяця, наступного за датою його
останньої сплати, тобто з 16 травня 2009
року і закінчилась 16 травня 2012 року.
Положення п/п 13.1 договору про його дію
до повного виконання боржником своїх
зобов'язань не є встановленим
сторонами строком виконання
зобов'язань за договором, оскільки це
суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК
України.

Термін дії картки сплив 11 лютого 2009
року, отже термін повного погашення
заборгованості був до 15 березня 2009
року.

Вказує, що позивач звернувся до суду 7
листопада 2013 року - після спливу
позовної давності. Відповідач вважає,
що, оскільки мав місце споживчий
кредит, суд повинен був застосувати
позовну давність без його заяви,
посилаючись на роз'яснення, які
містяться в ч. 2 п. 31 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року
№5, згідно яких, враховуючи положення п.
7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку з цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Укладений між сторонами договір
передбачає, що обов'язковий
мінімальний платіж - це мінімальна сума
коштів, що має бути сплачена клієнтом
при наявності заборгованості за
договором на кінець розрахункового
періоду згідно тарифів.

Тарифи банку (п.1.3), з якими у п. 15.3
договору погодився відповідач,
передбачають, що щомісячний
обов'язковий мінімальний платіж по
даному виду кредитної картки включає 5%
від фактичної кредитної
заборгованості.

З огляду на зазначене є безпідставними
доводи представника відповідача про
те, що мінімальним щомісячним платежем
є вся сума кредиту, знята клієнтом
банку з рахунку, і з врахуванням цього
слід визначати початок спливу позовної
давності.

Законом України від 1 грудня 2005 року №
3161-1У «Про внесення змін до Закону
України «Про захист прав споживачів»,
який набрав чинності з 13 січня 2006 року,
Закон України «Про захист прав
споживачів» викладено в новій
редакції.

З цього часу абзац перший та пункт 7
абзацу другого частини 11 статті 11
вказаного Закону («Права споживача в
разі придбання ним продукції в кредит»)
передбачають, що якщо кредитодавець у
позасудовому порядку або до судового
провадження звертається з вимогою про
повернення споживчого кредиту або
погашення іншого боргового
зобов'язання споживача, кредитодавець
не може у будь-який спосіб вимагати
будь-якої плати або винагороди від
споживача за таке звернення. При цьому
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу; загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила;
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після
переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч. ч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає
спеціальну позовну давність в один рік
до вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені).

В постанові Верховного Суду України
від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13)
висловлена позиція, згідно якої у
випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Верховний Суд України в постанові від 20
листопада 2013 року у цивільній справі
№6-126цс13 висловив правову позицію,
обов'язкову для всіх судів України
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України,
згідно якої пункт 7 частини 11 статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою частиною 11 статті 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Оскільки відповідач та його
представник при розгляді справи в суді
першої інстанції не заявляли про
застосування судом позовної давності
до вимог позивача, доводи скарги про те,
що суд повинен був її застосувати сам,
не ґрунтуються на вимогах закону, а
тмоу апеляційна скарга в зазначеній
частині також є безпідставною.

За таких обставин оскаржуване рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його
представником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Сумського районного суду
Сумської області від 26 грудня 2013 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -