Номер провадження 2/754/2098/14
Справа №754/1193/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

19.08.2014 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Зотько Т.А.

при секретарі - Самойловій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування жилим приміщенням, -

- за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за час перебування у шлюбі ними було набуте майно, а саме двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, за час спільного проживання, ними спільно було накопичено сум еквівалентну 16.000 дол.США, які також є предметом поділу. Позивач зазначив, що вказане майно є їх з відповідачкою спільною сумісною власністю подружжя, однак між ними виникають конфлікти з приводу користування квартирою, а тому він змушений звертатись до суду з вказаним позовом.

Вході розгляду справи судом, позивач та його представник - ОСОБА_3 подали до суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме про поділ спірної квартири АДРЕСА_1, визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири та виділення йому у користування кімнати 17,5 м.кв., відшкодування судових витрат.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, визнання за нею права на частку у спільному майні - автомобілі "Шевролет лачетті", визнання невиконаної частини кредитних зобов'язань особистими зобов'язаннями позивача ОСОБА_1, стягнення з ОСОБА_1 компенсації частки відповідача у спільному майні у сумі, що еквівалентна дол. США за курсом НБУ на день постановлення рішення суду, зобов'язання ОСОБА_1 внести на депозит суду відповідної грошової суми та стягнення понесених судових витрат.

В судовому засіданні позивач та його представник - ОСОБА_3 заявлені ними остаточні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили суд про задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, зустрічні позовні вимоги не визнали, зазначили суду, що автомобіль "Шевролет лачетті" був проданий позивачем, однак довідки рахунку, підтверджуючої реалізацію майна у нього не збереглось, вартість автомобіля значно менша, а ніж та про яку зазначає відповідач ОСОБА_2, а тому компенсація про яку просить відповідач не відповідає реальній ринковій вартості автомобіля на момент його продажу і дані вимоги не можуть бути задоволені судом.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала у повному обсязі, зазначила суду, що вказану квартиру їм подарували батьки, позивач за власним бажанням не проживає в квартирі, вона йому жодним чином не перешкоджає, однак не згодна на виділення позивачу кімнати, жилою площею 17,5 кв.м., з тих підстав, що в цій кімнаті мешкає саме вона, а речі позивача перебувають в іншій кімнаті. Крім того, відповідач зазначила суду, що вона наполягає на виплаті позивачем їй компенсації коштів, вкладених на придбання спірного транспортного засобу, а не просить суд його розподілити, а відтак не згодна з тією сумою, яку їй пропонує позивач та просить суд задовольнити її зустрічний позов у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін по справі та представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими у повному обсязі та не підлягають задоволенню судом з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі до 30.08.2011 року (а.с. т.1).

Згідно вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до вимог ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 65 СК України, Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно вимог ст.70 СК України, у разі поділу майна що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно вимог ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12.06.1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (а відповідно і Сімейного Кодексу України), вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Судом встановлено, що квартира НОМЕР_1, яка розташована в АДРЕСА_1, складається з 2-х кімнат жилою площею 28,80 кв.м. (загальною площею 54,30 кв.м.) була набута сторонами по справі на підставі Договору дарування від 22.02.2003 року, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рівних частках (а.с.7 т.1).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя в розумінні вимог ст. 61 СК України, а відтак не може бути поділена судом в порядку поділу майна подружжя.

Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Сторонам роз'яснювалось, що відповідно до вимог ст.ст. 27, 31 ЦПК України, позивач, відповідач, третя особа для підтвердження своїх вимог та заперечень, зобов'язані надати суду всі наявні докази, або повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, позивач вважає, що його права, порушені ОСОБА_2 підлягають захисту судом, і пред'явив даний позов і обрав такий спосіб захисту свого порушеного права, як поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування жилим приміщенням.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що фактично між сторонами, як співвласниками майна виник спір з приводу визначення частки позивача у спільному частковому майні та усуненні перешкод з боку відповідача у користуванні належною йому на праві власності частиною спірної квартири, а відтак позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного, на його думку, права, що є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, суд відмовляє ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування жилим приміщенням.

При цьому ОСОБА_1 не позбавлений можливості захищати порушене, на його думку право, в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 65 СК України, Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно з п. 30 Постанови Пленуму Верхового Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як зазначили в судовому засіданні сторони по справі, на придбання спірного автомобіля, ними було отримано кредит в розмірі 16.120 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.01.2008 року (час придбання авто) склало 81.000 грн. (а.с.193, 194 т.1, 32-45 т.2).

Згідно з повідомленням УДАІ ГУ МВС України в м.Києві, автомобіль "Шевролет лачетті" д.н.з.НОМЕР_2 був зареєстрований за ОСОБА_1 з 27.12.2007 року по 21.08.2013 року (а.с.86 т.1).

Приймаючи до уваги той факт, що автомобіль "Шевролет лачетті" д.н.з.НОМЕР_2 на момент спільного проживання сторін, перебував у користуванні позивача ОСОБА_1, знятий з обліку з 21.08.2013 року, за таких обставин, суд не може прийняти як доказ визначення вартості спірного майна - вищевказаного автомобіля, наданий позивачем звіт №2783 про визначення ринкової вартості КТЗ (автомобіля) з датою оцінки 28.03.2014 року з тих підстав, що позивач зазначив суду, що автомобіль ним проданий, особу покупця він не пам'ятає, де перебуває авто - він не знає, а відтак на момент проведення вказаної оцінки 28.03.2014 року позивач власником і користувачем спірного автомобіля не був.

Як зазначила суду відповідач ОСОБА_2, за придбаний спірний автомобіль ними під час шлюбу спільно було виплачено 14.973,76 дол.США і 7.268,84 грн. комісії, а відтак компенсація, що має бути стягнута судом на її користь має становити 7.486,88 дол. США по курсу НБУ на час постановлення рішення судом та 3.634,42 грн..

Разом з тим, суд також не вбачає підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання за нею права на частку у спільному майні - автомобілі "Шевролет лачетті", визнання невиконаної частини кредитних зобов'язань особистими зобов'язаннями позивача ОСОБА_1, стягнення з ОСОБА_1 компенсації частки відповідача у спільному майні у сумі 7.486,88 дол. США по курсу НБУ на час постановлення рішення судом та 3.634,42 грн. з тих підстав, що спірний автомобіль був придбаний сторонами по справі в період шлюбу за кредитні кошти у розмірі 81.000 грн. (а.с.191 т.1).

Як вбачається з копії кредитного договору, сторонами на придбання спірного авто було отримано в кредит кошти у розмірі 16.120 дол. США, термін дії договору з 09.01.2008 року по 08.01.2015 року (а.с.32-47 т.2).

Згідно пояснень позивача, на час реалізації спірного автомобіля, кредит був виплачений у повному обсязі, даний факт не заперечувала відповідач.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_2 не надано суду належних та обґрунтованих доказів, щодо сплати в період часу з 09.01.2008 року по 21.08.2013 року ними з позивачем в рахунок вартості спірного автомобіля суму, яка по курсу НБУ на час постановлення рішення судом склала 7.486,88 дол. США, а відтак, виходячи з меж заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, відмовляє у стягненні з позивача на її користь компенсації 1/2 частки у спільному майні у сумі 7.486,88 дол. США по курсу НБУ на час постановлення рішення судом, оскільки даний розмір компенсаційних виплат, про які просила суд відповідач у зустрічному позові не знайшов свого обґрунтування і доведення в ході розгляду справи.

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, не підлягають відшкодування, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, понесені сторонами судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10 ч. 3, 27, 31, 59, 60 ч. 1, 4, 61, 212, 213 - 215 ЦПК України, ст.ст.57, 60, 61, 63, 65 ч. 1, 69, 70, 71 ч. 1 Сімейного Кодексу України, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12.06.1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", п. 30 Постанови Пленуму Верхового Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування жилим приміщенням - відмовити.

ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Деснянського

районного суду м. Києва Т.А.Зотько