АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
головуючий у 1-й інстанції:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Шахової О.В.

суддів:
Головачова Я.В., Побірченко Т.І.

при
секретарі: Меєчко Д.П.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Прокурора
Святошинського району міста Києва в
інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Департамент земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації, про звільнення
самовільно зайнятої ділянки,
відновлення її меж, за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Департаменту
земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації про визнання
акту на право власності на земельну
ділянку недійсним, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 21 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року Прокурор
Святошинського району міста Києва в
інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що земельна ділянка площею
0,0591 га, кадастровий номер :75:817:0017,
що розташована на території Садового
товариства «Авіатор» по АДРЕСА_1
належала на праві приватної власності
ОСОБА_3 на підставі Державного акту на
право власності на земельну ділянку
Серії КВ № 129910, виданого Головним
управлінням земельних ресурсів КМДА
від 18 лютого 2003 року. Згідно зі
свідоцтва про право власності за
законом, виданого 29 квітня 2009 року,
після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем
вказаної земельної ділянки є ОСОБА_1 В
ході перевірки до

тримання вимог земельного
законодавства за зверненням ОСОБА_1
встановлено порушення вимог
земельного законодавства ОСОБА_2, щодо
використання нею земельної ділянки на
АДРЕСА_2 яка належить їй на праві
приватної власності. Встановлено, що
ОСОБА_2 самовільно займає земельну
діяльну орієнтовною площею 0,0081 га, яка
є частиною земельної ділянки, що
належить ОСОБА_1

Посилаючись на наведене, Прокурор
Святошинського району міста Києва в
інтересах ОСОБА_1 просив суд
зобов'язати ОСОБА_2 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
орієнтовною площею 0,0081 га,
нормативно-грошовою оцінкою 628 грн. 76
коп., яка є частиною земельної ділянки
площею 0,0591 га по АДРЕСА_1 :75:817:0017)
та належить ОСОБА_1; зобов'язати ОСОБА_2
за власний рахунок привести земельну
ділянку площею 0,0081 га,
нормативно-грошовою оцінкою 628 грн. 76
коп., яка є частиною земельної ділянки
площею 0,0591 га по АДРЕСА_1 :75:817:0017) у
придатний для використання стан (у
попередній стан).

ОСОБА_2 в грудні 2013 року звернулась до
суду із зустрічним позовом,
посилаючись на те, що рішенням
Київської міської ради № 27-10/1004 від 12
жовтня 2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були
надані у власність земельні ділянки
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по вул. Садовій, 9 в
Садовому товаристві «Авіатор» у
первинному їх розмірі 0,0591 га та 0,0828 га,
що раніше ними використовувались.
Київське управління земельних
ресурсів, не уточнюючи межі
вищевказаних земельних ділянок,
виготовило документи на право
власності на ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у
розмірах, що зазначені в рішенні КМДА
без узгодження їх меж в натурі. У
зв'язку з чим, межі земельної ділянки,
що приватизована і та, що є в натурі
відрізняються. Під час проведення
робіт з виготовлення кадастрового
плану земельної ділянки було
неправильно виготовлено Державні акти
на право власності на землю, оскільки
межі земельних ділянок винесених в
натурі не встановлювались, а робились
на припущеннях, що підтверджується
Актом встановлення та узгодження
існуючих меж земельної ділянки в
натурі № 75817015 від 14 листопада 1998 року.
На думку ОСОБА_2 Державний акт серії КВ
№ 129910 про право власності на землю від
18 лютого 2003 року виданий з невірним
кресленням земельної ділянки, не
відповідає рішенню Київської міської
ради № 27-10/1004 від 12 жовтня 2000 року, у
зв'язку з чим порушуються її законні
права та інтереси, а саме вона
позбавлена можливості реалізувати
своє право на приватизацію земельної
ділянки, якою фактично користувалась
тривалий час.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_2
просила суд визнати Державний акт
Серії КВ № 129910 від 18 лютого 2003 року,
виданий на ім'я ОСОБА_3, яким закріплено
право власності на земельну ділянку
АДРЕСА_1 у розмірі 0,0591 га, недійсним.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 21 серпня 2014 року
позов Прокурора Святошинського району
міста Києва в інтересах ОСОБА_1
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку орієнтованою площею 0,0081 га, яка
є частиною земельної ділянки площею
0,0591 га по АДРЕСА_1 :75:817:0017) (с/т
«Авіатор») у Святошинському районі
міста Києва, що належить ОСОБА_1 та
привести її у придатний для
використання стан. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення, яким
зустрічні позовні вимоги задовольнити
повністю.

На обгрунтування доводів апеляційної
скарги ОСОБА_2 посилається на те, що суд
першої інстанції не надав належної
оцінки наявним в матеріалах справи
доказам, а саме акту № 75817017 від 1998 року
про узгодження меж, прилеглих до
ділянки позивача, який не підписаний
ОСОБА_2, оскільки межі прилеглої
території з нею ніхто не узгоджував.
Розмір земельної ділянки, якою вона
користувалась і користується є
незмінною. Крім того, Департамент
земельних ресурсів КМДА при виконанні
рішення Київської міської ради № 27-10/1004
від 12 жовтня 2000 року всупереч даному
рішенню не виконав узгодження меж
земельної ділянки позивача, не
уточнював її фактичний розмір. У
зв'язку з даними діями Департаменту
земельних ресурсів КМДА позивачу була
надана у власність земельна ділянка з
перебільшенням у її розмірі
орієнтованою площею 0,0081 га, якою він
ніколи не користувався, а
користувалась ОСОБА_2

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції ОСОБА_2 та її представник
доводи апеляційної скарги підтримали з
наведених в ній підстав.

Прокурор та позивач заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
вважали, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в суд апеляційної інстанції не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що Рішенням
Київської міської Ради від 12 жовтня 2000
року № 27-10/1004 «Про приватизацію
земельних ділянок садівницького
товариства «Авіатор» Ленінградського
району» передано громадянам, членам
садівницького товариства «Авіатор»
Ленінградського району, у приватну
власність земельні ділянки для ведення
садівництва, відведені відповідно до
рішення виконавчого комітету
Київської міської Ради депутатів
трудящих від 11 травня 1966 року № 644 «Про
відвод земельних ділянок організаціям
і підприємствам під колективні сади»
згідно з додатком 1, відповідно до якого
ОСОБА_2 відведена земельна ділянка
площею 0,0828 га, а ОСОБА_3 - земельна
ділянка площею 0,0640 га (а.с. 86).

На підставі вказаного рішення, заяви
ОСОБА_3 про складання державного акта,
матеріалів земельно-кадастрової
інвентаризації, відповідно до
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів про право власності на
земельну ділянку і права постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженої
наказом Держкомзема від 4 травня 1999
року № 43, ОСОБА_3 було видано Державний
акт Серії КВ № 129910 від 18 лютого 2003 року
на право власності на земельну ділянку
площею 0,0591 га на АДРЕСА_1 (с/т «Авіатор»)
у Святошинському районі міста Києва
(а.с. 14).

27 жовтня 2008 року ОСОБА_3 померла.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 29 квітня 2010
року, виданого державним нотаріусом
Дванадцятої Київської державної
нотаріальної контори ОСОБА_4 та
зареєстрованого в реєстрі за № 4-978,
власником земельної ділянки площею 0,0591
га, розташованої на АДРЕСА_1, є ОСОБА_1
(а.с. 9).

Згідно з Державного акту на право
власності на земельну ділянку від 2
грудня 2003 року ОСОБА_2 є власником
сусідньої земельної ділянки площею 0,0828
га на АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Також встановлено, що відповідно до
акту перевірки дотримання вимог
земельного законодавства № 12/08 від 23
січня 2013 року, проведеного
Департаментом земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації, частина земельної
ділянки орієнтовною площею 0,0081 га, яка
на підставі державного акту від 29
вересня 2010 року належить ОСОБА_1,
використовується ОСОБА_2 з порушенням
вимог ст. 126 Земельного кодексу України
- без права на користування (власності)
вказаною ділянкою, зареєстрованого
відповідно до Закону України «Про
державний земельний кадастр» та Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (а.с. 7).

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу
України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. 3 «а» ст. 116 Земельного
Кодексу України безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян.

Згідно п. 1.13 Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Держкомзема від
4.05.1999р. № 43 складання державного акта
на право власності на земельну ділянку
та на право постійного користування
земельною ділянкою при передачі
земельної ділянки, що була раніше
надана громадянам, підприємствам,
установам, організаціям і об'єднанням
громадян всіх видів, у постійне
користування або при переоформленні
правоустановних документів на ці
земельні ділянки, проводиться після
відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка за затвердженою
відповідною технічною документацією.

Відповідно до п. 1.15 вказаної інструкції
розробку технічної документації зі
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку або на
право постійного користування
земельною ділянкою здійснюють суб'єкти
господарювання, які отримали ліцензії
на провадження господарської
діяльності щодо проведення
землевпорядних робіт, або
територіальні органи земельних
ресурсів.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно установлено судом першої
інстанції, Рішенням Київської міської
Ради від 12 жовтня 2000 року № 27-10/1004
ОСОБА_2 відведена земельна ділянка
площею 0,0828 га, а ОСОБА_3 відведена
земельна ділянка площею 0,0640 га. Пунктом
6 зазначеного рішення попереджено
власників земельних ділянок та
землекористувачів, що остаточні площі
земельних ділянок будуть уточнені
після перенесення їх меж в натуру (на
місцевість).

Згідно з технічної документації по
складанню ОСОБА_3 державного акта на
право приватної власності на землю в
Садовому товаристві «Авіатор» на
АДРЕСА_1 у Святошинському районі міста
Києві згідно плану встановлених меж
площа земельної ділянки, що
знаходилась в користуванні ОСОБА_3,
становила 590,73 кв.м. і саме ця площа
була зазначена в державному акті (а.с. 79,
80, 90).

З огляду на наведене, судом першої
інстанції правильно встановлено, що
державний акт на право власності на
земельну ділянку Серії КВ № 129801 на ім'я
ОСОБА_3 виданий відповідно до вимог
законодавства, а відповідач ОСОБА_2
неправомірно використовує належну
позивачу ОСОБА_1 частину земельної
ділянки, чим порушує його права як
власника

Під час установлення зазначених фактів
судом першої інстанції не було
порушено норм процесуального права,
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що з
акту № 75817017 від 1998 року встановлення та
узгодження існуючих меж земельної
ділянки в натурі вбачається, що
останній ОСОБА_2 не підписувався,
відповідно межі прилеглої території з
нею ніхто не узгоджував, не можуть бути
прийняті до уваги з огляду на наступне.
Погодження меж земельної ділянки з
суміжними власниками та
землекористувачами передбачено ст. 198
Земельного кодексу України при
кадастровій зйомці як комплексу робіт,
виконуваних для визначення та
відновлення меж земельних ділянок.
Інші норми законодавства погодження
меж земельної ділянки з суміжними
власниками не передбачають.
Оспорюваний Державний акт про право
власності на земельну ділянку
узгоджується з вимогами чинного
законодавства і прийнятий відповідно
до обставин, що склались, тобто є вірним
по суті. Не підписання вищевказаного
акту встановлення та узгодження
існуючих меж земельної ділянки в
натурі не є підставою для скасування
державного акту про право власності на
земельну ділянку.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи не відносяться до тих , з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість ухвалення рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом
обставини, рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 21 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий

Судді: