Справа № 522/3272/13-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

05 лютого 2014 року
м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого одноособово
судді Донцова Д.Ю.,

при секретарі судового засідання
Скибінській Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, відповідно до якої просить
постановити рішення про стягнення з
відповідача, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
свою користь заборгованість за
договором позики у розмірі 545795,80 грн. та
суму сплаченого судового збору у
розмірі 3441,00 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач
зазначив, що 22 травня 2009 року ОСОБА_2
отримав від нього, ОСОБА_1, у позику
грошові кошти у сумі 63000,00 доларів США
(шістдесят тисяч дол. США 00 центів), що
підтверджується розпискою, виданою
відповідачем. Сума позики в гривні на
день позики за курсом НБУ (761,61 грн. за 100
доларів США) складає 479814,30 грн. Отримані
кошти відповідач зобов'язувався
повернути до 10.02.2010 р., які до
теперішнього часу не повернув. На
прохання позивача про повернення
позики, ОСОБА_2 ніяким чином не
прореагував. Загальна сума боргу з
урахування 3 % (трьох відсотків) річних,
за розрахунком позивача, складає 545795,80
грн.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про час, день та
місце проведення судового засідання
був повідомлений належним чином,
причини неявки суду не повідомив.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час, день та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не повідомив, заяви, заяви
про слухання справи у його відсутності
до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі суттєві обставини
справи та перевіривши їх наявними
доказами, суд прийшов до наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК
України зобов'язання виникають із
підстав, встановлених ст. 11 ЦК України,
зокрема: з договорів та інших
правочинів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 58 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Статтею 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 63 ЦПК України показання
свідка - це повідомлення про відомі
йому обставини, які мають значення для
справи. Не є доказом показання свідка,
який не може назвати джерела своєї
обізнаності щодо певної обставини.

Позивач підтверджуючи факт
укладання між ним та ОСОБА_2 договору
позики надав до суду копію розписки та
зазначив, що факт передачі ним та
отримання відповідачем грошових
коштів можуть підтвердити свідки.

Однак суду для огляду не був
предоставлений оригінал розписки
ОСОБА_2 про отримання ним від позивача,
ОСОБА_1, грошових коштів, к зазначає
позивач, у розмірі 60000,00 доларів США.

Відповідно до частин першої та
другої статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Згідно правової позиції
Верховного Суду України, постанова від
18.09.2013 р. по справі №6-63цс13, за своєю
суттю розписка про отримання в борг
грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей. Отже, досліджуючи боргові
розписки чи договори позики, суди
повинні виявляти справжню правову
природу укладеного договору, незалежно
від найменування документа, і залежно
від установлених результатів робити
відповідні правові висновки.

Згідно наданих до суду письмових
заперечень від 24 вересня 2013 року
відповідач зазначає, що ним був
написаний лише примірник договору
позики, коштів він не отримував, про що
свідчить відсутність його підпису на
розписці.

При огляді копії розписки,
доданої до позовної заяви, судом
виявлено відсутність підпису ОСОБА_2,
що б підтверджувало, з урахуванням ст.
ст. 11, 509 ЦК України, виникнення у
відповідача зобов'язання з повернення
отриманої ним у борг суми грошових
коштів.

Відповідно до отриманих судом
показань свідка, під час підписання ним
тексту розписки, підпису ОСОБА_2 у
розписці не було, факт передачі
грошових коштів він підтвердити не
може у зв'язку з тим, що позивач був його
керівником та надав вказівку про
підписання в якості свідка у наданої
суду розписці.

Таким чином, суд проаналізувавши взяті
у сукупності доводи сторін, показання
свідків, перевіривши їх наявними у
справі доказами, дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог та
відсутності підстав для їх
задоволення.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 11, 509, 524, 526, 1046, 1047 ЦК
України ст.ст. 10, 11, 57-60, 63, 169, 209, 213-215, 218,
293 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики - відмовити у повному
обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя