Номер провадження: 22-ц/785/4656/14
Головуючий у першій інстанції Жуган Л.
Доповідач Оверіна О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого Оверіної О.В.

Суддів Мартинової К.П. , Кравця Ю.І.

при секретарі Железнова В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Одеського
обласного центру зайнятості на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 19 березня 2014 року по справі
за позовом Одеського обласного
центру зайнятості до Приватного
підприємства "І-МАКС -ТЕХНОЛОГІЇ"
ОСОБА_3 про визнання договору поступки
боргу недійсним ,

В С Т А
Н ОВ И Л А

До Малиновського районного суду м.
Одеси, 26.12.2013 року звернувся Одеський
обласний центр зайнятості із позовом
до ПП «І-МАКС-ТЕХНОЛОГІЇ», ОСОБА_3 про
визнання договору поступки боргу
недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що 22.07.2013 року між ПП
«І-МАКС-ТЕХНОЛОГІЇ» та ОСОБА_3 було
укладено договір поступки боргу №05/04.
Предметом цього договору є уступка
права вимоги боргу в сумі 46000 грн. по
господарському договору про надання
консультаційних послуг №27/3 від 01.08.2010
року, укладеного між Одеським обласним
центром зайнятості та ПП «І-МАКС-
ТЕХНОЛОГІЇ». Позивач вважає, що договір
поступки боргу не відповідає вимогам ч.
1 ст.10 203 ЦК України, оскільки зміст
цього договору суперечить ч.2 ст. 175 ГК
України, ч.З ст. 512 ЦК України, та
укладений без згоди позивача. Так як
договір №27/3 є господарським і його
укладено між Одеським ОЦЗ і ПП
«І-МАКС-ТЕХНОЛОГІЇ», які є суб'єктами
вказаних майново-господарських
зобов'язань, тому заміна останнього
договором №05/04, який є похідним від
договору №27/3, на ОСОБА_3, який не є
суб'єктом господарювання, суперечить ч.
З ст. 512 ЦК України та ч. 2 ст. 175 ГК
України.

Посилаючись на вищевикладені
обставини та невідповідність договору
поступки боргу №05/04 від 22.07.2013 року
вимогам закону, позивач просить суд
визнати недійсним договору поступки
боргу №05/04 від 22.07.2013 року, укладений
між ПП «І-МАКС- ТЕХНОЛОГІЇ» та ОСОБА_3 з
моменту його укладення.

Представник позивача Одеського ОЦЗ
за довіреністю - Незамаєв В.А. в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідачів ПП
«І-МАКС-ТЕХНОЛОГІЇ» та ОСОБА_3 за
довіреностями - ОСОБА_5 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
просив в їх задоволенні відмовити,
обґрунтовуючи свої заперечення тим, що
позивач не є стороною оспорюваного
договору, цей договір не порушує права
і інтереси Одеського ОЦЗ, а лише
переводить його зобов'язання по сплаті
боргу на користь іншої особи.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 19 березня 2014 року у
задоволенні позовних вимог Одеського
обласного центру зайнятості до
Приватного підприємства
«І-МАКС-ТЕХНОЛОГІЇ», ОСОБА_3 про
визнання договору поступки боргу №05/04
від 22.07.2013 року недійсним - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
Одеського обласного центру зайнятості
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог , вважаючи , що судом порушені
вимоги матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача,
перевіривши доводи скарги, судова
колегія вважає, що скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно ст..303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає , що суд першої інстанції
ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи справу суд повно та
всебічно з'ясував всі обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
обґрунтовано керувався нормами ЦПК
України.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
01.08.2008 року між Одеським ОЦЗ та ПП «I-
МАКС-ТЕХНОЛОГІЇ» було укладено договір
про надання консультаційних послуг
№27/3. За умовами цього договору ПП
«І-МАКС-ТЕХНОЛОГІЇ» зобов'язалось
надати Одеський ОЦЗ певні послуги та
виконати певні роботи на загальну
вартість 60(000 грн., а Одеський ОЦЗ, в свою
чергу, зобов'язався оплатити виконані
роботи у порядку, встановленому цим
договором.

22/07/2013року між ПП «І-МАКС-ТЕХНОЛОГІЇ»
та ОСОБА_3 було укладено договір
поступки боргу №05/04.

Відповідно до п.2 вказаного договору,
ПП «І-МАКС-ТЕХНОЛОГІЇ» передало ОСОБА_3,
а ОСОБА_3 прийняв право вимоги до
боржника Одеського ОЦЗ щодо оплати за
невиконані послуги на загальну суму 46000
грн. згідно договору про надання
консультаційних послуг,№27/3 від 01.08.2008
року, укладеного між Одеським ОЦЗ та ПП
«I- МАКС-ТЕХНОЛОГІЇ». За цим договором
ОСОБА_3 одержав право вимагати від
Одеського ОЦЗ належного виконання
зобов'язань передбачених чинним
законодавством та договором про
надання консультаційних послуг №27/3
від 01.08.2008 року щодо оплати за
невиконані послуги на загальну суму 46000
грн.

Позивач Одеський ОЦЗ вважає, що
договір поступки боргу №05/04 від 22.07.2013
року, укладений між ПП
«І-МАКС-ТЕХНОЛОГІЇ» та ОСОБА_3 є
недійсним, з підстав того, що спірний
договір поступки боргу не відповідає
вимогам ч._1 ст. 203 ЦК України, оскільки
зміст цього договору суперечить ч.2 ст.
175 ГК України, ч.З ст. 512 ЦК України, та
укладений без згоди позивача.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Правовідносини, які виникли між
Одеським ОЦЗ та ПП «І-МАКС-ТЕХНОЛОГІІ»
на підставі договору про надання
консультаційних послуг №27/3 - є
зобов'язанням.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і
кредитор відповідно до ст. 510 ЦК
України.

Статтею 512 ЦК України визначено, що
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок: 1)
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги);
2) правонаступництва; 3) виконання
обов'язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем); 4)
виконання обов'язку боржника третьою
особою. Кредитор у зобов'язанні може
бути замінений також в інших випадках,
встановлених законом.

Частиною 3 ст. 512 ЦК України зазначено,
що кредитор у зобов'язанні не може бути
замінений, якщо це встановлено
договором або законом.

Умовами договору про надання
консультаційних послуг №27/3, укладеним
між Одеським ОЦЗ та ПП
«І-МАКС-ТЕХНОЛОГІЇ», не встановлено
заборони або певних застережень щодо
імовірної заміни кредитора у
зобов'язанні.

Статтею 515 ЦК України визначено, що
заміна кредитора не допускається у
зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з
особою кредитора, зокрема у
зобов'язаннях про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю.

Зобов'язання, які виникли між Одеським
ОЦЗ та ПП «І-МАКС-ТЕХНОЛОГІЇ», не
підпадають під обмеження, визначені ЦК
України щодо заміни кредитора.

Посилання позивача на те, що
оспорюваний ним договір поступки боргу
був укладений без його згоди як
боржника, також не заслуговують на
увагу, оскільки за ст. 516 ЦК України
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

При таких обставинах, суд вважає, що
ПП «І-МАКС-ТЕХНОЛОГІЇ» при укладенні

спірного договору поступки боргу з
ОСОБА_3, діяло відповідно до вимог,
встановлених ст. 512 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України
загальними вимогами, додержання яких є
необхідним для чинності правочину
зазначено: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

З договору поступки боргу №05/04 від
22.07.2013 року, укладеного між ПП «I-
МАКС-ТЕХНОЛОГІЇ» та ОСОБА_3, не
вбачається підстав недійсності
вказаного правочину, визначених
законодавством.

При цьому, Одеський ОЦЗ не є стороною
спірного правочину.

В процесі розгляду справи Одеський
ОЦЗ не надав відповідних та належних
доказів та не довів суду, що укладення
між ПП «І-МАКС-ТЕХНОЛОГІЇ» та ОСОБА_3
договору поступки боргу №05/04 від 22.07.2013
року, якимось чином порушує його права
та законні інтереси, чи завдає певної
шкоди.

Рішення відповідає вимогам ст.ст.. 214
,215 ЦПК України і підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду.

Докази та обставини, на які
посилається апелянт в скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
обгрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60. ч. З ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303. 307 ч.І п.1, 308. 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А
Л И Л А

Апеляційну скаргу представника
Одеського обласного центру зайнятості
- відхилити.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 19 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення , однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий
О.В.
Оверіна

Судді
Ю.І.
Кравець

К.П.
Мартинова