У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Демянчук С.В., Ковалевич С.П.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю ОСОБА_1 і представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект»,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Рівненського міського суду від 9 січня
2014 року у справі за заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» про заміну сторони
виконавчого провадження у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про солідарне стягнення
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду від
9 січня 2014 року заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»)
задоволено: замінено у виконавчому
провадженні на підставі виконавчого
листа, виданого Рівненським міським
судом 23 листопада 2009 року, сторону
стягувача Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ
«УкрСиббанк») набувачем права вимоги
за кредитним договором № 0 від 7
листопада 2006 року у виконавчому
провадженні ВП № 32881711 ТОВ „Кей-Колект".

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі
ОСОБА_1 покликалась на її незаконність
та необґрунтованість через порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

На її обґрунтування зазначала про
відсутність повідомлення щодо
розгляду справи відповідно до вимог
ст.76 ЦПК України, оскільки в період з 28
грудня 2013 року по 14 січня 2014 року
перебувала у м. Києві. Справу
розглянуто без її участі, чим було
порушено вимоги процесуального закону,
а саме ст.ст.6, 10 ЦПК України щодо
змагальності сторін та не додержано
ст.169 ЦПК України щодо відкладення
розгляду справи. В зв'язку з цим була
позбавлена можливості подати до суду
заперечення та докази, що мають
значення для справи.

Посилаючись на норми ст. 378 ЦПК України
та ст. 8 Закону України «Про виконавче
провадження», зазначала, що заявник не
надав, а матеріали справи не містять
жодного підтвердження припинення ПАТ
„УкрСиббанк", а тому ТОВ «Кей-Колект»
не є правонаступником стягувача.
Жодного доказу, який би свідчив, що ПАТ
„УкрСиббанк" ліквідовано або злито,
приєднано, поділено чи перетворено в
іншу юридичну особу, судом не здобуто.

Підстави заміни кредитора внаслідок
правонаступництва (так само як і
внаслідок виконання зобов'язання за
боржника поручителем, майновим
поручителем, або іншою третьою особою)
врегульовано положеннями ч.3 ст.11 ЦК
України, а також у разі настання певних
обставин, які мають юридичне значення.
Передання кредитором своїх прав іншій
особі за договором відступлення права
вимоги не вважала правонаступництвом.

Судом не враховано, що заявник не є
стороною виконавчого провадження, а
тому підстав застосовувати ст. 378 ЦПК
України та ст. 8 Закону України «Про
виконавче провадження» до осіб, які не
є учасниками виконавчого провадження,
є незаконним.

З цих підстав просила ухвалу
Рівненського міського суду від 9 січня
2014 року скасувати та постановити нову,
якою відмовити ТОВ «Кей-Колект» в
задоволенні заяви про заміну сторони у
виконавчому провадженні.

Задовольняючи заяви ТОВ «Кей-Колект»,
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що внаслідок договору
факторингу заявник набув прав і
обов'язків кредитора за кредитними
зобов'язаннями ОСОБА_1 перед ПАТ
«УкрСиббанк», у зв'язку з чим
обґрунтовано замінив стягувача у
виконавчому провадженні на ТОВ
«Кей-Колект».

Матеріалами справи встановлено, що на
виконанні Відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції перебуває
виконавчий лист від 23 листопада 2009 року
про солідарне стягнення з ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 510
260, 99 гривень заборгованості за
кредитним договором.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і
ТОВ «Кей-Колект» укладено договір
факторингу №1, за умовами якого право
вимоги кредитної заборгованості ПАТ
«УкрСиббанк» до ОСОБА_1 за договором
від 07.11.2006 року №0 відступлено на
користь ТОВ «Кей-Колект». Відповідно до
цього договору складено акт
приймання-передачі прав вимог від
12.12.2011 року.

Вважаючи, що на підставі зазначеного
договору ТОВ «Кей-Колект» набуло прав
стягувача у виконавчому провадженні по
примусовому виконанні виконавчого
листа від 23 листопада 2009 року, заявник
звернувся до суду, вимагаючи замінити у
виконавчому провадженні ПАТ
«УкрСиббанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату у будь-який
передбачений договором спосіб, а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Згідно із ч. 1 ст. 378 ЦПК України у разі
вибуття однієї зі сторін виконавчого
провадження за поданням державного
виконавця або за заявою сторони суд
замінює сторону виконавчого
провадження її правонаступником.

Ті ж самі норми містяться і в ч. 5 ст. 8
Закону України «Про виконавче
провадження».

Покликання ОСОБА_1 про те, що заявником
не надано і матеріали справи не містять
доказів щодо припинення ПАТ
«УкрСиббанк», а передання кредитором
своїх прав іншій особі за договором
відступлення права вимоги не є
правонаступництвом і не є підставою
заміни сторони виконавчого
провадження, спростовуються
обставинами справи та вимогами закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
заміна сторони виконавчого
провадження її правонаступником
допускається лише за поданням
державного виконавця чи за заявою
сторони, але в будь-якому випадку не з
ініціативи іншої особи, не
заслуговують на увагу.

Так, частина 5 ст. 8 Закону України «Про
виконавче провадження» вказує, що у
разі вибуття однієї зі сторін
державний виконавець з власної
ініціативи або за заявою сторони, а
також сама заінтересована сторона
мають право звернутися до суду із
заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, які
правонаступник замінив.

Не можна погодитися через їх
необґрунтованість і з доводами ОСОБА_1
про те, що ухвала Рівненського
районного суду від 30.10.2012 року є судовим
рішенням між тими самим сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав,
що й ухвала Рівненського міського суду
від 9 січня 2014 року, а тому оскаржувана
ухвала підлягає скасуванню.

Так, належно посвідченої копії ухвали
Рівненського районного суду від 30.10.2012
року ОСОБА_1 не надала, чи стосується ця
ухвала її прав і обов'язків
апеляційному суду не довела, а вимоги п.
2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, на яку вона
покликається, застосуванню не
підлягають.

Підставами для залишення оскаржуваної
ухвали без змін відповідно до п. 1 ст. 312
ЦПК України є додержання судом першої
інстанції при її постановленні норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
ухвалу Рівненського міського суду від 9
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
С.В.Демянчук

С.П.Ковалевич