Справа № 531/55/14-ц
Провадження № 2/531/149/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року Карлівський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді
Жмурко П.Я.

при секретарі
Клименко Т.М.

за участю позивача
ОСОБА_4 представника
позивача ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Карлівці цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 про припинення стягнення
аліментів на утримання повнолітнього
сина , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить суд винести рішення, яким
припинити стягнення аліментів з нього
на користь ОСОБА_3, що сплачуються на
утримання повнолітнього сина ОСОБА_1, у
розмірі 350 грн. щомісячно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
згідно рішення Карлівського районного
суду від 09.12.2011 року з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 стягуються аліменти на
утримання сина, який продовжує
навчання. На час винесення рішення,
ОСОБА_1 був студентом денної форми
навчання 1 курсу Національного
університету ДПС України. На сьогодні,
ОСОБА_1 перевівся на заочну форму
навчання, а тому його право на
утримання припинилося, відповідно до ч.
2 ст. 199 СК України. Позивач зазначає, що
стан здоров'я повнолітнього сина
дозволяє йому знайти роботу та
утримувати себе належним чином.
Позивач проживає разом з матір'ю, яка є
інвалідом 2 групи і пенсія якої є
недостатньою для придбання ліків.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримують позов у
повному обсязі і просять суд його
задовольнити з вищезазначених підстав.

Відповідачі в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечують,
зазначені у позові обставини не
визнають. ОСОБА_3 зазначила, що син був
змушений перевестись на заочне
відділення у зв'язку з тим, що коштів,
які вона та відповідач (останній
відповідно до рішення суду від 09.12.2011
року), надають на утримання сина, не
достатньо для його нормального
забезпечення. Перевівшись на заочне
відділення, син скоротив витрати
пов'язані з навчанням з 30000 грн. до 10000
грн. на рік. ОСОБА_3 також зазначила, що
син і надалі потребує матеріальної
допомоги збоку батька, який
зобов'язаний його утримувати.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову необхідно відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 199 СК, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
утримання припиняється у разі
припинення навчання.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Карлівського районного суду
від 09.12.2011 року, з ОСОБА_4 вирішено
стягувати аліменти на утримання
повнолітнього сина ОСОБА_1, починаючи з
04.10.2011 року до закінчення ним навчання,
але не довше ніж до 23 років. Аліменти
стягуються на користь ОСОБА_3, у розмірі
350 грн. щомісячно. (а.с. 5)

При винесенні рішення судом було
встановлено, що ОСОБА_1 навчається на
денному відділенні Національного
університету ДПС України, у зв'язку з
чим потребував матеріальної допомоги з
боку батька. (а.с. 5)

З довідки виданої Національним
університетом державної податкової
служби України 28.11.2013 року вбачається,
що на даний час ОСОБА_1 є студентом 3
курсу заочної форми навчання. (а.с. 6)
Посилаючись на цю підставу, позивач
просить суд припинити стягнення з
нього аліментів на утримання
повнолітнього сина.

Як уже було зазначено, відповідно до ч. 2
ст. 199 СК, право повнолітньої дочки чи
сина на утримання, припиняється у разі
припинення навчання, на що позивач
також посилається у своєму позові.
Проте, як встановлено судом, ОСОБА_1 не
припинив навчання, а лише перейшов на
заочну форму.

Згідно з роз'яснення пункту 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
15.05.2006 року, батьки зобов'язані
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття незалежно від
форми навчання.

Обставини визначені у ст. 199 СК, які є
підставою для стягнення аліментів на
утримання повнолітнього сина, з
моменту винесення рішення від 09.12.2011
року - не змінилися.

Так, сторонами в судовому засіданні не
заперечується, що син продовжує
навчання на заочній формі, яке є
платним. Таким чином, витрати на
навчання скоротилися, що може бути
підставою для зменшення розміру
стягуваних аліментів, відповідно до
статей 192, 201 СК України, проте не є
достатньою підставою для припинення
стягнення аліментів.

Позивач також посилається на те, що у
зв'язку із переходом на заочну форму
навчання, повнолітній ОСОБА_1 повинен
влаштуватися на роботу і забезпечувати
себе сам. Такі доводи позивача
необґрунтовані, оскільки
працевлаштування є правом, а не
обов'язком ОСОБА_1 і так само не може
бути підставою для припинення
стягнення аліментів. Той факт, що
ОСОБА_1 може утримувати себе самостійно
в судовому засіданні не доведений.

Доводи позивача щодо того, що на його
утриманні перебуває мати - інвалід 2
групи, доказами не підтверджені. В
судовому засіданні не доведено, що
матеріальне становище чи стан здоров'я
позивача не дають змоги утримувати
повнолітнього сина. Сам позивач в
судовому засіданні зазначив, що на
даний час не працює, проте є
працездатним.

Згідно позову, ОСОБА_1 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
сторонами в судовому засіданні. Таким
чином, син іще не досяг 23-х років.

Суд також не вважає, що у зв'язку з
переведенням на заочне відділення
ОСОБА_1, ОСОБА_3 більше не потребує
матеріальної допомоги з боку ОСОБА_4,
оскільки вона так само несе витрати на
транспорт, харчування та проживання
сина в період сесії, витрати на
підручники та канцелярські товари, а
також витрати на оплату навчання на
заочному відділенні. В матеріалах
справи відсутні довідки про розмір
фактичних витрат, проте позивач не
ставить питання про зміну розміру
стягуваних аліментів, а тому такі
обставини доказуванню не підлягають.
Сам факт понесення витрат, які
перераховані раніше, у зв'язку з
навчання, суд визнає доведеними
відповідно до положень ч. 2 ст. 61 ЦПК
України.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_1
продовжує навчання на заочній формі в
Національному університеті державної
податкової служби України, у зв'язку з
чим потребує матеріальної допомоги з
боку батька і останній взмозі надавати
йому таку допомогу.

Таким чином, позивачем не доведено в
судовому засіданні наявність підстав
для припинення стягнення аліментів.
Всі вищенаведені обставини можуть бути
підставою для зміни розміру аліментів,
в порядку визначеному Законом, проте не
є підставою для припинення стягнення
аліментів на утримання повнолітнього
сина.

Крім того, ОСОБА_1 є неналежним
відповідачем по даній справі, оскільки
стягувачем є ОСОБА_3

Таким чином, в задоволенні позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 необхідно відмовити
за необґрунтованістю, а в задоволенні
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 - за
недоведеністю.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
позову у повному обсязі, судові витрати
позивача, до стягнення з відповідачів
не підлягають (ст. 88 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись п. 20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15.05.2006 року, ст. ст. 182, 192,
199-201 СК України, ст.ст. 60, 88, 212-215 ЦПК
України суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3
та ОСОБА_1 про припинення стягнення
аліментів на утримання повнолітнього
сина - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення або дня отримання
копії рішення, через Карлівський
районний суд Полтавської області до
Апеляційного суду Полтавської області.

Суддя
Жмурко П.Я.