Справа № 185/5389/14-ц
Провадження № 2/185/2373/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 жовтня 2014 року Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі головуючого судді
Головіна В.О, при секретарі Гончар С.А.,
з участю представника позивача Басової
О.Б., відповідача ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Павлограда
цивільну справу за позовом
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області до
Виконавчого комітету Павлоградської
міської ради Дніпропетровської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
недійсними свідоцтва про право на
житло, визнання права власності на
житло та зобов'язання повернути майно

В С Т А Н
О В И В

Позивач в позові посилається на
те, що 20 жовтня 2005р. рішенням
Павлоградського міськрайонного суду
задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до
Виконкому Павлоградської міської ради
та Західно-Донбаської ОДПІ, а саме:
визнано право комунальної власності на
квартиру АДРЕСА_1 за Виконкомом
Павлоградської міської Ради,
зобов'язано відділ приватизації
виконкому Павлоградської міської ради
виконати дії по приватизації квартири
47 будинку 25 по вулиці Добролюбова м.
Павлограду відносно ОСОБА_2. На
підставі вказаного рішення 08.12.2005р.
Павлоградським міськвиконкомом видано
свідоцтво про право власності ОСОБА_2
на житло - квартиру АДРЕСА_1. Зазначене
свідоцтва видане згідно із
розпорядженням органу приватизації
від 08.12.2005р. № 23512. В подальшому ОСОБА_2
продав вказану квартиру ОСОБА_3
(договір купівлі-продажу від 27.04.2007р).
Ухвалою від 13.09.2006р. апеляційний суд
Дніпропетровської області, скасував
рішення суду від 20.10.2005р. і направив
справу на новий розгляд до
Павлоградського міськрайонного суду.

Ухвалою Павлоградського
міськрайонного суду від 31.05.2007р. позов
ОСОБА_2 залишено без розгляду. Позивач
вважає, що у зв'язку з тим, що рішення
суду від 20.10.2005р., яким встановлено
право ОСОБА_2 на зазначену квартиру і
яке стало підставою для видачі
свідоцтва про право власності від
08.12.2005 та подальшого укладання договору
купівлі-продажу з ОСОБА_8., не мас
чинності, вказане свідоцтво на право
власності та договір купівлі-продажу
не можуть вважатися правомірними.

Позивач просить суд визнати
недійсним з моменту винесення, тобто з
08.12.2005р. свідоцтво про право власності
на житло від 08.12.2005р. що засвідчує право
власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1,
та скасувати його. Визнати за державою
в особі Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області право
власності на квартиру АДРЕСА_1.
Зобов'язати ОСОБА_3 повернути державі в
особі Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області квартиру
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала посилаючись
на обставини викладені в позовній
заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав
пояснивши, що підстав для задоволення
позову не має. Всі рішення виконкому
відповідають чинному законодавству і
тому підстав для їх скасування немає.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов
не визнала і просила застосувати строк
позовної давності та відмовити в
задоволенні позову. Також посилалася
на те, що відповідач ОСОБА_3 є інвалідом
і проживає в цій квартирі зі своїм
сином, який також являється інвалідом.
Іншого житла вони не мають.

Від представника Виконавчого комітету
Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області надійшла
заява про розгляд справи без його
участі та письмові заперечення в яких
він просив суд в задоволенні позову
відмовити, посилаючись на те, що при
прийнятті рішень Виконком діяв в межах
чинного законодавства.

Заслухавши пояснення сторін по справі
та дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про те, що в
задоволенні позову слід відмовити.

Обговорюючи питання, щодо пропуску
строку позовної давності, суд
приходить висновку про те, що даний
строк позивачем не пропущений, за таких
підстав. До 15.01.2012р. у ст. 268 Цивільного
кодексу України діяв п. 4, відповідно до
якого на вимогу власника або іншої
особи про визнання незаконним
правового акту органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, яким порушено його
право власності або інше речове право,
позовна давність не розповсюджується.
Статтею 2 Закону України "Про внесення
змін до деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства" від 20.12.2011р. вказану норму
виключено. В п.3 ст. 5 перехідних
положень до вказаного закону
зазначено, що протягом трьох років з
дня набрання чинності цим Законом
особа має право звернутися до суду з
позовом про визнання незаконним
правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, яким порушено право
власності або інше речове право особи.
Зазначений закон набрав законної сили
15.01.2012р.

В судовому засіданні встановлено.
Відповідно до п. 6 розділу 3 Порядку
обліку, оцінки й реалізації
конфіскованого, безхазяйного майна,
майна, що за правом успадкування
перейшло у власність держави, та
скарбів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від б липня
1992 р. N 375, який діяв на момент виниклих
правовідносин, реалізація
конфіскованого, безхазяйного майна,
майна, що за правом успадкування
перейшло у власність держави, та
скарбів провадиться державними
податковими інспекціями з дотриманням
такого порядку: будівлі і споруди (в
тому числі житлові будинки) та їх
частини безоплатно передаються у
комунальну власність, якщо інше не
передбачено законодавством.

10.04.1995р. Першою Павлоградською
державною нотаріальною конторою було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом після смерті ОСОБА_5 на
користь Павлоградського міського
фінансового відділу, на підставі ст.555
Цивільного кодексу України (а.с.8).
Оригінал свідоцтва про право на
спадщину за законом було передано до
відділу по обліку та розподілу
житлової площі, тобто квартира
фактично була передана до комунальної
власності.

Згідно норм житлового законодавства
розподілу підлягає житло, яке є у
житловому фонді. Відповідно до ст.15 п. 3
Житлового кодексу України, виконавчі
комітети районних, міських, районних у
містах Рад народних депутатів у межах і
в порядку, встановлених законодавством
Союзу РСР, цим Кодексом та іншими
актами законодавства Української РСР,
на території району, міста, району в
місті здійснюють управління житловим
фондом місцевих Рад.

В ст.31 Житлового кодексу України,
зазначено, що громадяни, які потребують
поліпшення житлових умов, мають право
на одержання у користування жилого
приміщення в будинках державного або
громадського житлового фонду в
порядку, передбаченому законодавством
Союзу РСР, цим Кодексом та іншими
актами законодавства Української РСР.
Жилі приміщення надаються зазначеним
громадянам, які постійно проживають у
даному населеному пункті (якщо інше не
встановлено законодавством Союзу РСР і
Української РСР), як правило, у вигляді
окремої квартири на сім'ю.

Спірна квартира, на підставі ордеру №212
від 26.06.1995 року, була розподілена в
порядку черговості ОСОБА_6, який згодом
зареєстрував у зазначеній квартирі
свого сина ОСОБА_2 (а.с.12).

Свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 від 08.12.2005р. видане
ОСОБА_2 відділом по обліку та
розпорядженню житловою площею на
підставі розпорядження органу
приватизації №23512 від 08.12.2005р. (а.с.19, 20).

Згідно зі ст. 21 Цивільного кодексу
України, суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

За правилами недійсності правочинів не
можна визнавати документи, які за своїм
змістом не є правочинами. До таких
документів слід відносити, наприклад,
рішення органів державної впади;
свідоцтва про право власності на житло,
про право на спадщину, про придбання
майна з публічних торгів, державний акт
на земельну ділянку, тощо.

Право власності виникає з моменту
державної реєстрації цього права.

Згідно ст.47 Конституції України кожен
має право на житло, ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 321 Цивільного кодексу України
встановлено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

На даний час спірна квартира
знаходиться у приватній власності
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 27.04.2007р., що
підтверджується інформаційною
довідкою з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно (а.с.21).

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу
України встановлена презумпція
правомірності правочину, а саме,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно зі ст.215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.215 кодексу, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

На сьогоднішній день, договір
купівлі-продажу даної квартири, що
укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 від
27.04.2007р. є дійсним, оскільки в момент
вчинення правочину сторонами були
дотримані всі вимоги встановлені ст.203
Цивільного кодексу України та відсутнє
рішення суду про визнання даного
договору купівлі-продажу недійсним.

Виходячи з вищенаведеного суд вважає,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові
витрати компенсувати за рахунок
держави.

Керуючись ст.ст.10,60, 212 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш
И В

В задоволенні позову
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області до
Виконавчого комітету Павлоградської
міської ради Дніпропетровської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
недійсними свідоцтва про право на
житло, визнання права власності на
житло та зобов'язання повернути майно -
відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок
держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Апеляційна скарга
подається апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області.

Суддя: В. О. Головін