Ухвала

ІМЕНЕМ України

27 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого

спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Амеліна
В.І.,

Наумчука
М.І., -

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Павлівської сільської ради
Машівського району Полтавської
області, Машівської районної державної
адміністрації Полтавської області,
Головного управління Держземагенства
у Полтавській області про визнання
права на земельну частку (пай), за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Машівського районного суду
Полтавської області від 18 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 24 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що з 29
жовтня 1996 року вона була членом
колгоспу «Павлівка» Павлівської
сільської ради Машівського району
Полтавської області. Розпаювання
земель даного колгоспу відбулося
протягом 10 років з 1995 року, на момент
розпаювання вона не була виключена із
членів колгоспу і в списки помилково
внесена не була. Їй було відомо про
паювання земель, але вона не знала, що
її права порушені. Посилаючись на те,
що про своє порушене право дізналася у
вересні 2013 року після консультації з
адвокатом, позивач просила поновити їй
строк позовної давності, визнати за нею
право на земельну частку (пай) в розмірі
6,45 умовних кадастрових гектарів із
земель запасу Павлівської сільської
ради Машівського району Полтавської
області.

Рішенням Машівського районного суду
Полтавської області від 18 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 24 березня 2014 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, посилаючись невідповідність
висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, обґрунтовано
виходив із того, що обставини, на які
посилалась позивач як на поважність
причин пропуску позовної давності, не
можуть бути визнані поважними,
оскільки позивач знала про розпаювання
земель, а її необізнаність про право на
пай не є поважною причиною пропуску
строку позовної давності.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 18 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 24 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.П. Гончар

В.І. Амелін

М.І. Наумчук