Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Протасова О. М.
,

Бараєва Л.М., Мохонько О.О.

при секретарі - Снігур С. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за заявою
лікаря-психіатра Білоцерківського
психонаркологічного територіального
медичного

об'єднання про продовження надання
ОСОБА_3 амбулаторної психіатричної
допомоги у примусовому порядку, -

В С Т А Н О В И В :

Лікар-психіатр Білоцерківського
психонаркологічного територіально
медичного об'єднання звернувся до суду
з заявою, посилаючись на те, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає у АДРЕСА_1, з
2003 року перебуває на обліку в
Білоцерківському психонаркологічному
територіальному медичному об'єднанні
як суспільно-небезпечний хворий у
зв'язку з агресивними тенденціями по
відношенню до рідних. Вказав, що ОСОБА_3
психічно захворів під час проходження
служби в армії в 1972 році, був
демобілізований по хворобі. З 1973 року
перебуває під диспансерним наглядом у
лікаря-психіатра з діагнозом:
шизофренія, параноїдна форма,
безперервно-прогредієнтний перебіг,
дефект в емоційно-вольовій сфері.
Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду від 27.02.2008 року
йому було призначено амбулаторне
примусове лікування у психіатра без
його усвідомленої згоди терміном на
шість місяців, а рішеннями того ж суду,
у тому числі, від 27.03.2014 року -
продовжено надання амбулаторної
психіатричної допомоги у примусовому
порядку. У цей період ОСОБА_3 лікувався
в Білоцерківському
психонаркологічному територіальному
медичному об'єднанні, після чого для
подальшого лікування був переведений в
Комунальний заклад КОР ОПНМО. Проте
ОСОБА_3 не дотримувався порядку
лікування, критика до свого стану у
нього відсутня, внаслідок чого він
продовжує бути схильним до
суспільно-небезпечних дій у разі не
надання йому амбулаторної примусової
психіатричної допомоги без його згоди.

В судовому засіданні заявник підтримав
заяву, посилаючись на наведені у ній
обставини.

ОСОБА_3 до суду не з'явився. Про день та
час розгляду справи повідомлений
належним чином, заяв та клопотань від
нього не надійшло.

Прокурор вважав заяву про продовження
надання ОСОБА_3 амбулаторної
психіатричної допомоги в примусовому
порядку обґрунтованою, оскільки
невжиття цих засобів може призвести до
суспільно-небезпечних наслідків.

Вислухавши заявника та думку
прокурора, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що заява підлягає
задоволенню, на підставі такого.

Відповідно до ч. 2 ст.12 Закону України
"Про психіатричну допомогу",
амбулаторна психіатрична допомога
може надаватися без усвідомленої згоди
особи або без згоди її законного
представника у разі встановлення у неї
тяжкого психічного розладу, внаслідок
чого вона завдасть значної шкоди
своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням
свого стану у разі ненадання їй
психіатричної допомоги.

Згідно з ч.ч.4,5 ст. 12 Закону України " Про
психіатричну допомогу", особа, якій
надається амбулаторна психіатрична
допомога в примусовому порядку,
повинна оглядатися лікарем-психіатром
не рідше одного разу на місяць; у разі
необхідності продовження надання
особі амбулаторної психіатричної
допомоги в примусовому порядку понад
шість місяців лікар- психіатр
надсилає до суду за місцем проживання
особи заяву про продовження надання
особі амбулаторної психіатричної
допомоги в примусовому порядку.

З медичного висновку комісії
лікарів-психіатрів від 10.09.2014 р. судом
встановлено, що ОСОБА_3 психічно
захворів під час проходження служби в
армії в 1972 році, був демобілізований по
хворобі. З 1973 року перебуває під
диспансерним наглядом у
лікаря-психіатра з діагнозом:
шизофренія, параноїдна форма,
безперервно-прогредієнтний перебіг,
дефект в емоційно-вольовій сфері. Під
час загострення психотичної
симптоматики стає агресивним по
відношенню до рідних, конфліктує з
сусідами, погрожує їм, вимагає у
родичів гроші.

З рішення Білоцерківського
міськрайонного суду від 27.02.2008 року
вбачається, що хворому було
призначено амбулаторне примусове
лікування у психіатра без його
усвідомленої згоди терміном на шість
місяців, яке рішеннями
Білоцерківського міськрайонного суду
від 12.04.2013 року, 30.09.2013 року та 27.03.2014
року продовжувалось.

З медичного висновку та пояснень
лікаря-психіатра судом встановлено, що
з приводу тяжкого психічного
захворювання ОСОБА_3 лікувався в
Білоцерківському психонаркологічному
територіальному медичному об'єднанні
та в Комунальному закладі КОР ОПНМО,
однак під час примусового
амбулаторного лікування до дільничого
лікаря-психіатра хворий з'являвся
нерегулярно, характеризується
схильністю до вчинення
суспільно-небезпечних діянь, а тому
потребує продовження амбулаторного
примусового лікування у психіатра без
його усвідомленої згоди на строк шість
місяців.

На підставі наведених норм та
встановлених обставин суд вважає, що
заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3-13, 79, 84, 88, 208, 212-215, 218, 222,
234, 235, 279 - 282, 294 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Заяву лікаря-психіатра
Білоцерківського психонаркологічного
територіального медичного об'єднання
задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
надання амбулаторної психіатричної
допомоги у примусовому порядку без
його усвідомленої згоди на строк шість
місяців.

Рішення суду може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду Київської
області через Білоцерківський
міськрайонний суд протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги , якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя О. М. Протасова Народні
засідателіБараєва Л.М. Мохонько О.О.