ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа № №477/2150/14-ц
Провадження №4-с/477/22/14
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні скарги

05 листопада 2014 року
Жовтневий районний суд Миколаївської
області у складі:
головуючого у справі судді –
Глубоченка С.М.

при секретарі судового засідання –
Чирковій А.М.,

з участю: скаржника – ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2,

державного виконавця – Опяти
Ю.Ю.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві скаргу
розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії
головного державного виконавця
відділу ДВС Жовтневого районного
управління юстиції Миколаївської
області ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2014 року скаржник ОСОБА_1
звернувся до суду із скаргою на дії
головного державного виконавця
відділу ДВС Жовтневого районного
управління юстиції Миколаївської
області ОСОБА_3 (далі – державний
виконавець), в якій просить визнати
рішення, дії, бездіяльність головного
державного виконавця, які виявилися у 13
постановах про повернення 13 виконавчих
документів стягувачеві, у поверненні
йому без виконання 13 виконавчих листів
про стягнення з ОСОБА_4 на його користь
зазначених сум боргу неправомірними і
зобов’язати його прийняти 13
виконавчих листів до виконання та
виконати рішення суду.

Ухвалою судді від 10 вересня 2014 року
скарга залишена без руху. Недоліки,
викладені в ухвалі про залишення
скарги без руху усунуті, провадження за
скаргою відкрито 03 жовтня 2014 року.

В обґрунтування скарги скаржник
вказав, що державний виконавець виніс
оскаржувані постанови передчасно,
оскільки ним не в повному обсязі
проведені всі виконавчі дії,
передбачені статтею 11 Закону України
«Про виконавче провадження» (далі –
Закон), зокрема вказав, що державний
виконавець не провів перевірку
виконання боржником судових рішень, не
одержав інформацію про наявність
коштів та рухомого і нерухомого майна у
боржника, не в повному обсязі здійснив
опис і арешт майна боржника, в тому
числі рухомого (ліжка, гарнітури,
дивани, телевізори, домашній кінотеатр,
автомобілі, рушниці), не здійснив
жодних дій стосовно такого рухомого
майна, як трактор, не реалізував майно,
на яке ним накладено арешт, не наклав
арешт на вирощену продукцію боржником
протягом 2013-2014 років, не наклав арешт на
кошти боржника в сумі 147841,09 грн., не
використав право на тимчасове
зберігання вилученого майна, не
звертався до судів, які видали
виконавчі документи, з метою
роз’яснення їх рішень та змісту
виконавчих документів, не звертався до
суду з поданням про розшук боржника, не
викликав боржника з приводу виконання
рішень та не виносив постанов про її
привід, не залучав понятих, працівників
органів внутрішніх справ, інших осіб,
свідків, експертів та спеціалістів для
оцінки земельної ділянки боржника, не
наклав стягнень на боржника, не
застосовував під час провадження
виконавчих дій відеозапис, фото- і
кінозйомку не використав право
примусового входження до житла
боржника, не відібрав у божника жодного
пояснення за фактами невиконання
рішень судів чи вимог державного
виконавця, не повідомляв компетентні
органи та громадськість про факти
порушення боржником вимог
законодавства, не звертався до суду з
клопотаннями про обмеження боржника у
праві виїзду , не залучав до проведення
чи організації виконавчих дій
суб’єктів господарювання. Крім цього,
не надав йому можливість ознайомитись
з матеріалами виконавчого провадження,
не розглядав його заяви, не вирішував
питань про самовідвід та не роз’яснив
права та обов’язки, що свідчить про
упередженість державного виконавця.

Скаржник та його представник в
судовому засіданні скаргу підтримали
та просили її задовольнити, надали суду
письмові пояснення та письмовий виступ
в судових дебатах.

Державний виконавець скаргу не визнав,
в її задоволенні просив відмовити.
Надав суду письмові заперечення, які
повністю підтвердив в судовому
засіданні.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали скарги,
оглянувши та дослідивши матеріали
зведеного виконавчого провадження суд
встановив наступне.

На виконанні у відділі ДВС Жовтневого
районного управління юстиції
Миколаївської області перебувало
зведене виконавче провадження по
примусовому виконанню, в тому числі
виконавчих листів, виданих Жовтневим
районним судом Миколаївської області:

– від 25 квітня 2006 року по справі №2-338/06
про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 222,45
грн.;

– від 25 квітня 2006 року по справі №2-338/06
про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 боргу в розмірі 22245,00 грн.;

– від 01 квітня 2009 року по справі №2-445/08
про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 боргу за невиконання грошового
зобов’язання з 01 квітня 2006 року по
грудень 2008 року в розмірі 42299,95 грн.;

– від 01 квітня 2009 року по справі №2-445/08
про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 340,00
грн.;

– від 29 червня 2010 року по справі №2-436/10
про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 боргу за невиконання грошового
зобов’язання з грудня 2008 року по
грудень 2009 року в розмірі 19480,08 грн.;

– від 29 червня 2010 року по справі №2-436/10
про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового розгляду в
розмірі 120,00 грн.;

– від 20 жовтня 2011 року по справі №2-731/11
про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 боргу за невиконання грошового
зобов’язання в розмірі 24098,87 грн.;

– від 20 жовтня 2011 року по справі №2-731/11
про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового розгляду в
розмірі 115,44 грн.;

– від 20 жовтня 2011 року по справі №2-731/11
про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в
розмірі 769,60 грн.;

– від 05 лютого 2013 року по справі
№1411/3327/12 про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 судового збору в
розмірі 185,68 грн.;

– від 05 лютого 2013 року по справі
№1411/3327/12 про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 18568,09
грн.;

– від 06 лютого 2014 року по справі
№477/2963/13-ц про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 судового збору в
розмірі 229,40 грн. та витрат, пов’язаних
з вчиненням дій, необхідних для
розгляду справи в розмірі 45,00 грн.;

– від 06 лютого 2014 року по справі
№477/2963/13-ц про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 19121,57
грн.

На підставі заяв стягувача ОСОБА_1 по
вказаним вище виконавчим документам
відкриті виконавчі провадження, які в
подальшому об’єднані в одне зведене
виконавче провадження за №36697569.

Згідно статті 11 Закону державний
виконавець зобов’язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 статті 11 Закону передбачені
права державного виконавця, якими він
користується під час виконавчого
провадження.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
47 Закону виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо у
боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Суд вважає, що суб’єкт оскарження діяв
в межах і спосіб, передбачений Законом,
вчинив всі можливі виконавчі дії (в
межах наявних даних та матеріалів) та
під час виконавчого провадження не
допустив таких порушень вимог Закону,
які тягнуть за собою скасування
оскаржуваних постанов, що
підтверджується дослідженими в ході
судового розгляду доказами.

На думку скаржника, державним
виконавцем порушені пункти 1, 3, 4, 5, 6, 7, 8,
9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16,17, 18, 19, 20 частини 3
статті 11 Закону, що призвело до
винесення незаконних та передчасних
постанов про повернення виконавчого
документа стягувачеві.

Однак, вказані посилання є помилковими
та такими, що не відповідають
дійсності.

В ході судового розгляду встановлено
та підтверджено дослідженими доказами,
що державним виконавцем проведені, в
тому числі (з огляду на порушені
скаржником питання), наступні
виконавчі дії: винесена постанова про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 15
лютого 2013 року, постанова про арешт
коштів боржника від 15 лютого 2013 року,
направлено запит та одержано
інформацію про номери рахунків,
відкритих у банках та інших фінансових
установах боржником, направлено запит
та одержана інформація відділу
Держземагентства у Жовтневому районі
Миколаївської області та інших установ
про наявність нерухомого майна у
власності та на праві користування,
направлено запит та одержано витяг з
бази даних «Автомобіль» щодо наявності
у боржника рухомого майна, 20 березня 2013
року підготовлено подання до
Жовтневого районного суду
Миколаївської області про обмеження у
праві виїзду боржника за межі України
(ухвала суду від 27 березня 2013 року),
проведений вихід за адресою боржника,
звернувся з поданням про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності за умисне
невиконання рішень суду, а також
проведені інші виконавчі дії.

З пояснень державного виконавця
вбачається, що у нього не було
необхідності у зверненні до судів, які
ухвалили рішення та видали виконавчі
документи за роз’ясненнями змісту
рішень або виконавчого документу, про
видачу дубліката виконавчого листа,
про встановлення чи зміну порядку
виконання та способу виконання, про
розстрочку або відстрочку виконання
рішення не було.

Крім цього, не було необхідності
звертатись з поданням про розшук
боржника та використати права,
передбачені пунктами 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 19
частини 3 статті 11 Закону.

Зазначені обставини відповідають
приписам Закону, оскільки державний
виконавець користується правами,
передбаченими частиною 3 статті 11
Закону на власний розсуд, з урахуванням
принципу неупередженості,
своєчасності і повноти вчинення ним
виконавчих дій та з урахуванням
необхідності в безпосередній
реалізації наданих прав (наприклад,
відсутність необхідності у зверненні
до суду за роз’ясненням судового
рішення у разі його зрозумілості).

Посилання скаржника на факти не
надання йому можливості ознайомитись з
матеріалами виконавчого провадження,
не розгляд державним виконавцем його
заяв та клопотань, не роз’яснення йому
прав та обов’язків є необґрунтованими.

Так, з матеріалів зведеного
виконавчого провадження вбачається, що
ОСОБА_1 з заявами та клопотаннями до
державного виконавця щодо надання йому
можливості ознайомитись з матеріалами
виконавчого провадження не звертався.

Під час перебування на виконанні
зазначених вище виконавчих документів,
які повернуті скаржнику на підставі
оскаржуваних постанов, жодних скарг на
дії, бездіяльність чи рішення
державного виконавця з боку скаржника
до суду або керівника відділу ДВС
подано не було.

В матеріалах зведеного виконавчого
провадження містяться скарги ОСОБА_1,
які адресовані Президентові України,
Голові Верховної Ради України,
Прем’єр-міністру України, керівнику
Міністерства внутрішніх справ України
та інш., на які керівником відділу ДВС
надані відповіді.

Є надуманим посилання скаржника на те,
що державний виконавець не вирішив
питання про самовідвід, оскільки в
матеріалах зведеного виконавчого
провадження відсутні будь-які докази,
що свідчать про неможливість прийняття
участі у виконавчому провадженні
державного виконавця, а також відсутні
будь-які рішення з цього приводу.

При цьому, скаржник, як учасник
виконавчого провадження, мав право в
порядку статті 16 Закону заявити
вмотивований відвід державному
виконавцю у разі наявності підстав, що
свідчать про неможливість прийняття
ним участі у виконавчому провадженні.

Судом не приймаються до уваги, як
підстава для скасування оскаржуваних
постанов, наявність у стягувача певних
доказів, що підтверджують існування у
боржника тих чи інших речових прав,
оскільки зазначені докази державному
виконавцеві під час виконавчого
провадження подані не були та не були
йому відомі.

Враховуючи викладені обставини, суд
приходить до висновку, що скарга
необґрунтована і задоволенню не
підлягає.

Разом з тим, скаржник не обмежений в
праві повторного пред’явлення до
виконання виконавчих документів, які
повернуті на підставі оскаржуваних
постанов та, у разі відкриття
виконавчого провадження, подати наявні
у нього письмові докази, які не були
відомі під час виконавчого
провадження, що будуть сприяти для
своєчасного виконання рішень судів.

Керуючись статтями 208-210, 387 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Жовтневий районний суд Миколаївської
області протягом п’яти днів з дня її
проголошення.

СУДДЯ

С.М.ГЛУБОЧЕНКО