РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Гашук К.В., при секретарі Лєдовій А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж», ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство освіти та науки України про визнання бездіяльності та дій відповідачів неправомірними, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж», ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство освіти та науки України про визнання бездіяльності та дій відповідачів неправомірними, зобов'язання вчинити дії, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, який в ході судового розгляду справи, 27.06.2014 року, уточнила шляхом подання письмової заяви.

В обґрунтування уточненого позову зазначено, що до 30.08.2013 року вона займала посаду завідувача денним відділенням ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж». Одночасно з виконанням обов'язків завідувача денним відділенням вона мала педагогічне навантаження в кількості 720 годин з почасовою оплатою з дисциплін «Економіка будівництва» та «Ціноутворення в будівництві» за спеціальністю «Будівництво та експлуатація будівель і споруд».

Внаслідок неправомірних дій керівництва ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» відносно позивача, 29.08.2013 року вона вимушена була написати заяву про переведення її на посаду викладача спецдисциплін «Економіка будівництва» та «Ціноутворення в будівництві» за спеціальністю «Будівництво та експлуатація будівель і споруд», яка була задоволена в повному обсязі.

На підставі заяви позивача 30.08.2013 року ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» було видано наказ № 53-к, яким ОСОБА_1 було переведено на посаду викладача спецдисциплін з того ж числа із встановленням категорії «спеціаліст вищої категорії», педагогічним званням «викладач - методист» з підтвердженням її педагогічного стажу та оплатою праці згідно з педагогічним навантаженням, що підтверджується наказом ОСОБА_2 та відповідними записами у трудовій книжці.

В порушення вимог діючих нормативно-правових актів, інформація про педагогічне навантаження ОСОБА_1 на наступний навчальний рік наприкінці попереднього навчального року до позивача так і не була доведена, у зв'язку з чим із самого початку навчального року, вже 02.09.2013 року, ОСОБА_1 змушена була подати на ім'я ОСОБА_2 заяву, в якій вона просила видати їй педагогічне навантаження, який, у свою чергу, на заяві поставив резолюцію для ОСОБА_3 «видати педагогічне навантаження на 2013-2014 рік».

Вказані дії відповідачів, на думку позивача, свідчили про те, що між нею та ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» виникли нові трудові правовідносини, в яких вона стала викладачем спецдисципліни «Економіка будівництва» та «Ціноутворення в будівництві» за спеціальністю «Будівництво та експлуатація будівель і споруд» і повинна була виконувати саме цю роботу, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов'язані були надати їй роботу у вигляді конкретного педагогічного навантаження в конкретних навчальних групах відповідно до її спеціальності в кількості не менше 720 педагогічних годин.

Позивач неодноразово зверталася із заявами про видачу їй педагогічного навантаження протягом тривалого часу.

25.09.2013 року відповідач ОСОБА_3 ознайомив її з двома аркушами паперу, на яких нібито містилося її педагогічне навантаження. Проте, на вказаних аркушах текст не був підписаний та затверджений і воно взагалі не стосувалося її спеціальності, рівня освіти та кваліфікації. На засідання ПЦК щодо розподілу педагогічних годин ні у травні - червні 2013 року, ні на початку навчального 2013-2014 року, ОСОБА_1 не запрошували.

Позивач вважає, що відповідачами були порушені її трудові права, оскільки адміністрацією ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» їй не була надана робота за її фахом, спеціальністю, не встановлено і не призначене педагогічне навантаження за тією спеціальністю, за якою вона є фахівцем і в тому обсязі, який би відповідав нормативним документам, а надана інша робота, яка не відповідає спеціальності позивача, рівню підготовки та кваліфікації.

Як стало відомо пізніше, позивачу була надана робота в якості викладача, але не з тієї дисципліни, яку вона могла викладати за своєю спеціальністю та освітою, а з іншої дисципліни, яка не була передбачена укладеним нею трудовим договором та не у встановленій кількості педагогічних годин. Саме з цього розрахунку, адміністрація і проводила оплату того часу, коли позивач перебувала на роботі протягом вересня - жовтня 2013 року, а в листопаді та грудні заробітну плату позивач не отримувала взагалі.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати бездіяльність та дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при ненаданні їй роботи після укладення трудового договору за спеціальністю та фактичному переведенні на роботу необумовлену трудовим договором неправомірними, стягнути з ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» середньомісячну заробітну плату, виходячи з норм навантаження педагогічних працівників в кількості не менше 720 педагогічних годин за весь час порушення її прав, починаючи з 02.09.2013 року по 20.12.2013 року в сумі 6 589 грн. 75 коп., стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на її користь спричинену їх протиправними діями та бездіяльністю моральну шкоду в сумі 150 000 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» та інші відповідачі проти позовних вимог заперечували, посилаючись на їх безпідставність.

Представник 3-тьої особи - Міністерства освіти та науки України в судове засідання жодного разу не з'являвся, хоча був повідомлений судом належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяв та заперечень суду не надавав.

Вислухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах із ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж». З 30.08.2000 року працювала на посаді завідуючого денним відділенням «Будівельник» та одночасно мала педагогічне навантаження в кількості 720 годин з почасовою оплатою з дисциплін «Економіка будівництва» та «Ціноутворення в будівництві» за спеціальністю «Будівництво та експлуатація будівель і споруд».

29.08.2013 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про вивільнення її від виконання обов'язків завідуючого денним відділенням «Будівельник» та переведення з 30.08.2013 року на посаду викладача спецдисципліни «Економіка будівництва та ціноутворення». Як вбачається з резолюції в.о. директора ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» від 29.08.2013 року на заяві ОСОБА_1 заперечень щодо переведення ОСОБА_1 керівник ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» не мав (Т. 1 а. с. 83).

Наказом ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» від 30.08.2014 року № 53-к ОСОБА_1, завідувача денним відділенням, переведено на посаду викладача спецдисциплін з 30 серпня 2013 року. Категорія «спеціаліст вищої категорії», педагогічне звання «викладача-методист». Педагогічний стаж на 30.08.2013 року складає 20 років. Оплата праці згідно педагогічного навантаження (Т. 1 а. с. 13).

Наказом ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» № 202-ОД від 29.08.2013 року «Про педагогічне навантаження на 2013-2014 навчальний рік» встановлено педагогічне навантаження штатним педагогічним працівникам, в тому числі і ОСОБА_1 (Т. 1 а. с. 47).

Як вбачається із зазначеного наказу ОСОБА_1 визначено загальну кількість 390 педагогічних годин на рік з дисципліни «Технологічні лінії виготовлення деталей і конструкцій».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має диплом Дніпропетровського інженерно-будівельного інституту за спеціальністю «Промислове та цивільне будівництво», кваліфікація - інженер-будівельник (Т. 1 а.с.126).

Як роз'яснено Державним вищим навчальним закладом «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» №38.10.07 від 13.01.2014 року (Т.1 а.с. 104), дисципліна «Технологічні лінії виготовлення деталей і конструкцій» не передбачена навчальним планом спеціальності «Промислове та цивільне будівництво» і не є фаховою для випускника, що закінчив ВНЗ за цією спеціальністю. Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 29.11.2011р. №1377 ОСОБА_1 може викладати вказану дисципліну після проходження науково-педагогічного стажування чи підвищення кваліфікації з відповідної дисципліни тривалістю не менше 6 місяців. В іншому разі викладання нею дисципліни «Технологічні лінії виготовлення деталей і конструкцій» може розглядатись як порушення Ліцензійних умов надання освітніх послуг у сфері вищої освіти.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, як викладач спецдисципліни «Економіка будівництва» та «Ціноутворення в будівництві» у 2006 році та у 2011 році проходила атестацію, за результатами якої визнана такою, що відповідає займаній посаді (Т. 1 а. с. 128-131).

У 2011 році у класичному приватному університету ОСОБА_1 отримала посвідчення № 0051, відповідно до якого вона пройшла стажування на кафедрах «Економіки підприємства, управління навчальними закладами та педагогіки вищої школи» (Т. 1 а. с. 132).

Обґрунтовуючи законність своїх дій щодо надання ОСОБА_1 педагогічного навантаження з дисципліни «Технологічні лінії виготовлення деталей і конструкцій» відповідачі посилались на те, що штатним розписом ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» передбачено лише посаду «викладач спецдисциплін» без визначення конкретної дисципліни. ОСОБА_1 в силу своєї освіти, на думку відповідачів, не має права викладати дисципліну «Економіка будівництва» та «Ціноутворення в будівництві», проте вищезазначені судом обставини спростовують такі доводи відповідачів. Відповідачами, у свою чергу, суду не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 проходила відповідні стажування чи підвищення кваліфікації, що б дозволяло їй викладати надану дисципліну «Технологічні лінії виготовлення деталей і конструкцій».

Крім того, відповідачами не надано доказів на підтвердження того, що при призначенні ОСОБА_1 для викладання іншої дисципліни, ніж та, що була зазначена у її заяві від 29.08.2013 року, за відсутності заперечень в.о. директора ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» на заяву, позивач була попереджена про зміну певних умов її роботи.

Вказані обставини також встановленні рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2014 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_1 про поновлення на роботі.

До того ж, як передбачено розділом 12 Положення про організацію навчального процесу в ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж», яке є основним нормативним документом, що регламентує організацію та проведення навчального процесу, максимальне навчальне навантаження науково-педагогічних працівників не повинно перевищувати 1 548 годин на навчальний рік, а мінімальний обов'язків обсяг навчального навантаження викладачів становить 720 годин.

Відповідачами не спростовано доводи ОСОБА_1 щодо допущення ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» порушень при визначенні їй педагогічного навантаження в кількості 390 годин.

Разом з тим, не дивлячись на встановлені судом порушення трудових прав позивача, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання бездіяльності та дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неправомірними, оскільки позивачем обрано не той спосіб захисту порушених прав.

Судом встановлено, що педагогічне навантаження, з яким не погодилась позивач, визначено на підставі наказу ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» № 202-ОД від 29.08.2013 року «Про педагогічне навантаження на 2013-2014 навчальний рік», проте, з вимогами про визнання вказаного наказу неправомірним та його скасування позивач не зверталася.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, на яку посилається позивач у позовній заяві в обґрунтування зазначених позовних вимог, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України також передбачено, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У свою чергу відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є лише посадовими особами ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж», який не є ні органом державної влади, ні органом місцевого самоврядування.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення моральної шкоди, яка завдана їй внаслідок порушення її трудових прав.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Проте, позивач звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення моральної шкоди не до ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж», а до його посадових осіб, які в силу зазначеної вище норми матеріального права не несуть безпосередньо перед працівником відповідальність за завдану моральну шкоду.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» середньомісячної заробітної плати, виходячи з норм навантаження педагогічних працівників в кількості не менше 720 педагогічних годин за весь час порушення її прав, починаючи з 02.09.2013 року по 20.12.2013 року в сумі 6 589 грн. 75 коп., суд виходить з наступного.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Судом встановлено, що заробітна плата протягом вересня - жовтня 2014 року виплачувалася ОСОБА_1, виходячи із її педагогічного навантаження, яке було встановлено наказом ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж», не скасованому у встановленому законом порядку, а тому підстави для виплати заробітної плати, виходячи із з норм навантаження педагогічних працівників в кількості не менше 720 педагогічних годин за вказаний період, відсутні, оскільки ОСОБА_1 у цей час фактично не мала навантаження у кількості 720 педагогічних годин і вказану роботу не виконувала.

Як встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2014 року, ОСОБА_1 не з'являлася на робочому місці з 28 жовтня 2014 року по день її звільнення, 20.12.2013 року, у зв'язку з чим протягом зазначеного періоду покладену на неї роботу не виконувала, а тому підстав для стягнення з ДВНЗ «Запорізький будівельний коледж» заробітної плати за період листопад-грудень 2013 року немає.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж», ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство освіти та науки України про визнання бездіяльності та дій відповідачів неправомірними, стягнення заробітної плати та моральної шкоди - залишити без задоволення.

Судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання скарги до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя: К.В. Гашук