Справа № 177/2199/13-ц
Провадження № 2/177/50/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 жовтня 2014 року

Криворізький районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Строгової Г.
Г.

за участі: секретаря
Курашової О. В.,

представників позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривого Розі цивільну
справу за позовом Лозуватської
сільської ради Криворізького району
Дніпропетровської області, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачів за довіреністю
ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_6, ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позову зазначив, що в
користуванні ОСОБА_5 знаходиться
земельна ділянка для будівництва та
обслуговування житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1. Домоволодіння та
земельну ділянку за зазначеною вище
адресою ОСОБА_5 прийняла у спадок від
чоловіка. 22.06.2013 року при проведенні
комісією у складі депутатів
Лозуватської сільської ради
Криворізького району
Дніпропетровської області обстеження
земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
які не приватизовані, встановлено, що
відповідачем ОСОБА_3 самовільно
закрито проїзд до гаража ОСОБА_5 шляхом
встановлення металевого гаража на
землях загального користування, які
знаходяться між домоволодіннями
АДРЕСА_2. Лозуватською сільською радою
Криворізького району в зв'язку із
виявленими обставинами відповідачам
був направлений припис про звільнення
території загального користування від
металевого гаражу (будки), який
виконано не було, що встановлено при
проведенні перевірки 11.07.2012 року та,
крім того, виявлено, що на земельній
ділянці викопані ями для встановлення
стовпів під огорожу та покладено стовп
у вигляді бордюра, який перешкоджає
проходу до двору ОСОБА_5. Спірна
земельна ділянка, на якій
відповідачами встановлений металевий
гараж та виконуються роботи по
будівництву огорожі являється землею
загального користування та є
комунальною власністю, тобто належить
на праві власності територіальній
громаді Лрозуватської сільської ради .

Тому позивачі просять зобов'язати
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 за власний рахунок
демонтувати та прибрати з земельної
ділянки загального користування, яка
знаходиться на території Лозуватської
сільської ради між житловими будинками
АДРЕСА_2 металевий гараж (будку) та
огорожу, встановлені незаконно, та
відновити первісний стан земельної
ділянки, а також зобов'язати
відповідачів прибрати стовп у вигляді
бордюра, який перешкоджає проходу до
двору ОСОБА_5, та стягнути з
відповідачів витрати по сплаті
судового збору.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2, який дії на підставі
довіреностей в інтересах Лозуватської
сільської ради та ОСОБА_5 та
представник Лозуватської сільради
ОСОБА_1, кожен окремо, позов підтримали
в повному обсязі, просили його
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник
відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_4 в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечували. Відповідач ОСОБА_6,
будучи належним чином повідомленою про
час та місце судового розгляду через
свого представника, правом на участь в
судовому засіданні не скористалася.

В своїх запереченнях відповідач ОСОБА_3
та представник відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_4 зазначили про
необґрунтованість позовних вимог
через відсутність доказів належності
спірної земельної ділянки до земель
загального користування. Також
вказували безпідставність звернення
до суду ОСОБА_5, оскільки не доведено
наявність у неї права на земельну
ділянку під домоволодінням АДРЕСА_1.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, свідчення
свідків вивчивши письмові матеріали,
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 07.10.2002 року
належав житловий будинок з
господарськими спорудами за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер (а.с. 8).
Спадкоємцем першої черги за законом
після смерті ОСОБА_7 є його дружина -
позивач по справі ОСОБА_5 (а.с. 11), яка під
час розгляду справи оформила спадщину
після смерті чоловіка та отримала
29.11.2013 року свідоцтво про право на
спадщину на 1/2 частину житлового
будинку з господарчими спорудами, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
55-56).

Докази про належне оформлення права
власності на земельна ділянку під
зазначеним вище домоволодінням та
будь-які відомості про виділення
земельної ділянки для користування в
матеріалах справи відсутні, на даний
час ніяких правовстановлюючих
документів на земельну ділянку
позивачем ОСОБА_5 виготовлено не було.

Відповідач ОСОБА_6 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 25.06.1999 року та свідоцтва
про право власності від 25.06.1999 року є
співвласником житлового будинку з
господарчими будівлями, який
розташований на земельній ділянці
площею 1500 кв.м., що знаходиться в
АДРЕСА_3 (а.с. 38,39), іншим співвласником
домоволодіння є ОСОБА_8

Сторони стверджували та ці обставини
не спростовуються, що домоволодіння
знаходяться по сусідству та межують
одне з одним.

Відповідно до акту обстеження
комісією у складі депутатів
Лозуватської сільської ради
Криворізького району
Дніпропетровської області від 23.06.2013
року неприватизованих земельних
ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було
встановлено, що відповідач ОСОБА_3, який
є сином ОСОБА_6, встановив металевий
гараж на землях загального
користування (а.с.3).

На підставі зазначеного акту
відповідачу ОСОБА_6 було направлено
припис Лозуватської сільської ради
Криворізького району про звільнення
ділянки земель загального
користування від металевого гаражу,
який стоїть за межами домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 111).

При проведенні перевірки щодо
виконання припису сільради 11 липня 2013
року комісією депутатів Лозуватської
сільської ради Криворізького району
Дніпропетровської області було
встановлено факт невиконання припису,
а також виявлено, що на земельній
ділянці викопані ями під встановлення
стовпів під огорожу та покладено стовп
у вигляді бордюра, який перешкоджає
проходу до двору ОСОБА_5 (а.с. 4)

Згідно зі ст. 14 Конституції України,
право власності на землю гарантується.
Це право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України, право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із ч.1 ст.126 ЗК України, право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами.

Заборонено приступати до використання
земельної ділянки до встановлення її
меж у натурі, одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації.

Громадяни та юридичні особи України, а
також територіальні громади та держава
мають право набувати у власність
земельні ділянки на підставі міни,
дарування, успадкування та інших
цивільно-правових угод. Укладення
таких угод здійснюється відповідно до
Цивільного кодексу України з
урахуванням вимог цього Кодексу (ст. 131
ЗК України).

Крім того, статтею 152 ЗК України
визначено способи захисту прав на
земельні ділянки.

Таким чином, під наданням земельної
ділянки слід розуміти рішення
компетентного органу влади чи органу
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки у власність або
надання у користування, або передачу
права користування земельною ділянкою
на підставі цивільно-правових
договорів із фізичною чи юридичною
особою.

Відповідно до вимог ст.22 ЗК України,
право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Приступати до
використання земельної ділянки, в тому
числі на умовах оренди, до встановлення
меж цієї ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує право власності або право
користування землею, забороняється.

Порядок видачі державних актів про
право власності на земельну ділянку
регулюється Інструкцією про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності не земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженою Наказом Державного
Комітету України по земельних ресурсах
4 травня 1999 року № 43.

Відповідно до п. п. 1 .12, 1.13 цієї
Інструкції складання державного акта
на право власності на земельну ділянку
або право постійного користування
земельною ділянкою при передачі або
наданні земельних ділянок громадянам,
підприємствам, установам, організаціям
та об'єднанням громадян всіх видів
проводиться після перенесення в натурі
(на місцевості) меж земельної ділянки
та закріплення їх довгостроковими
межовими знаками встановленого зразка
та затвердженим в установленому
законом порядку відведення цієї
ділянки.

Складання державного акта на право
власності на земельну ділянку та на
право постійного користування
земельною ділянкою при передачі
земельної ділянки, що була раніше
надана громадянам, підприємствам,
установам, організаціям і об'єднанням
громадян всіх видів, у постійне
користування або при переоформленні
правовстановлюючих документів на ці
земельні ділянки, проводиться після
відновлення меж земельної ділянки в
натурі ( на місцевості) та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка за затвердженою
відповідною технічною документацією.

Але як вбачається з матеріалів справи
та як підтвердили в судовому засіданні
сторони, землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) за адресою
АДРЕСА_1 не встановлено.

До прийняття Земельного Кодексу
України в редакції 18.12.1990 року, земля
передавалась громадянам лише у
користування, оскільки чинним на той
час законодавством не передбачалось
право власності громадян на землю.

Частиною 5 статті 20 Земельного кодексу
Української РСР (в редакції від 08.07.1970
року та який був чинним до 18.12.1990 року),
право землекористування громадян, які
проживають в сільській місцевості,
засвідчується записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах
міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських, селищних
Рад народних депутатів.

Статтею 22 ЗК України в редакції від 18
грудня 1992 року передбачено, що право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа що
посвідчує це право.

Відповідно до вимог ст.107 ЗК України,
основою для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне користування
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки. У
випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин.

Таким чином, правилами зазначеної
норми закону передбачено, що у разі
відсутності межових знаків між
сусідніми земельними ділянками і
невідомо, де проходить межа, основою
для її відновлення є дані
земельно-кадастрової документації .

На підставі наведених вище норм суд
погоджується з твердженнями
відповідачів про правомірне
користування ОСОБА_6 земельною
ділянкою площею 0,15 га, на якій
розташоване домоволодіння АДРЕСА_3,
частину якого вона успадкувала після
смерті ОСОБА_9. Право безтермінового
користування земельною ділянкою
підтверджується свідоцтвом на
будівництва домоволодіння, видним
виконкомом Криворізької районної ради
на підставі рішення Лозуватської
сільської ради №2 від 10.02.1971 року на
ОСОБА_9 (а.с. 32) ; актом відводу земельної
ділянки в натурі від 12.02.1971 року (а.с. 33).
Крім того, відповідно до листа
Лозуватської сільської ради
Криворізького району №687/3 від 27.08.2013
року по даним земельно-шнурової книги
Лозуватськї сільської ради за 2011 -2015
рік земельна ділянка за адресою:
АДРЕСА_3 закріплена за ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Відповідно до ст.152 ЗК України, держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до висновку, що вимагаючи усунення
перешкод щодо здійснення позивачем
ОСОБА_5 користування земельною
ділянкою шляхом демонтажу металевого
гаражу (будки) та огорожі, а також
стовпа у вигляді бордюра, позивач
фактично не обґрунтувала, яким саме
чином порушено її право.

Відповідно до ст. 38 Земельного кодексу
України до земель житлової та
громадської забудови належать
земельні ділянки в межах населених
пунктів, які використовуються для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування.

Згідно ст. 83 ч.3 ЗК України, до земель
комунальної власності, які не можуть
передаватись у приватну власність,
належать зокрема землі загального
користування населених пунктів (
майдани, вулиці, проїзди, шляхи,
набережні, пляжі, парки, сквери,
бульвари, кладовища тощо ).

Відповідно до вимог ст.16 ч.4,5 Закону
України «Про планування і забудову
територій» від 20.04.2000р., проект
розподілу території є основною для
визначення меж земельних ділянок на
територіях існуючої забудови для
розташування будинків і споруд,
розроблення відповідної
землевпорядної документації та
оформлення в установленому
законодавством порядку
правоустановлюючих документів
власникам, співвласникам, орендарям, а
також встановлення меж земельної
ділянки в натурі. Площі окремих
земельних ділянок та територій при
розробленні проекту розподілу
території визначаються з урахуванням
державних будівельних норм і
детального плану території ( проекту
забудови території).

В той же час в матеріалах справи
відсутні будь-які докази, які
підтверджують, що між житловим
будинками 17 та 17-а в с. Лозуватка
Криворізького району
Дніпропетровської області існує
належним чином визначена земельна
ділянка яка є землею загального
користування.

Навпаки матеріали викопіровок
генерального плану АДРЕСА_1,
розробленого на основі матеріалів
топозйомки, виконаної інститутом
«Укрвостокгшнинтиз» в 1988 році, та
схематичного плану с. Лозуватка (а.с .
78-80), вказують на відсутність земель
загального користування між
зазначеними вище домоволодіння, про що
також зазначила в судовому засіданні
допитана в якості свідка в.о. головного
архітектора Криворізького району
Дніпропетровської області ОСОБА_10

Отже суд приходить до висновку про
недоведеність порушень прав
Лозуватської сільської ради
Криворізького району
Дніпропетровської області та ОСОБА_5 з
боку відповідачів, а тому вважає за
необхідне відмовити в задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 38, 83, 92, 106-108, 125 ЗК
України, ст.ст.10, 11, 15, 60, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Лозуватської
сільської ради Криворізького району
Дніпропетровської області, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Криворізький районний
суд Дніпропетровської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а якщо особа не приймала
участь у судовому засіданні, протягом 10
днів з дня його отримання.

Суддя: