Справа №2-4335/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 жовтня 2014 року м. Київ

Соломянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Г.О. Козленко

за участю секретаря Губерначук О.С.

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Державна міграційна служба України про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до Соломянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2Л, просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначила, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Після укладення шлюбу 26.08.1995 доньки позивача ОСОБА_3 з ОСОБА_2, останнього було прописано у вищевказану квартиру. Рішенням Соломянського районного суду від 24.09.2012, шлюб ОСОБА_3 з відповідачем було розірвано. Відзначила, що ще до офіційного розірвання шлюбу вони вже не проживали разом та не вели спільного господарства. Відповідач більше року проживає окремо та жодного разу не з'являвся за адресою: АДРЕСА_3. Однак, незважаючи на те, що відповідач не проживає у квартирі та вже не знаходиться в родинних стосунках з позивачем, за нею як за власником квартири, зберігається щомісячний обовязок сплати комунальних та інших послуг, в тому числі і за відповідача.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник Державної міграційної служби України в судове засідання не зявився, надавши до суду пояснення згідно яких не заперечував проти задоволення позову та просив розглянути справу без його участі.

Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обовязки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.08.1995, виданого Відділом приватизації Залізничної районної Ради народних депутатів, квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних долях (а.с.5-6).

Відповідно до витягів з реєстру права власності на нерухоме майно: станом на 26.08.2011 право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_1, ОСОБА_5 (а.с.7), а станом на 27.10.2011 за ОСОБА_1 (а.с.8).

Судом встановлено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується довідкою №1038 від 04.06.2014 Центру обслуговування споживачів №1 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду». Форма власності житла приватизована. Власником особового рахунку є ОСОБА_1 (а.с.4).

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 24.09.2012 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.9-10).

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.ст.71, 72 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, факт непроживання відповідача ОСОБА_2 в квартирі за адресою: м. Київ, Мартиросяна, 15, кв.15 понад двох років підтверджується актами про не проживання від 18.09.2014, від 25.09.2014 та від 10.10.2014, що є в матеріалах справи.

Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР, ст.ст. 319, 321 ЦК України позивач має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю (квартирою) на свій розсуд.

Згідно зі ст.156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідач, який був зареєстрований у квартирі як чоловік доньки позивача, шлюб з яким розірвано, не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 понад рік, то позовна вимога про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати, а саме - судовий збір в розмірі 243,60 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст.71, 72, 156 ЖК Української РСР, ст.ст.317, 319, 321, 405 ЦК України, ст.ст.3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223, 224, 226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Державна міграційна служба України про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії ТТ 153404, виданий 28.02.2013 Соломянським РВ ГУДМС України в м. Києві, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) суму сплаченого судового збору 243 (двісті сорок три) грн 60 коп.

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Київської області через Соломянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.О. Козленко