Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарях - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія», ОСОБА_3
про відшкодування шкоди, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про відшкодування шкоди,
мотивуючи свої вимоги, що 05 липня 2012
року, приблизно о 16 год. 40 хв., на
проспекті Червонозоряний в м. Києві,
проти будинку номер 86, сталася
дорожньо-транспортна подія з вини
ОСОБА_3, який керував автомобілем
«Рено», д/н НОМЕР_1. Внаслідок цієї ДТП
його автомобіль «Сузукі», д/н НОМЕР_3,
зазнав технічних пошкоджень.
Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3, як власника автомобіля «Рено»,
д/н НОМЕР_1, була застрахована у СТзДВ
«Гарантія» згідно Полісу АВ/5246376
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

07.07.2012 року відповідно до ст.35 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ОСОБА_3 повідомив СТзДВ
«Гарантія» про настання вказаного
страхового випадку. А він одночасно
звернувся з заявою про відшкодування
збитків (оплати відновлювального
ремонту) до Приватного акціонерного
товариства «СТ Іллічівське» по
договору № 010240 добровільного
страхування наземного транспорту від
06.06.2012 року. 30.08.2012 року ПрАТ «СТ
Іллічівське» виплатило йому страхове
відшкодування у розмірі 6 430,96 грн. за
збитки, спричинені в результаті даної
ДТП, з розміром якого він не погодився
та звернувся з позовом до
Голосіївського районного суду м. Києва.
Згідно Висновку № 9937/12-54 судової
автотоварознавчої експертизи від 06
грудня 2012 року, виданому Київським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз, ринкова вартість його
автомобіля до аварії становила 91 714,13
грн. Сума спричиненого матеріального
збитку становить 66 814, 88 грн., а вартість
відновлювального ремонту автомобіля
складає 87 315, 48 грн.

Зазначає, що рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 12.06.2013 року
відповідно до умов договору № 010240
страхування від 06.06.2012 року з ПрАТ «СТ
Іллічівське» було стягнуто додатково
на його користь ще 6 189,67 грн. страхового
відшкодування. Всього ПрАТ «СТ
Іллічівське» сплачено страхового
відшкодування на суму 12 620,63 грн., а в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 в
частині відшкодування матеріальних
збитків йому було відмовлено в зв'язку
з тим, що відповідно роз'яснень Пленуму
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ викладених в постанові від 01
березня 2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки № 4», відшкодування шкоди
власником транспортного засобу або
винуватцем ДТП можливе виключно за
умови, якщо потерпіла особа зверталася
попередньо за страховим
відшкодуванням до страхової
організації, в якій було забезпечено
страхуванням цивільно-правову
відповідальність власника
транспортного засобу, що був винен в
ДТП.

Посилається на те, що враховуючи
вищевикладене та керуючись ст. 35 ЗУ
«Про ОСЦПВВНТЗ», 27.06.2013 року він
звернувся до СТзДВ «Гарантія» із
заявою про страхове відшкодування, а
24.07.2013 року подав заяву про виплату
страхового відшкодування зі всіма
документами, що вимагалися. Однак
станом на 22.12.2013 року СТзДВ «Гарантія»
не було здійснено йому виплати
страхового відшкодування та не
надіслано жодних повідомлень про
задоволення його заяви чи відмову у
здійсненні страхового відшкодування.

Зазначає, що згідно ст. ст. 11, 509 ЦК
України та п. 22.1 ст. 22, п. 36.5 ст. 336, п. 37.2
ст. 37 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» у СТзДВ
«Гарантія» виникло зобов'язання в
межах ліміту відповідальності
сплатити на його користь суму
страхового відшкодування у розмірі 36
869,37 грн. та суми пені, яка становить 777, 42
грн.

Також вказує на те, що у зв'язку з тим, що
ОСОБА_3 визнаний судом винним у
вчиненні вказаної ДТП і є власником
автомобіля «Рено», як джерела
підвищеної небезпеки, за участю якого
завдано матеріальну шкоду і
враховуючи, що вартість
відновлювального ремонту його
автомобіля не покривається страховою
сумою, встановленою згідно Полісу
АВ/5246376, різницю вартості
відновлювального ремонту повинен
сплатити сам ОСОБА_3, яка складає 37 315, 48
грн.

Враховуючи вищевикладене, а також
керуючись ст.ст. 16, 23, 386, 525, 526, 530, 536, 611, 625,
979, 992, 1167 ЦК України, ст.ст. 33, 35, 36 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», звертається з даним позовом
до суду і просить стягнути з
відповідача-1 на його користь суму
коштів в розмірі 37 156, 79 грн., в тому
числі неоплаченої суми страхового
відшкодування в розмірі 36 4379, 37 грн. та
пені в розмірі 777, 42 грн., а з
відповідача-2 суму коштів в якості
відшкодування збитків, необхідних для
оплати ремонту автомобіля в розмірі 37
315, 48 грн. в тому числі франшизу в
розмірі 1000, 00 грн.

Позивач та його представник в судовому
засіданні вимоги підтримують з
вищевикладених підстав, обгрунтувавши
поясненнями просять позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач-2 в судовому засіданні
вимоги позивача не визнає,
обгрунтувавши запереченнями просить
відмовити в задоволенні позовних вимог
до нього.

Представник відповідача-1 в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлені
вчасно та належним чином, причини
неявки суду не відомі. В матеріалах
справи наявні заперечення проти позову
згідно, яких останні вимоги позивача не
визнають з підстав того, що позивач має
єдине обґрунтоване право на отримання
від СТзДВ «Гарантія» грошової суми у
вигляді франшизи, яка передбачена
умовами укладеного договору
добровільного страхування між
позивачем та ПрАТ «СТ «Іллічівське» в
розмірі 4 000, 00 грн. Законні ж підстави
для стягнення з СТзДВ «Гарантія» суми
страхового відшкодування в розмірі 36
379, 37 та пені в розмірі 775, 42 грн.,
відсутні. У зв'язку з чим просили
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог до СТзДВ «Гарантія» в
повному обсязі.

Суд вважає за можливе розглядати
справу за відсутності представника
відповідача-1 відповідно до вимог ст. 169
ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, відповідача-2, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.07.2012 року,
приблизно о 16 год. 40 хв., на проспекті
Червонозоряний, 86 в м. Києві, сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Рено», д/н НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_3, автомобіля
«Сузукі», д/н НОМЕР_3, під керуванням
водія ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2.

Винним у вищезазначеній
дорожньо-транспортній пригоді було
визнано водія автомобіля «Рено», д/н
НОМЕР_1, ОСОБА_3, що підтверджується
наданою суду постановою Солом'янського
районного суду м. Києва від 20.07.2012 року,
яка міститься в копії матеріалів
цивільної справи № 2601/16187/12
витребуваної судом із Голосіївського
районного суду м. Києва. Зазначена
постанова не оскаржувалась та набрала
законної сили.

Стаття 61 ЦПК України визначає, що
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Враховуючи вищевикладене, факт
винуватості ОСОБА_3 у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди, є
встановленим і доказуванню не
підлягає.

Зі змісту статей 1187, 1188 ЦК України
вбачається, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме, зокрема, шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

З викладеного вбачається, що особа,
якій завдано шкоди джерелом підвищеної
небезпеки має право на її
відшкодування винною особою. В даному
випадку судом встановлено, що у ОСОБА_3
виник обов'язок по відшкодуванню шкоди
завданої позивачу пошкодженням його
транспортного засобу у результаті ДТП.

В той же час в Україні діє інститут
страхування, який є універсальним
засобом захисту всіх форм власності,
майнових інтересів окремих громадян і
господарюючих суб'єктів в цілому.

Так статті 979, 980 ЦК України визначають,
що за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з: 1)
життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням (особисте
страхування); 2) володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування); 3) відшкодуванням
шкоди, завданої страхувальником
(страхування відповідальності).

Судом встановлено, що 06.06.2012 року між
позивачем та ПрАТ «СТ Іллічівське»
було укладено Договір № 010240
добровільного страхування наземного
транспорту.

30.08.2012 року ПрАТ «СТ Іллічівське»
згідно вищезазначеного договору
виплатило позивачу страхове
відшкодування в розмірі 6 430,96 грн. за
збитки, спричинені в результаті ДТП.

Крім того, рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 12.06.2013 року
по цивільній справі № 2601/16187/12 за
позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «СТ
«Іллічівське», ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
ДТП, було частково задоволено позов
позивача та вирішено зокрема стягнути
з ПрАТ «СТ «Іллічівське» на користь
ОСОБА_2 суму страхового відшкодування 6
189, 67 грн.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що вищезазначена сума
страхового відшкодування в розмірі 6 189,
67 грн. була виплачена позивачу.

З викладеного вбачається, що загальна
сума страхового відшкодування, яка
була отримана позивачем від ПрАТ «СТ
«Іллічівське» становить 12 620, 63 грн.

В той же час згідно наданого суду
Висновку № 9937/12-54 судової
автотоварознавчої експертизи від 06
грудня 2012 року, яка була проведена під
час розгляду Голосіївським районним
судом м. Києва цивільної справи №
2601/16187/12, сума матеріального збитку, яка
спричинена власнику автомобіля НОМЕР_3,
складає - 66 814, 88 грн. Ринкова вартість
автомобіля НОМЕР_3, складає 91 714, 13 грн.
Вартість відновлювального ремонту
автомобіля НОМЕР_3 складає - 87 315, 48 грн.
(а.с. 43-51).

Судом встановлено, що позивачем було
пред'явлено до відповідача ОСОБА_3
позовні вимоги про відшкодування шкоди
завданої в наслідок ДТП по справі, яка
розглядалася Голосіївським районним
судом м. Києва, однак вищезазначеним
рішенням від 12.06.2013 року в їх
задоволенні йому було відмовлено
мотивуючи тим, що на момент ДТП
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 була застрахована в СТзДВ
«Гарантія» на підставі полісу АВ/524676
обов'язкового страхування власників
наземних транспортних засобів, проте
ОСОБА_2 до СТзДВ «Гарантія» із заявою
про виплату страхового відшкодування
не звертався.

Стаття 999 ЦК України визначає, що
законом може бути встановлений
обов'язок фізичної або юридичної особи
бути страхувальником життя, здоров'я,
майна або відповідальності перед
іншими особами за свій рахунок чи за
рахунок заінтересованої особи
(обов'язкове страхування).

Так згідно статті 17 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховики зобов'язані
укладати договори обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (внутрішній договір
страхування, міжнародний договір
страхування, міжнародний договір
«Зелена картка») відповідно до цього
Закону та чинного законодавства
України.

Судом встановлено, що на момент
вчинення дорожньо-транспортної
пригоди, цивільно-правова
відповідальність водія ОСОБА_3 дійсно
була застрахована у СТзДВ «Гарантія»
згідно Полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів АВ/524676 від 23.02.2012
року. Страхова сума (ліміт
відповідальності) на одного
потерпілого складає 50 000, 00 грн.
Франшиза - 1000, 00 грн. (а.с. 104).

Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» визначено
порядок та підстави відшкодування
страховиком оціненої шкоди, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Так згідно ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний, зокрема
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу.

Судом встановлено, що на виконання
зазначеної норми Закону, 07.07.2012 року
ОСОБА_3 повідомив СТзДВ «Гарантія» про
настання страхового випадку.

Також судом встановлено та не
заперечується сторонами, що 27.06.2013 року
Заяву про страхове відшкодування, а
24.07.2013 року Заяву про виплату
страхового відшкодування (за
пошкоджений транспортний засіб) до
СТзДВ «Гарантія» було подано позивачем
по справі, ОСОБА_2 (а.с. 102, 103).

Згідно ст. 34 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховик зобов'язаний
протягом двох робочих днів з дня
отримання повідомлення про настання
події, що містить ознаки страхового
випадку, розпочати її розслідування, у
тому числі здійснити запити щодо
отримання відомостей, необхідних для
своєчасного здійснення страхового
відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду страховик (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ) зобов'язаний направити свого
представника (працівника, аварійного
комісара або експерта) на місце
настання страхового випадку та/або до
місцезнаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у
випадках, передбачених статтею 41 цього
Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений
строк, потерпілий має право самостійно
обрати аварійного комісара або
експерта для визначення розміру шкоди.
У такому разі страховик (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати
потерпілому витрати на проведення
експертизи (дослідження).

Судом встановлено, що відповідачем
СТзДВ «Гарантія» вищезазначених дій
для визначення розміру збитків,
здійснено не було.

Як вже зазначалося, згідно наданого
суду Висновку № 9937/12-54 судової
автотоварознавчої експертизи від 06
грудня 2012 року, яка була проведена під
час розгляду Голосіївським районним
судом м. Києва цивільної справи №
2601/16187/12, сума матеріального збитку, яка
спричинена власнику автомобіля НОМЕР_3,
складає - 66 814, 88 грн. Ринкова вартість
автомобіля НОМЕР_3, складає 91 714, 13 грн.
Вартість відновлювального ремонту
автомобіля НОМЕР_3 складає - 87 315, 48 грн.

Судом встановлено, що зважаючи на не
здійснення відповідачем-1 дій для
визначення розміру збитків, зазначений
Висновок експертизи покладений
позивачем в основу обґрунтування
розміру завданої йому шкоди.

Стаття 35 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», визначає, що для
отримання страхового відшкодування
потерпілий чи інша особа, яка має право
на отримання відшкодування, протягом 30
днів з дня подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування.

Як вже зазначалося вище, позивачем було
виконано вимоги зазначеної норми
Закону та 24.07.2013 року подано до СТзДВ
«Гарантія» Заяву про виплату
страхового відшкодування (за
пошкоджений транспортний засіб).

Згідно статті 36 «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», страховик (у
випадках, передбачених статтею 41 цього
Закону, - МТСБУ), керуючись нормами
цього Закону, приймає вмотивоване
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
або про відмову у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати).

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний зокрема у разі визнання
ним вимог заявника обґрунтованими -
прийняти рішення про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) та виплатити
його.

Судом встановлено, що відповідачем
незважаючи на вимоги вищезазначених
норм Закону, позивачу до цього часу
сума страхового відшкодування так і
невиплачена, чим порушені його права,
як потерпілого в розумінні приписів
норм ЗУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у зв'язку з чим його позовна
вимога про стягнення з відповідача-1
суми страхового відшкодування в
розмірі 36 379, 37 грн. підлягає
задоволенню.

Суд визнає правильним наданий
позивачем розрахунок зазначеної суми
згідно якого: 50000,0 грн. - 1000,0 грн. - 12620,63
грн. = 36379,37 грн., де: 50000,0 грн. - ліміт
відповідальності страховика СТзДВ
«Гарантія» згідно Полісу АВ/5246376,
укладеного з ОСОБА_3; 1000,0 грн. - франшиза
згідно Полісу АВ/5246376; 12620,63 грн. - сума
страхового відшкодування, виплачена на
користь ОСОБА_2 ПрАТ «СТ Іллічівське»
згідно Договору № 010240 добровільного
страхування наземного транспорту від
06.06.2012 року (а.с. 6).

Крім того, відповідно до п. 36.5 ст. 36 ЗУ
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», за кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має право
на отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Враховуючи ту обставину, що судом
встановлено наявність правових
підстав для отримання позивачем
страхового відшкодування від
відповідача-1 та встановлено факт його
невиплати у строки встановлені п. 36.2 ст.
36 ЗУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», суд приходить до висновку про
доведеність також вимоги позивача про
стягнення з відповідача-1 на його
користь пені в розмірі 777, 42 грн.,
відповідно до наданого ним Розрахунку,
який суд визнає також достовірним та
правильним (а.с. 6).

Крім того, як вже зазначалося вище,
згідно Висновку № 9937/12-54 судової
автотоварознавчої експертизи від 06
грудня 2012 року, вартість
відновлювального ремонту автомобіля
НОМЕР_3 складає - 87 315, 48 грн., а тому сума
страхового відшкодування, яка як
встановлено судом підлягає стягненню з
СТзДВ «Гарантія» в розмірі 36 379, 37 грн. є
недостатньою для повного
відшкодування шкоди завданої позивачу
відповідачем-2 ОСОБА_3

Стаття 1194 ЦК України визначає, що особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Враховуючи вищевикладене, а також
приписи зазначеної норми цивільного
Закону, суд приходить до висновку, що
відповідачем-2, як винуватцем ДТП
повинна бути сплачена позивачу різниця
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням), а саме: 87315,48 грн. - 12620,63
грн. - 36379,37 грн. - 1000,0 грн. = 37 315,48 грн., де:
36 379,37 грн. - сума страхового
відшкодування, яка підлягає стягненню
з СТзДВ «Гарантія»; 12 620,63 грн. - сума
страхового відшкодування, виплачена на
користь ОСОБА_2 ПрАТ «СТ Іллічівське»
згідно Договору № 010240 добровільного
страхування наземного транспорту від
06.06.2012 року; 1 000,0 грн. - франшиза згідно
Полісу АВ/5246376.

Крім того відповідач-2, як винуватець
ДТП, має відшкодувати позивачу суму
франшизи згідно Полісу АВ/5246376 в
розмірі 1000, 00 грн.

З викладеного вбачається, що загальна
сума коштів, яку має виплатити
відповідач-2 позивачу в рахунок
відшкодування завданої ним шкоди,
складає 38 315, 48 грн., однак суд
враховуючи приписи ч. 3 ст. 1193 ЦК України
вважає за можливе зменшити її розмір до
17 814, 88 грн., у зв'язку з чим саме такий її
розмір підлягає стягненню з
відповідача-2 на користь позивача.

Суд не приймає до уваги посилання
відповідачів на те, що позивач не має
вже права на відшкодування шкоди,
оскільки Голосіївським судом м. Києва
встановлено факт повної загибелі його
транспортного засобу і ним отримано
страхове відшкодування в розмірі 12 620, 63
грн. від ПрАТ «Іллічівське», виходячи з
наступного.

Стаття 1192 ЦК України визначає, що з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

З врахуванням викладеного, а також
того, що в судовому засіданні
встановлено намір позивача відновити
пошкоджений транспортний засіб, суд
вважає за можливе застосування такого
способу захисту порушеного права
позивача, як відшкодування завданих
відповідачем-2 збитків у повному обсязі
виходячи з реальної вартості виконання
робіт необхідних для відновлення
пошкодженого автомобіля, з врахуванням
вимог ЗУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», з врахуванням також чк вже
зазначалося ч. 3 ст. 1193 ЦК України.

Статті 15, 16 ЦК України визначають, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому
засіданні обставин справи, суд
оцінюючи, належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів, приходить до висновку,
що вимоги позивача знайшли своє
доведення в судовому засіданні, є
такими, що ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства, однак позов
підлягає задоволенню частково з
підстав зазначених вище.

Частина перша статті 88 ЦПК України
визначає, що стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суд прийшов до висновку про
необхідність часткового задоволення
позову позивача, враховуючи вимоги
зазначеної норми
цивільно-процесуального закону, з
відповідача-1 на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 371, 56 грн., а з відповідача-2
судовий збір в розмірі 178, 14 грн.,
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 22,
23, 979, 988, 989, 990, 992, 1166, 1167, 1187, 1188,1192 ЦК
України, Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №
6, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 217-
218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія», на користь
ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової
картки платника податків: НОМЕР_4:

- суму матеріальної шкоди в розмірі 37156
грн. 79 коп.;

- судовий збір в розмірі 371 грн. 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_5) на користь ОСОБА_2,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків: НОМЕР_4:

- суму матеріальної шкоди в розмірі 17814
грн. 88 коп.;

- судовий збір в розмірі 178 грн. 14 коп.

В інші частині вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя В. С. Декаленко