Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2279/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Ябчик
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

23.10.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Чорнобривець О.С., Черненка В.В.

із секретарем: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за кредитним договором, за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на заочне рішення
Знам'янського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 22 травня
2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що
29.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
№МГ-277/2008, згідно якого остання
отримала кредит у розмірі 15000 доларів
США, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 15%
річних, з кінцевим терміном повернення
19.02.2013 року. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
цими ж сторонами було укладено
іпотечний договір, предметом якого є
будинок загальною площею 98,00 км.м.,
житловою площею 57,10 кв.м., розташований
за адресою: АДРЕСА_1, який належить
відповідачці на праві приватної
власності на підставі договору
дарування. Обумовлена сторонами
договору іпотеки ціна предмету іпотеки
84000 грн.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання по
кредиту не виконує, у зв'язку з чим
станом на 06.09.2013 року виникла
заборгованість в сумі 22022,38 доларів СШ.,
з яких: 8409,45 доларів США -
заборгованість за кредитом; 8357,21
доларів США, - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
4177,24 доларів США - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором; 31,29 доларів США - штраф
(процентна складова), загальна
заборгованість за курсом 7,99 відповідно
до службового розпорядження НБУ від
06.09.2013 року складає 175958,85 грн.

В рахунок погашення вказаної суми
заборгованості за кредитним договором
ПАТ КБ «ПриватБанк» просив звернути
стягнення на предмет іпотеки шляхом
продажу переданого в іпотеку будинку з
укладенням від імені відповідача
договорукупівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі-продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, з
проведенням дій щодо коригування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови, з
проведенням дій щодо оформлення та
отримання правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки; та виселити відповідача та
інших осіб, які зареєстровані та/або
проживають у цьому будинку, за адресою
АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного
обліку.

Заочним рішенням Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 22.05.2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
договором кредиту в сумі 175958,85 грн. та
судовий збір в сумі 1873,29 грн.

Додатковим рішенням Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 23.07.2014 року резолютивну
частину тексту заочного рішення
Знам'янського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 22.05.2014 року
доповнено абзацом про відмову у
задоволенні позовних вимог в частині
виселення відповідача та інших осіб,
які зареєстровані та/або проживають у
житловому будинку, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з
реєстраційного обліку.

В апеляційній скарзі позивачем ставить
питання про скасування судового
рішення і ухвалення нового рішення про
задоволення позову в повному обсязі,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
першої інстанції норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права. Вказує, що
суд безпідставно відмовив у зверненні
стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася,
за місцем свого проживання і
реєстрації не була виявлена (а.с.113),
тому про час і місце розгляду справи
була повідомлена через засоби масової
інформації (а.с.122).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, який підтримав
доводи апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи, перевіривши в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України,
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що 29.02.2008 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №МГ-277/2008,
згідно якого остання отримала
споживчий кредит у розмірі 15000 доларів
США, на умовах повернення частинами зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15% річних, щомісячно
згідно графіку погашення платежів,
починаючи з 20.03.2008 по 19.02.2013 року (а.с.13-16).

З метою забезпечення виконання
вищевказаного кредитного договору
03.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 був укладений і нотаріально
посвідчений іпотечний договір,
предметом якого є будинок з
господарсько-побутовими будівлями,
загальною площею 98,00 км.м., житловою
площею 57,10 кв.м., що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, належний ОСОБА_2 на
праві приватної власності на підставі
договору дарування від 21.12.2007 року,
вартість переданого в іпотеку майна за
погодженням між сторонами складає 84000
грн. (а.с.18-21).

Банк виконав взяті на себе
зобов"язання і видав позичальниці
кредитні кошти, що підтверджується
копіями касових ордерів (а.с.17).

ОСОБА_2 неналежно виконувала свої
зобов"язання: порушувала строки та
розміри внесення щомісячних платежів.
В зв'язку з неналежним невиконанням
нею взятих на себе зобов'язань станом
на 06.09.2013 року утворилася
заборгованість в розмірі 22022,38 дол. США
(що еквівалентно 175958,85 грн.), з яких: 8409,45
дол. США - заборгованість за кредитом;
8357,21 дол. США, - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
4177,24 дол. США - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором; 31,29
дол. США - штраф (процентна складова), що
підтверджується розрахунком
заборгованості (а.с.6-9).

21.06.2013 року Банком було направлено на
адресу позичальниці вимогу про
необхідність погашення
заборгованості, в якій попереджено про
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки у визначений сторонами
спосіб в разі невиконання вимоги про
усунення порушень протягом тридцяти
днів (а.с.10-12).

У зв"язку з тим, що заборгованість не
погашена у добровільному порядку, суд
першої інстанції дійшов висновку про
необхідність стягнення з ОСОБА_2 на
корить Банка кредитної заборгованості
в сумі 175958,85 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд послався на те, що ціна
предмету іпотеки є значно меншою суми
боргу і в разі продажу будинку
заборгованість відповідача перед
банком не буде погашено, крім того,
вважав недоцільним примусове
виселення із житлового будинку
відповідача та членів сім'ї, тому що не
встановлено наявності у них іншого
житла.

Проте повністю з висновками суду
першої інстанції погодитися не можна
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобовязання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до статті 16 ЦК України
передбачено, що одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів
судом може бути визнання права. Суд
також може захистити цивільне право
або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

За змістом ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов`язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов`язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 35 Закону України
«Про іпотеку», у разі порушення
основного зобовязання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Згідно із частиною третьою статті
36 Закону України «Про іпотеку» договір
про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору,
за своїми правовими наслідками, може
передбачати право іпотекодержателя
від свого імені продати предмет
іпотекибудь-якій особі на підставі
договору купівлі-продажу у порядку,
встановленому статтею 38 цього Закону.

Статтею 39 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Із роз"яснень, викладених у п. 9
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
вбачається, що право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом або договором (дострокове
стягнення кредиту, стягнення
заборгованості, у тому числі шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінним від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК ).
Задоволення позову кредитора про
стягнення заборгованості з поручителя
не є перешкодою для пред'явлення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена.

У п. 42 вказаної постанови
роз"яснено, що резолютивна частина
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як
статті 39 Закону України "Про іпотеку",
так і положенням пункту 4 частини
першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у
ньому в обовязковому порядку має
зазначатись: загальний розмір вимог та
всі його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації.

При цьому суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути суму заборгованості за
кредитним договором. У такому випадку
суд має зазначити в резолютивній
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація, коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України "Про іпотеку",
статті 589 ЦК України щодо заставодавця).

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Із розяснень, викладених у п. 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» за №14 від 18 грудня 2009
року вбачається, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК). Оскільки правом на звернення до
суду за захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК), то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, а якщо
були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Ухвалюючи рішення про стягнення
кредитної заборгованості, суд першої
інстанції не врахував вказані
роз"яснення та не звернув уваги, що
позивачем заявлено вимогу про
звернення стягнення на предмет іпотеки
для погашення заборгованості за
кредитним договором, тобто визначено
саме такий спосіб захисту своїх прав.

При цьому, вирішуючи справу, суд першої
інстанції, стягуючи кредитну
заборгованість, фактично вийшов за
межі заявлених позовних вимог, чим
порушив вимоги ст.ст. 10, 11, 213, 214 ЦПК
України.

Висновки суду про неможливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
через неспівмірність розміру
заборгованості і вартості іпотечного
майна колегія суддів вважає
помилковим.

Позивач як іпотекодержатель має право
на підставі частин другої і третьої
статті 16 Цивільного кодексу України
(далі ЦК України), статей 36, 37 Закону
України "Про іпотеку" захистити свої
майнові права, звернувшись до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом продажу
переданого в іпотеку будинку з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу іпотечного
майна, оскільки договором іпотеки
від 03.03.2008 року сторонами передбачено,
що іпотекодержатель за своїм вибором
звертає стягнення на предмет іпотеки
одним із перерахованих у цьому
договорі способів, у тому числі шляхом
продажу (укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу)
предмету іпотеки будь-якій особі і
будь-яким способом в рахунок виконання
забезпечених іпотекою зобовязань
(пункт.

У позасудовому порядку сторони не
досягли згоди про продаж банком
іпотечного майна з укладенням договору
від імені іпотекодавця.

Відповідач ОСОБА_2 порушила взяті на
себе зобов"язання, передбачені
кредитним договором і договором
іпотеки, тому повинна відповідати
перед позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» у
визначений сторонами цих договорів
спосіб та погасити кредитну
заборгованість, в тому числі за рахунок
продажу іпотекодавцем предмета
іпотеки.

Згідно роз'яснень пунктів 9 та 23
Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" №5 від 30.03.2012 року
задоволення позову кредитора про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд має дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Заборгованість ОСОБА_2 складає 175958,85
грн., згідно п.9 договору іпотеки
вартість предмету іпотеки визначено
84000 грн. (а.с.18).

Відповідно до Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті" № 1304-VII від
03.06.2014 року, протягом дії цього Закону
(втрачає чинність з дня набрання
чинності законом, який врегульовує
питання особливостей погашення
основної суми заборгованості,
вираженої в іноземній валюті, порядок
погашення (урахування) курсової
різниці, що виникає у бухгалтерському
та/або податковому обліку кредиторів
та позичальників, а також порядок
списання пені та штрафів, які
нараховуються (були нараховані) на таку
основну суму заборгованості): не може
бути примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника / майнового поручителя
або є об'єктом незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна, яке перебуває в іпотеці, за
умови, що у позичальника або майнового
поручителя у власності не знаходиться
інше нерухоме житлове майно; загальна
площа такого нерухомого житлового
майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку. Даний Закон діє до дня
набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для його
скасування в частині стягнення
кредитної заборгованості та відмови у
зверненні стягнення на предмет іпотеки
з ухваленням в цій частині нового
рішення про часткове задоволення
позову та звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
кредитної заборгованості із
відстрочкою виконання рішення
відповідно до ЗУ "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті".

Частиною 1 ст. 40 Закону України "Про
іпотеку" визначено, що звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

За змістом ч.2 ст.40 Закону та ч.3 ст.109 ЖК
України після прийняття кредитором
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя (кредитора) або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

У п. 43 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
роз'яснено, що при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з ч.4 ст.9, ст.109
ЖК України, статей 39, 40 Закону України
"Про іпотеку" виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

В матеріалах справи наявне
повідомлення, направлене ПАТ КБ
«ПриватБанк» на адресу ОСОБА_2, про
наявність заборгованості та
необхідність її погашення, та
попереджено про те, що в разі
невиконання зобов'язань в тридцяти
денний строк з дня отримання вимоги
Банк має право продати предмет іпотеки,
та те, що звернення стягнення на
предмет іпотеки є підставою для
виселення всіх мешканців, та
запропоновано добровільно звільнити
житловий будинок - предмет іпотеки
(а.с.10-11).

Проте, ОСОБА_2 не отримувала вказаного
повідомлення з вимогою виселення з
будинку, що підтверджується
відсутністю її підпису в повідомленні
про вручення поштового відправлення
(а.с.12).

Тому колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
передчасність вимог про виселення
боржника та відсутність підстав для
виселення невизначеного кола осіб зі
спірного будинку.

Керуючись ст. ст. 217, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316,
319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 22
травня 2014 року в частині стягнення
кредитної заборгованості та відмови у
зверненні стягнення на предмет іпотеки
скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
за кредитним договором задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №МГ-277/2008 від 29.02.2008
року, в розмірі 22022,38 доларів США, що за
курсом НБУ 7,99 грн. складає 175958,85 грн., з
яких: 8409,45 доларів США - заборгованість
за кредитом; 8357,21 доларів США, -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 4177,24 доларів США
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 31,29 доларів
США - штраф (процентна складова),
звернути стягнення на предмет іпотеки -
житловий будинок загальною площею 98,00
км.м., житловою площею 57,10 кв.м., що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, (на
підставі договору іпотеки від 29.02.2008
року), шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, ) з укладенням
від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину предмету іпотеки у
Державному реєстру речових прав на
нерухоме майно, з проведенням дій щодо
корегування технічної документації
відповідно до поточного стану
нерухомості, її перепланування та
перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки, початкова ціна предмету
іпотеки - 84000 грн.

В іншій частині судове рішення
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» понесені судові витрати в
сумі 879,79 грн.

Відстрочити виконання рішення суду
відповідно до Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті" до дня
набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя:

Судді: