АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6857/14 Справа: №
правовідносини» Головуючий 1
інстанції: Осіпенко Л.М.
Доповідач: Малінська С.М.
Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Піддубного Р.М.,

Швецової Л.А.,

при секретарі - Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 24 вересня 2013 року по
справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулося до суду з
названим позовом, в обґрунтування
якого зазначало, що відповідно до
укладеного договору № DNН4КР72961988 від 13
вересня 2006 року ОСОБА_2 отримала кредит
у розмірі 2835,30 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 25,08
відсотків на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 13 вересня 2007 року.
Відповідач на даний час умов договору
не виконує, через що утворилася
заборгованість у сумі 24695,66 грн., у
зв'язку з чим позивач, з урахуванням
уточнених позовних вимог просив
стягнути з відповідача на користь ПАТ
КБ «Приватбанк» заборгованість у
розмірі 24695,66 грн. за цим договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 24 вересня 2013 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
DNН4КР72961988 від 13 вересня 2006 року в
розмірі 24695,66 грн. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
та припинити провадження у справі.

Апелянт , зокрема , посилалась на
пропущення позивачем строку позовної
давності.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 13 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позову у зв'язку з
пропущенням позивачем строку позовної
давності.

Не погодившись із зазначеним рішенням
суду апеляційної інстанції, ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулося до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з касаційною скаргою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 червня 2014 року
касаційну скаргу задоволено, рішення
апеляційного суду Луганської області
від 13 лютого 2014 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Справа підсудна апеляційному суду
Харківської області на підставі
Розпорядження голови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Б. Гулько за № 2710/38-14 від 29 вересня
2014 року «Про визначення територіальної
підсудності справ».

Заслухавши суддю-доповідача ,
осіб , що приймали участь у справі
,дослідивши матеріали справи , судова
колегія вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити частково з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.610 ЦК
України порушенням забов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов , визначених змістом забов'язання.

Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення забов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким , що
прострочив , якщо він не приступив до
виконання забов'язання або не виконав
його у строк , встановлений договором
або законом.

Задовольняючи позовні вимоги ,
суд першої інстанції у відповідності
до вимог , ст. ст. 611 , 1054 ЦК України ,
виходив з того , що відповідач
прострочив виконання забов'язання за
кредитним договором , а тому для нього
настають правові наслідки ,
передбачені цим договором.

Матеріали справи свідчать , що
відповідно до укладеного договору №
DNН4КР72961988 від 13 вересня 2006 року ОСОБА_2
отримала кредит у розмірі 2835,30 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08 відсотків на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 13 вересня 2007 року.
Відповідач умов договору не виконує,
через що утворилася заборгованість
станом на 17.10 2012 року у сумі 35239,70 грн.,
однак судовим наказом Ленінського
районного суду м.Луганська від 06.04.2009
року з відповідача на користь банку
стягнуто 2835,30 грн. заборгованості за
кредитом ; 4267,18 грн.- заборгованості по
процентам за користування кредитом ;
2463,27 грн.- пеня за несвоєчасність
виконання забов'язань за договором , 500
грн. штрафу(фіксована сума) ,478,29 грн.
-штраф (процентна складова) .

На підставі викладеного , банк
звернувся з уточненою позовною заявою (
а.с.49-50), в якій просить стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість станом на 17.10.2012 року в
сумі 24695,66 грн. , яка складається:

- 7530,55грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом ;

- 15989,13 грн.- пеня за несвоєчасність
виконання забов'язання ;

- 1175,98грн. - штраф( процентна
складова).

Судова колегія погоджується з
рішенням суду першої інстанції в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 7530,55грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом та 1175,98грн.
штрафу( процентна складова).

Що стосується позовних вимог про
стягнення пені за несвоєчасне
виконання забв'язання , то судова
колегія прийшла до наступного.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки(штрафу,пені) може бути
зменшений за рішенням суду , якщо він
значно перевищує розмір збитків , та за
наявності інших обставин , які мають
істотне значення.

За положеннями указаної норми суд може
зменшити розмір неустойки(штрафу,пені)
, що підлягає стягненню , враховуючи при
цьому , зокрема, занадто високий її
розмір порівняно зі збитками
споживача, ступінь виконання
забов'язання , майновий стан сторін , їх
майнові та інші інтереси , що
заслуговують на увагу. При цьому
зменшення розміру неустойки - це право
суду. Суд може прийняти рішення про
зменшення розміру неустойки як за
власною ініціативою , так і за
клопотанням відповідача , однак у
останньому випадку відповідач , що
звертається із клопотанням , повинен
довести наявність підстав для
зменшення неустойки.

З матеріалів справи вбачається , що
сума заборгованості за кредитом
складала 2835,30 грн. ( стягнута за судовим
наказом) , а сума пені за
несвоєчасність виконання забов'язання
складає 18452,40 грн.( 2463,27 грн.- стягнута за
судовим наказом + 15989,13 грн. -позовні
вимоги банку). Таким чином сума пені
перевищує заборгованість за кредитом
у 6,5 раз .

У даному випадку судова колегія за
власною ініціативою , враховуючи , що
розмір пені значно перевищує розмір
боргу за кредитом , вважає за необхідне
зменшити суму пені , що підлягає
стягненню до розміру боргу , тобто до
2835,30 грн. , що є правом суду у
відповідності до вимог ч.3 ст. 551 ЦК
України. Таке право суду закріплено в
правових позиціях у справі № 6-100 цс 14
постанови Верховного Суду України від
03 вересня 2014 року.

Враховуючи ,що розмір пені зменшено ,
то загальна сума заборгованості за
кредитом станом на 17.10.2012 року , яка
підлягає стягненню , складає
11541грн.83коп., яка складається:

- 7530,55грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом ;

- 2835,30 грн.- пеня за несвоєчасність
виконання забов'язання ;

- 1175,98грн. - штраф( процентна
складова).

Посилання апелянта на пропуск
позивачем строку позовної давності є
безпідставним виходячи з наступного.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, межах якого
особа може звернутися до суду з вимогою
про захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення строку
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Відповідно до пункту 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
терміни позовної давності щодо вимог і
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за цим
договором становить 5 років (а.с. 9).

Частиною 1 статті 261 ЦК України
передбачено , що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила .

Разом з цим положеннями частини 5
статті 261 ЦК України передбачено, що за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Судовий наказ відповідно до частини 1
статті 95 ЦПК України є особливою формою
судового рішення про стягнення з
боржника грошових коштів або
витребування майна за заявою особи,
якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист права
кредитора на стягнення грошових коштів
може бути реалізовано як у позовному
провадженні, так і шляхом видачі
судового наказу як особливої форми
судового рішення, подання кредитором
заяви про видачу судового наказу в
порядку, передбаченому розділом II ЦПК
України, перериває перебіг строку
позовної давності.

Із матеріалів справи вбачається, що
судовим наказом Ленінського районного
суду м. Луганська від 6 квітня 2009 року з
ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк"
стягнуто 10 544,04 грн заборгованості за
кредитним договором. Судовий наказ
набрав чинності 20 квітня 2009 року зі
строком пред'явлення до виконання до 20
квітня 2012 року, та отриманий 11 березня
2013 року (а.с. 36).

З огляду на те, що строк позовної
давності перервався шляхом подання
заяви про видачу судового наказу, а
позовна заява ПАТ КБ "ПриватБанк"
подана до Жовтневого районного суду м.
Луганська 30 листопада 2012 року, то
п'ятирічний строк позовної давності не
сплив.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні , на користь якої ухвалено
рішення , суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково , судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог , а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог , у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. На підставі наведеного
судова колегія вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача 115,41 грн. судових витрат(а.с.16).

Керуючись ст.ст. 256, 261 ,551, 610-612 ; 1054 ЦК
України ; ст.ст.10,60 , 88, 292 ; 294-296; 303 ; 304 ; 307
; 309; 313-315 ; 317 ; 319 ; 325 ЦПК України , судова
колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 24 вересня 2013 року
змінити в частині стягнення суми пені
за несвоєчасність виконання
забов'язання , загальної суми боргу за
кредитним договором станом на 17 жовтня
2012 року та судових витрат.

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
№ DNН4КР72961988 від 13 вересня 2006 року в сумі
11541грн.83коп. , в т.ч. пеню в сумі 2835,30 грн.

Рішення суду в частині стягнення
7530,55грн. заборгованості по процентам за
користування кредитом та 1175,98грн.
штрафу( процентна складова) залишити
без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» 115,41 грн.
судового збору.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення ,
але може бути оскаржено безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :