У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,Писаної Т.О.,-розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
Нікопольського міжрайонного прокурора
в інтересах Нікопольської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області до
Головного управління Держземагенства
в Дніпропетровській області, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, реєстраційної служби
Нікопольського міськрайонного
управління юстиції Дніпропетровської
області, управління Держземагенства у
Нікопольському районі
Дніпропетровської області про
визнання незаконними та скасування
наказів, скасування рішень про
реєстрацію прав та свідоцтв про право
власності, зобов'язання вчинити дії, за
касаційною скаргою Нікопольської
районної державної адміністрації
Дніпропетровської області на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 16 травня 2014 року,

в с т а н о в и л
а:

Нікопольський міжрайонний прокурор в
інтересах Нікопольської районної
державної адміністрації звернувся до
суду з позовом, в якому просив про
визнання незаконними та скасування
наказів, скасування рішень про
реєстрацію прав та свідоцтв про право
власності на земельні ділянки надані у
приватну власність громадянам,
зобов'язання відповідних реєструючих
органів вчинити дії щодо повернення
земельних ділянок у державну
власність.

В обґрунтування позову прокурор
посилався на те, що за результатами
проведеної Нікопольською міжрайонною
прокуратурою перевірки встановлено, що
реєстраційною службою Нікопольського
міськрайонного управління юстиції
внесені до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно записи про
державну реєстрацію за громадянами
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 права
приватної власності на земельні
ділянки по 2,0 га за кожним для ведення
особистого селянського господарства
на території Червоногригорівської
селищної ради Нікопольського району,
за рахунок земель запасу державної
власності сільськогосподарського
призначення, про що реєстраційною
службою Нікопольського МРУЮ їм були
видані відповідні свідоцтва про право
власності на нерухоме майно.

В ході проведеної в управлінні
Держземагентства у Нікопольському
районі перевірки встановлено, що
земельні ділянки, які надані у
власність вказаним громадянам,
відповідно до матеріалів
роздержавлення та агровиробничих груп,
згідно технічного звіту по корегуванню
матеріалів крупномасштабного
обстеження ґрунтів колгоспу «Дніпро»
на території Червоногригорівської
селищної ради Нікопольського району
належать до виду угідь - болото. Тобто,
земельні ділянки, які були надані у
власність громадянам, фактично
належать до земель водного фонду.

Головне управління Держземагентства у
Дніпропетровській області
розпорядилося земельними ділянками,
що фактично належать до земель водного
фонду, розпорядження якими, відповідно
до ч. 3 ст. 122 ЗК України, належить до
компетенції районної державної
адміністрації. Крім того, відповідно до
проектів землеустрою у власність
надано земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення особистого селянського
господарства за рахунок земель
державної власності, які згідно форми
6-зем належать до угідь сіножаті та
пасовища. Проте, згідно ст. 34 ЗК України
земельні ділянки за видом угідь
сіножаті та пасовища можуть бути
надані громадянам лише на умовах
оренди для сінокосіння і випасання
худоби та не можуть бути передані у
власність. Однак, в даному випадку
Головне управління Держземагентства в
Дніпропетровській області без зміни
виду угідь земель
сільськогосподарського призначення, у
порушення ст. 34 ЗК України, незаконно
передано у приватну власність
громадянам для ведення особистого
селянського господарства по 2 га земель
сіножатих та пасовищ без зміни виду
угідь у порядку, визначеному законом,
хоча зміна виду угідь повинна була
відбутися за порядком зміни цільового
призначення земельної ділянки, з
обов'язковою розробкою проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки зі зміною цільового
призначення, його погодження та
проходження державної землевпорядної
експертизи.

З урахуванням викладеного, прокурор
вважав, що накази Головного управління
Держземагентства у Дніпропетровській
області є незаконними та підлягають
скасуванню як такі, що прийняті з
порушенням вищевказаних норм діючого
земельного законодавства.

Внаслідок вищевказаних обставин,
скасуванню також підлягають і записи
про державну реєстрацію власності на
земельні ділянки за громадянами та
свідоцтва про право власності на
земельні ділянки. Також, управління
Держземагентства у Нікопольському
районі, зобов'язане внести зміни до
земельно-кадастрової документації
фактичної категорії земель та виду
угідь спірної земельної ділянки.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 4 березня 2014 року позовні
вимоги Нікопольського міжрайонного
прокурора в інтересах Нікопольської
районної державної адміністрації
Дніпропетровської області задоволено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 травня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про відмову в задоволенні
позову Нікопольського міжрайонного
прокурора в інтересах Нікопольської
районної державної адміністрації
Дніпропетровської області.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
доводи порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Під час розгляду справи місцевим судом
було встановлено, що відповідачі
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 на підставі
наказів Головного управління
Держземагенства у Дніпропетровській
області отримали у приватну власність
земельні ділянки по 2 га кожний, для
ведення особистого селянського
господарства на території
Червоногригорівської селищної ради
Нікопольського району, як
сільськогосподарські угіддя: сіножаті,
пасовища із земель запасу.

Частиною 4 статті 122 ЗК України
передбачено, що центральний орган
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів у галузі земельних відносин
та його територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Як вбачається з матеріалів справи
передані у власність громадянам
земельні ділянки рахуються як землі
запасу.

На час прийняття Головним управлінням
Держземагенства у Дніпропетровській
області наказів про надання дозволів
на розробку проектів заемлеустрою та
передання цих земельних ділянок у
власність громадянам,
використовувалися надані управлінням
Держземагенства у Нікопольському
районі Дніпропетровської області
довідки за формою 6-зем, в яких
зазначено, що зі земельні ділянки є
сільськогосподарськими угіддями:
сіножаті та пасовища.

Суд першої інстанції надав оцінку
зазначеним довідкам й вважав, що самі
по собі вони є формою статистичної
звітності й лише відображають існуючий
фактичний стан земельної ділянки,
проте не можуть визначати цільове
призначення земельної ділянки.

Відповідно до ст. 19 ЗК України землі
України поділяються за основним
цільовим призначенням на такі
категорії:

а) землі сільськогосподарського
призначення;

б) землі житлової та громадської
забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

г) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного
призначення;

е) землі лісогосподарського
призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення.

Статтями 22, 38, 43, 47, 50, 53, 55, 58, 65 ЗК України
визначено склад земель, які
відносяться до відповідної категорії.

Зокрема, ст. 22 ЗК України визначено, які
угіддя відносяться до земель
сільськогосподарського призначення.
Статтею 58 ЗК України визначено, що до
земель водного фонду належать землі,
зайняті:

а) морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами;

б) прибережними захисними смугами
вздовж морів, річок та навколо водойм,
крім земель, зайнятих лісами;

в) гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них;

г) береговими смугами водних шляхів;

ґ) штучно створеними земельними
ділянками в межах акваторій морських
портів.

Таким чином, згідно із ст. 58 ЗК України,
поняття земель водного фонду
визначається через їх склад.

У ході розгляду справи, суд першої
інстанції на підставі наданих
прокурором копій до технічного звіту
по корегуванню матеріалів
крупномасштабного обстеження ґрунтів
колгоспу «Дніпро» на території
Червоногригорівської селищної ради
Нікопольського району встановив, що
земельні ділянки, які передані у
власність громадянам належать до виду
угідь - болото. З пояснень представника
відповідача стало відомо, що ці землі
не віднесені відповідно до рішень
повноважних органів до категорії
земель сільськогосподарського
призначення, а рахуються тільки як
землі запасу, які можуть бути будь-якої
категорії відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗК
України.

Отже, встановивши, що на час прийняття
оспорюваних наказів Головним
управлінням Держземагенства у
Дніпропетровській області, відповідно
до статті 58 ЗК України, спірні земельні
ділянки визначені як болота та
належать до земель водного фонду, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що накази
Головного управління Держземагенства
у Дніпропетровській області є
незаконними та підлягають скасуванню,
як такі, що прийняті з порушенням
вищевказаних норм діючого земельного
законодавства, в тому числі поза межами
повноважень, наданими ч. 4 статті 122 ЗК
України. З урахуванням вищевказаних
обставин, скасуванню також підлягають
і записи про державну реєстрацію права
власності на земельні ділянки за
громадянами та свідоцтва про право
власності на земельні ділянки.

Відповідно до ст. 26 «Про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» у разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав державним
реєстратором до Державного реєстру
прав вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

З урахуванням цього, місцевий суд
дійшов правильного висновку, що
управління Держземагентства у
Нікопольському районі, зобов'язано
внести зміни до земельно-кадастрової
документації щодо фактичної категорії
земель та виду угідь спірної земельної
ділянки.

У зв'язку із вищезазначеним, а також
внаслідок того, що земельні ділянки
громадянам (відповідачам) були надані у
власність органом державної влади,
який не мав на це законних повноважень,
земельні ділянки підлягають
поверненню до державної власності.

Слід також зазначити, що такі висновки
суду першої інстанції узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною у постанові №
6-35цс14 від 14 травня 2014 року, яка
передбачає, що відповідно до ст. 20 ЗК
України надання (передача) земельної
ділянки громадянам та юридичним особам
відбувається згідно з їх цільовим
призначенням. У випадку передачі
громадянам у приватну власність
земельної ділянки із земель державної
чи комунальної власності, межі якої не
встановлені в натурі або цільове
призначення якої змінюється,
обов'язковим є розроблення проекту
землеустрою про відведення земельної
ділянки. Порушення порядку
встановлення та зміни цільового
призначення земель є підставою для
визнання недійсними рішень органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування про надання (передачу)
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам, відмови у реєстрації
земельної ділянки або визнання
реєстрації недійсною (стаття 21 ЗК
України).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції, вдався до
переоцінки доказів, які були
досліджені місцевим судом й не
досліджуючи нових доказів дійшов до
помилкового висновку, що Нікопольським
міжрайонним прокурором та
Нікопольською районною державною
адміністрацією Дніпропетровської
області не було доведено належність
спірних земельних ділянок до земель
водного фонду та зазначив про
відсутність порушень вимог ст. 34 ЗК
України при наданні земельних ділянок
у приватну власність громадянам.

Однак такий висновок суду апеляційної
інстанції суперечить встановленим у
справі обставинам та вимогам
вищезазначених Законів.

Ураховуючи наведене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Нікопольської
районної державної адміністрації
Дніпропетровської області
задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 травня
2014 року скасувати, рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 4
березня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.А. Макарчук А.О. Леванчук А.В.
Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана
Головуючий Судді: