Справа № 639/920/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року Жовтневий районний
суд м.Харкова у складі:

Головуючого: судді Шиянової Л.О.

За участю секретаря - Шевченко А.В.

Предсавника позивача - ОСОБА_1

Представника відповідача - Кураксіної
О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про захист прав споживача
шляхом внесення змін до кредитного
договору,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_3, звернулася до
Жовтневого районного суду м. Харкова з
позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
захист прав споживача шляхом внесення
змін до кредитного договору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що 14.09.2009 року між нею та ПАТ КБ
«ПриватБанк» було укладено
Кредитно-заставний договір № HAECAN55722946
про надання кредиту на придбання
автомобіля у розмірі 54476,32 грн. зі
сплатою 20,04% річних з кінцевим терміном
повернення до 12.09.2014 року. Відповідно до
п. 17.8 Кредитного договору щомісяця в
період сплати Позичальник зобов`язаний
сплатити щомісячний платіж в розмірі
1636,16 грн. для погашення заборгованості
за кредитом, винагородою та процентами
за користування ними. Щомісячно, вона
виконує свої зобов`язання за кредитним
договором у повному обсязі відповідно
із графіком погашення кредиту з
урахуванням погашення кредитної лінії
згідно із п. 17.1.7 Кредитно-заставного
договору.

Також вказує, що згідно із п. 3 ч. 5 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» до договорів із
споживачами про надання споживчого
кредиту застосовуються положення
цього Закону про несправедливі умови в
договорах, зокрема положення, згідно з
якими: передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки.

Відповідно до абз. 2, 3, ч. 4 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
споживач не зобов`язаний сплачувати
кредитодавцеві будь-які збори,
відсотки, комісії або інші вартісні
елементи кредиту, що не були зазначені
у договорі. Кредитодавцю забороняється
встановлювати у договорі про надання
споживчого кредиту будь-які збори,
відсотки, комісії, платежі тощо за дії,
які не є послугою у визначенні цього
Закону. Умова договору про надання
споживчого кредиту, яка передбачає
здійснення будь-яких платежів за дії,
які не є послугою у визначенні цього
Закону, є нікчемною.

Таким чином, позивач вважає, що на даний
момент відповідач своїми діями порушує
її права позичальника та споживача
кредитних послуг, що виражається в
наступному.

Протягом 2012 року, вона щомісячно
здійснювала погашення заборгованості
за Кредитно-заставним договором у
розмірі, більшому, ніж встановлено
графіком погашення кредиту на 100,00 - 250,00
грн. на місяць та здійснила часткове
дострокове погашення за
Кредитно-заставним договором усього у
розмірі 21133,92 грн. Тобто, усього
сплатила більше на 1500,00 грн. на
погашення кредиту у 2012 році, ніж це
передбачено графіком платежів. Проте,
на її думку, відповідач не лише не
перерахував їй розмір щомісячних
платежів у сторону зменшення, а ще
вимагає від неї сплати заборгованості
за Кредитно-заставним договором за 2012
рік у розмірі 2900,00 грн. Більш того, ПАТ
КБ «ПриватБанк» списав в
односторонньому порядку без її на те
згоди з її пенсійної картки, відкритої
в ПАТ КБ «ПриватБанк», грошові кошти,
усього у розмірі 690,00 грн. з подальшим
зарахуванням їх на погашення її
зобов`язань за Кредитно-заставним
договором.

Крім того, Кредитно-заставний договір
містить положення, які суттєво
порушують її права як споживача
кредитної послуги та суперечать
положенням Закону України «Про захист
прав споживачів», а саме: п. п. 1 п. 4.7 та п.
6.2.7 Кредитно-заставного договору, щодо
надання Бюро кредитних історій
інформації стосовно неї; п. п. «в» п. 17.1.8
та п. 16.9 Кредитно-заставного договору,
щодо проведення Банком додаткового
моніторингу; п. п. 5.2, 5.3, 5.4, 5.5, 5.6, п. п. «г»
п. 17.1.8 Кредитно-заставного договору,
щодо оплати нею на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» винагороди за
резервування ресурсів.

Всі вище перелічені пункти
Кредитно-заставного договору, на думку
позивача, суперечать Закону України
«Про захист прав споживачів» та не є
кредитною послугою, а тому, вона не має
компенсувати Банку зазначені витрати.

Також зазначала, що черговість
погашення кредитного зобов`язання,
встановлена у п. 4.7 Кредитно-заставного
договору суперечить ч. 5 ст. 11 та ч. ч. 1-3
ст. 18 Закону України «Про захист прав
споживачів», згідно із якими, продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими.
Несправедливим є, зокрема, умови
договору про встановлення вимоги щодо
сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п`ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов`язань за договором.

Несправедливими, на думку позивача,
також є положення п. п. 3.4.1, 3.4.2
Кредитно-заставного договору, згідно
із яким, Банк самостійно сплачує
страхові платежі від імені
Позичальника з метою страхування
заставного майна та відповідно
лонгації договору страхування
наземного транспорту № HAECAN55722946 від
14.09.2009 року, укладеного з ПрАТ «Страхова
компанія «Інгосстрах», оскільки таке
положення Кредитно-заставного
договору позбавляє Позичальника права
вибору страхової компанії та
підписання договору страхування на
найбільш вигідних для Позичальника
умовах. Крім того, автоматична лонгація
дії договору страхування наземного
транспорту покладає на позивача
додаткові витрати за кредитним
договором у вигляді оплати процентів
за кредитним договором та позбавляє
можливості контролювати виконання п. 8
договору страхування щодо зменшення
розміру страхового платежу на 4,4% від
попереднього страхового платежу. У
зв`язку із чим і просить суд змінити
кредитне право відношення за
вищевказаним Кредитно-заставним
договором, шляхом виключення пунктів з
договору та викладенням в новій
редакції.

У судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, надавши
пояснення, якы наведено вище, проти
доводів представника відповідача
заперечував. Просив суд задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача - Кураксіна
О.І. проти позову заперечувала просила
у задоволенні позову відмовити у
повному обсязі. В своїх запереченнях
посилалася на те, що Кредитно-заставний
договір № HAECAN55722946 від 14.09.2009 року на час
вирішення спору є чинним, всі умови,
викладені в ньому, є домовленість двох
сторін: ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
Посилання представника позивача на
несправедливість умов договору та
звинувачення відповідача в
неправомірності нарахування
додаткових витрат є хибними. Адже, на
момент розгляду даного спору у ОСОБА_3
немає простроченої заборгованості,
оскільки вона виконує умови договору,
саме ті, що містяться в
Кредитно-заставному договорі у п. 17
«Особливі умови» та відповідно до яких
було складено Додаток 1 до
Кредитно-заставного договору №
HAECAN55722946 від 14.09.2009 року. Про що не
заперечує та вказує у своїх поясненнях
представник позивача. Крім того,
вказувала, що умови
Кредитно-заставного договору не
суперечать нормам Цивільного Кодексу
України, а посилання представника
відповідача на Рішення вищих інстанцій
є помилковим та не відповідає тим
правовідносинам, які склалися між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 Що
стосується страхових виплат та
лонгації договору пояснювала
наступним. Відповідно до п. 3.4.1 та п. 3.4.2
Кредитно-заставного договору, якщо
Позичальник не надав Банку
підтвердження про сплату страхових
платежів, передбачених договором
страхування, станом на дату, коли вони
повинні бути сплачені, Банк має право
самостійно сплатити такі страхові
платежі протягом п`яти банківських
днів замість Позичальника. Якщо Банк
скористався таким правом, то
Позичальник зобов`язаний протягом 30
календарних днів відшкодувати Банку
суму сплачених коштів та усі інші
витрати Банку, пов`язані із здійсненням
таких платежів. У разі непогашення
Позичальником такої заборгованості у
вказаний строк, вона вважається
простроченою. Тому несплата чергових
страхових платежів ОСОБА_3 у 2012 року і
створила заборгованість про яку
вказував представник позивача.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, та докази,
надані в їх обґрунтування, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
14.09.2009 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» було укладено
Кредитно-заставний договір № HAECAN55722946
про надання кредиту у розмірі 54476,32 грн.
зі сплатою 20,04% річних з кінцевим
терміном повернення до 12.09.2014 року на
наступні цілі: 49560,00 грн. - на придбання
автомобіля, 3097,50 грн. - на оплату перших
страхових платежів за договором
страхування на перший рік дії кредиту,
34 грн. - на оплату за реєстрацію
Предмета застави в Державному реєстрі,
1486,80 грн. - на оплату винагороди за
надання фінансового інструменту, що
сплачується в момент видачі кредиту,
298,02 грн. - оплата вартості поліса
обов`язкового страхування
цивільно-правової відповідальності, що
сплачується в момент видачі кредиту. З
метою виконання зобов`язань за п. 3.4
позичальнику відкривається кредитна
лінія в розмірі 15487,50 грн. для сплати
чергових страхових платежів. Крім того,
вищевказаним договором, п. 17 «Особливі
умови», передбачено інші платежі на
користь Банку, а саме винагорода за
резервування ресурсів у розмірі 5,76%
річних від суми зарезервованих
ресурсів.

Відповідно до п. 17.1.9 погашення
заборгованості за цим договором
здійснюється в наступному порядку:
Позичальник повинен в період з "24" по "28"
числа кожного місяця надавати Банку
кошти в розмірі зазначеному в Графіку
погашення кредиту (Додаток 1 до
Договору № HAECAN55722946 від 14.09.2009 року).

Пунктами 14.2, 14.3 Кредитно-заставного
договору передбачено, у випадку
порушення Позичальником зобов`язань,
передбачених статтями 6.2.2 та 6.2.3 цього
договору, щодо сплати винагороди та
процентів, Позичальник сплачує пеню в
розмірі 0,15% від суми простроченого
платежу, але не менше однієї гривні за
кожен день прострочки. У випадку
порушення Позичальником зобов`язання
щодо повернення основної суми Кредиту,
передбаченого статтею 6.2.4 Договору,
Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15%
від суми простроченого платежу, але не
менше однієї гривні за кожен день
прострочки. При цьому проценти за
користування кредитом на суму такого
простроченого платежу додатково до
вищевказаної пені не нараховуються.

Відповідно до п. 14.9 Кредитно-заставного
договору, при порушенні Позичальником
будь-якого грошового зобов`язання за
Договором понад 30 календарних днів,
Банк має право нарахувати, а
Позичальник зобов`язаний сплатити
Банку штраф у розмірі 250,00 грн. плюс 5%
від суми невиконаного зобов`язання.

Пунктом 6.3.4 Кредитно-заставного
договору встановлено, що Банк має право
списувати кошти з поточних рахунків
Позичальника, згідно із статтею 4.6
Договору при настанні строків
платежів, передбачених умовами
Договору. Відповідно до п. 4.6 Договору, з
метою виконання зобов`язань щодо
погашення заборгованості, Позичальник
доручає Банку списувати кошти зі всіх
своїх поточних рахунків у будь-якій
валюті, за наявності на них необхідної
суми коштів, не наданих у кредит, у
межах сум, які підлягають сплаті Банку
за цим Договором, при настанні строків
платежів (здійснювати договірне
списання).

З приписів ст.ст. 627 ,628 ЦК України
вбачається, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору, а зміст
договору становлять умови, визначені
на власний розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 6 ЦК України, сторони в
мають право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони мають право
врегулювати в договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є зокрема умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду. Виходячи з
викладеного істотними умовами
кредитного договору відповідно до
чинного законодавства є умови про
предмет, ціну та строк його дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов`язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов`язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Взяті на себе зобов'язання по
Кредитно-заставному договору №
HAECAN55722946 від 14.09.2009 року Банк виконав
своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_3
вищевказані грошові кошти (даний факт
не заперечується сторонами).

Згідно ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

Відповідно до пояснень представника
позивача ОСОБА_3, остання належним
чином виконувала та виконує
зобов`язання по кредитному договору,
заборгованості не має (встановлено
судом та не заперечується
представником відповідача).

Крім того, судом встановлено, що на
виконання Кредитно-заставного
договору № HAECAN55722946 від 14.09.2009 року, з
метою забезпечення виконання
зобов`язань за вищевказаним кредитним
договором, між ОСОБА_3 та ЗАТ СК
«Інгосстрах» 14.09.2009 року було укладено
Договір Страхування наземного
транспорту № HAECAN55722946. Відповідно до
якого даний договір діє 12 місяців (один
рік) з 14.09.2009 року по 13.09.2010 рік включно
(але не більше ніж сплачуємий період п.
10.1). При бажанні страхувальника
застрахувати транспортний засіб на
строк, більший за 12 місяців, та у разі
сплати страхового платежу, зазначеного
у п. 8 цього Договору вважається щорічно
продовженим на відповідний строк, за
яким здійснена сплата страхового
платежу. Також п. 10.2 Договору
страхування вказані реквізити куди
перераховувати страхові платежі.
Пунктом 3 вказаного договору
страхування наземного транспорту
передбачено, що вигодонабувачем є ПАТ
КБ «ПриватБанк».

Тому твердження представника позивача,
щодо несправедливості положень п.п. 3.4.1,
3.4.2 Кредитно-заставного договору,
згідно з якими, на його думку, банк
самостійно сплачує страхові платежі
від імені ОСОБА_3 та автоматичної
лонгації дії договору страхування, чим
покладає на ОСОБА_3 додаткові витрати, є
хибним та таким, що не ґрунтується на
умовах договору. Крім того, доказів
зворотного, ані позивачем, ані його
представником суду не надано.

Що стосується інших доводів позовної
заяви, щодо несправедливості умов
Кредитного договору та не
відповідності їх Закону України «Про
захист прав споживачів», також є
помилковими та такими, що не знайшли
жодного свого підтвердження під час
розгляду справи. Крім того,
спростовуються поясненнями самого
представника позивача, представника
відповідача та матеріалами справи.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не довів належними та
допустимими доказами наявність
істотного порушення договору Банком, в
розумінні ст. 654 ЦК України, в
результаті чого договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду.

Аналізуючи зібрані докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_3 не знайшли
свого підтвердження в ході судового
розгляду справи, не доведені та
безпідставні, оскільки ніяких доказів
на підтвердження цього, суду не надано,
хоча відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК
України це є її обов'язком.

При пред'явленні позову позивач
був звільнений від сплати судового
збору на підстав п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір».

Оскільки суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позову, то з
урахуванням положень ст. 88 ЦПК України
судовий збір компенсується за рахунок
держави

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 4, 11, 57-61, 88, 208,209,212- 215 ЦПК України,
ч. ч. 1-3 ст. 6, ст. ст. 526, 530, 627, 628, 638, 654, 1054
ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
захист прав споживачів шляхом внесення
змін до кредитного договору № HAECAN55722946
від 14.09.2009 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області
шляхом подачі апеляційної скарги через
Жовтневий районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Л.О.Шиянова