Справа № 464/9967/13 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/783/4359/14 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 7 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Укртрансгаз» про поновлення на роботі та стягнення сум,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ «Укртрансгаз». З врахуванням уточнених позовних вимог, прийнятих судом, просив визнати недійсним та скасувати наказ № 392-к від 10 вересня 2013 року про його звільнення з посади заступника головного інженера з виробництва філії «Управління магістральних газопроводів (УМГ) «Львівтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз»; поновити його на вказаній посаді; стягнути з відповідача в його (позивача) користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2013 року до часу ухвалення рішення у справі; рішення суду в частині поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання (т.1 а.с.2-7, т.2 а.с.63-66,110-115).

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 1984 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, з 1999 року працював на посаді заступника директора з виробництва. З 1 червня 2011 року був переведений на посаду заступника головного інженера з тими ж посадовими обов'язками, що й на попередній посаді. 10 вересня 2013 року на підставі наказу №81 від 1 березня 2013 року, відповідно до якого затверджено нову типову організаційну структуру апаратів управлінь магістральних газопроводів ПАТ «Укртрансгаз», його було звільнено з посади заступника головного інженера з виробництва філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням. Згідно даного наказу замість посади заступника головного інженера з виробництва вводилась посада заступника директора з виробництва. 7 березня 2013 року його було попереджено про наступне звільнення із займаної посади з 15 травня 2013 року, у зв'язку з чим 11 березня 2013 року він подав заяву про призначення його на посаду заступника директора з виробництва «УМГ «Львівтрансгаз», функції та обов'язки по якій він виконував на підприємстві останніх 13 років. Проте, на цю посаду було призначено іншу особу. Вважає своє звільнення незаконним. Просить позов задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 7 травня 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення оскаржила представник ОСОБА_2- ОСОБА_3

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, яке винесене з порушенням норм матеріального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 про поновлення на роботі задовольнити повністю. Зазначає, що звільнення позивача проведено з порушенням трудового законодавства. Зокрема, з порушенням вимог ст. 49-2 КЗпП України. Одночасно з попередженням позивача про майбутнє звільнення з роботи у зв'язку з організаційними змінами в апараті філії відповідно до наказу від 1 березня 2013 року № 81 ОСОБА_2 не було запропоновано іншу роботу. Лише через пів року (10 вересня 2013 року) позивачу запропонували посаду заступника начальника Тернопільського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів «УМГ «Львівтрансгаз», зобов'язавши позивача надати відповідь на цю пропозицію в той же день до 13 години. Вказану пропозицію ОСОБА_2 не прийняв, про свою відмову повідомив письмово. Також в позовній заяві ОСОБА_2 зазначав, що на момент попередження його про майбутнє вивільнення були відкриті три штатні одиниці: посада заступника директора з виробництва; посада заступника директора з капітального будівництва і матеріально-технічного постачання; посада заступника головного інженера - начальника відділу охорони праці, технічного нагляду та пожежної безпеки філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз», які, всупереч статтям 40 та 49-2 КЗпП України, позивачу запропоновані не були. В подальшому було встановлено, що окрім зазначених посад, на підприємстві було ряд вакантних посад в апараті ПАТ «Укртрансгаз», які позивач міг обійняти за своєю професією та спеціальністю. Також зазначено, що всупереч ст. 43 КЗпП України позивача було звільнено із займаної посади без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Відмовляючи в задоволенні позову, суд у рішенні зазначив, що матеріалами справи було встановлено, що 29 квітня 2013 року на виконання наказу № 81 від 1 березня 2013 року ПАТ «Укртрансгаз» на адресу позивача направило письмове повідомлення з пропозицією обійняти посаду заступника начальника Тернопільського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів «УМГ «Львівтрансгаз» та підтвердити свою згоду або відмову письмовою заявою протягом 3 днів з дня отримання такого. Однак, такого повідомлення позивач не отримував. Апелянт не погоджується з висновками суду, що у відповідача мало місце скорочення штату працівників. Такий висновок суд зробив на підставі того, що ПАТ «Укртрансгаз», нібито, було внесено зміни в організаційну структуру та штатний розпис, в результаті чого посада заступника головного інженера з виробництва, яку обіймав позивач, підлягала скороченню. Посилається на те, що це суперечить положенням Статуту ПАТ «Укртрансгаз». Зазначає, що на день попередження ОСОБА_2 про майбутнє вивільнення рішення про скорочення штату ще не приймалось. Суд не врахував, що позивач мав переважне право для залишення на роботі.

Представники відповідача та третьої особи проти доводів апеляційної скарги заперечили, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3,4 ЦПК України, ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.11,58,59,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що позивач з 15 серпня 1984 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. З 1 червня 2011 року він працював на посаді заступника головного інженера з виробництва філії «Управління магістральних газопроводів «Укртрансгаз». За час своєї праці неодноразово мав заохочення (т.1 а.с.28). Він має вищу технічну освіту з кваліфікацією інженер-конструктор, інженер-механік. У 1984 році закінчив Львівський політехнічний університет, у 1999 році - Івано-Франківський інститут нафти і газу (т.1 а.с.21,29). З 20 липня 1999 року до 1 червня 2011 року працював на посаді заступника директора з виробництва філії «УМГ «Львівтрансгаз», з якої був переведений на посаду заступника головного інженера з виробництва (т.1 а.с.33-34). Він є кандидатом технічних наук (т.2 а.с.82).

1 березня 2013 року Головою правління ПАТ «Укртрансгаз» був виданий наказ № 81 «Щодо оптимізації структури філій», відповідно до якого було затверджено типову організаційну структуру апаратів управлінь магістральних газопроводів ПАТ «Укртрансгаз», запропоновано директорам філій до 11 березня 2013 року підготувати та надати проект змін до штатного розпису апаратів філій відповідно до типової організаційної структури (п.2.1.). Пунктом 2.3. зазначеного наказу передбачено письмово запропонувати працівникам, які можуть бути вивільнені у зв'язку із зміною організаційної структури, роботу за відповідною професією (спеціальністю) згідно з наявними в ПАТ «Укртрансгаз» вакансіями. Пунктом 3 цього наказу зобов'язано управління організації праці та заробітної плати вжити заходів щодо затвердження і введення в дію змін до штатних розписів управлінь з 16 березня 2013 року (т.1 а.с.9-10). Додатком № 1 до вказаного вище наказу передбачена типова організація структури апарату УМГ, де відсутня посада заступника головного інженера з виробництва (т.1 а.с.11).

7 березня 2013 року позивача під розписку попереджено про наступне звільнення із займаної посади з 15 травня 2013 року, інша робота йому не запропонована (т.1 а.с.155).

11 березня 2013 року ОСОБА_2 подав заяву про призначення його на посаду заступника директора з виробництва філії «УМГ «Львівтрансгаз» (т.1 а.с.13). Виходячи з вимог посадової інструкції заступника директора з виробництва, позивач відповідає кваліфікаційним вимогам для зайняття цієї посади, вказану посаду він обіймав з 1 липня 1999 року до 1 червня 2011 року. Цього ж дня директором філії «УМГ «Львівтрансгаз» надано подання про погодження для призначення на зазначену посаду ОСОБА_2, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (т.1 а.с.15-17). Наказом голови правління ПАТ «Укртрансгаз» від 18 березня 2013 року на цю посаду призначено ОСОБА_7 (т.1 а.с.14).

Наказом виконуючого обов'язки голови правління ПАТ «Укртрансгаз» № 94 від 14 березня 2013 року на виконання наказу ДК «Укртрансгаз» № 304 від 19 вересня 2012 року «Про формування штатних розписів та внесення змін до них» затверджено зміни до штатних розписів з введенням таких в дію з 16 березня 2013 року (т.1 а.с.209-214). Відповідно до зазначених змін скорочувалася посада заступника головного інженера з виробництва філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» (додаток № 5 до наказу).

10 вересня 2013 року філією «УМГ «Львівтрансгаз» ОСОБА_2 скеровано лист № 3076/5-02 з пропозицією зайняти посаду заступника начальника Тернопільського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів на виконання наказу № 81 він 1 березня 2013 року. Даний лист одержаний позивачем цього дня, чого він не заперечує. В листі міститься дописка з проханням надати відповідь цього дня до 13 години. У листі міститься інформація, що така пропозиція висловлюється позивачеві вдруге (т.1 а.с.18). Належних та допустимих доказів одержання позивачем аналогічної пропозиції від 29 квітня 2013 року (т.1 а.с.175) не надано. Пропозиція від 10 вересня 2013 року надійшла від філії «УМГ «Львівтрансгаз» - структурного підрозділу відповідача, який не є юридичною особою і роботодавцем. Від самого відповідача, з яким перебував у трудових відносинах позивач, жодної пропозиції про працевлаштування не надійшло. Тому такий лист не можна вважати як пропозицію іншої роботи працівнику, скорочення посади якого планується. На пропозицію від 10 вересня 2013 року позивач відповів відмовою із зазначенням, що з часу його попередження про можливе звільнення із займаної посади були вакантними інші посади, які йому не пропонувалися; він виявляв бажання зайняти посаду заступника директора з виробництва, але відповіді на свою заяву не отримав (т.1 а.с.19).

Наказом №392-к від 10 вересня 2013 року позивача звільнено з посади заступника головного інженера з виробництва філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням (т.1 а.с.8).

Під час розгляду справи судом профспілковий комітет апарату управління філії УМГ «Львівтрансгаз» розглянув питання про надання згоди на звільнення позивача і таку згоду надав (т.2 а.с.40). До звільнення позивача адміністрація не зверталася з поданням про надання профспілковим комітетом згоди на звільнення позивача і таке питання не розглядалося.

Законодавець установив певні вимоги до роботодавців у випадку припинення трудових відносин на підставах, визначених п.1 ст. 40 КЗпП України, зокрема у ст. 49-2 КЗпП України визначений порядок вивільнення працівників. Ця норма є обов'язковою у випадку звільнення з підстав ч.1 ст. 40 КЗпП України, винятків щодо її застосування законом не передбачено.

За змістом ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України у разі змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом. Таке звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. При вивільненні працівника у такому випадку враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв'язку із змінами в організації праці, необхідно виходити з того, що працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи - інша робота.

На час попередження ОСОБА_2 про можливе звільнення у відповідача була наявною велика кількість вакантних посад, у тому числі за професією і спеціальністю позивача (т.1 а.с.177-178, т.2 а.с.76-80,92-109,129-139), але жодна із наявних вакантних посад йому не запропонована під час попередження про звільнення за скороченням. Лише у вересні 2013 року позивачеві запропоновано єдину з чисельної кількості вакантних посад, що не можна вважати належним виконанням вимог ст. 49-2 КЗпП України роботодавцем.

Апелянт посилається на те, що у інших філіях відповідача наявні посади заступника головного інженерка з виробництва і він мав переважне право на залишення на роботі відповідно до ст. 42 КЗпП України, однак належних та допустимих доказів цього не надав.

За приписами ст. 10 ЦПК України суд вживав заходів для сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обов'язки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Позивач не скористався своїми правами та не заявляв клопотання про долучення доказів на підтвердження цих обставин або витребування таких доказів.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про незаконність оскаржуваного позивачем наказу про звільнення, який підлягає скасуванню, та підставність вимоги про поновлення позивача на роботі, оскільки при звільненні позивача порушено процедуру, передбачену законом.

Згідно з ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Після звільнення позивач перебував на обліку в центрі зайнятості, його дохід з жовтня 2013 року до лютого 2014 року включно складає 21 289,40 грн. (т.2 а.с.110). Йому виплачена вихідна допомога в сумі 77 696,90 грн. Згідно довідки відповідача середньоденна заробітна плата складала 650,32 грн. Вимушений прогул становить 239 днів. З врахуванням наведеного, в користь позивача за час вимушеного прогулу підлягають кошти в сумі 56 440,18 грн. (239х650,32 - 21 289,40 - 77 696,90).

Відповідно до п.п.2,4 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.І ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 319,367 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 7 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 392-к від 10 вересня 2013року про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника головного інженера з виробництва філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Поновити ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на посаді заступника головного інженера з виробництва філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (ідентифікаційний код 30019801, місцезнаходження: 11021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, буд. 9/1) з 11 вересня 2013 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (ідентифікаційний код І0019801, місцезнаходження: 01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, буд.9/1) в користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 вересня 2013 року до 22 серпня 2014 року в розмірі 56 440,18 грн. (п'ятдесят шість тисяч чотириста сорок грн. 18 коп.). Вказана сума визначена з врахуванням податків і обов'язкових платежів.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника головного інженера з виробництва філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 12 914,00 грн. (дванадцять тисяч дев'ятсот чотирнадцять грн.) допустити до негайного виконання.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: