Справа № 307/254/14-ц
Провадження № 2/307/380/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2014 року
м.
Тячів

Тячівський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого судді Розман М.М., при
секретарі Цех Г.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду міста Тячів цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Тересв’янської
селищної ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання недійсним рішення
Тересв’янської селищної ради та за
зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до
Тересв’янської селищної ради, ОСОБА_1
про визнання недійсним рішення
Тересв’янської селищної ради,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернула в суд з позовом до
Тересвянської селищної ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення
Тересв’янської селищної ради. Позовні
вимоги мотивує тим, що рішенням
двадцять сьомої сесії VI скликання
Тересв’янської селищної ради № 549 від
02.01.2013 року «Про надання дозволу на
розробку проектів відведення
земельних ділянок громадянам селища
для будівництва та обслуговування
жилих будинків, господарських
будівель» відповідачам ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 було надано дозвіл на розробку
проекту відводу земельних ділянок у
власність площею 0,0877 га. кожна в
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель.

Дане рішення селищної ради вважає
незаконним посилаючись на те, що ці
земельні ділянки були передані їй у
власність рішенням вісімнадцятої
сесії двадцять першого скликання
Тересв’янської селищної ради «Про
передачу земельних ділянок у приватну
власність» від 17.02.1994 року, згідно якого
їй передано у власність земельну
ділянку площею 0,30 га. в АДРЕСА_2 для
ведення підсобного господарства. Ця
земельна ділянка розташована саме по
АДРЕСА_2 як прилегла до земельної
ділянки, на якій розташований житловий
будинок її батьків в АДРЕСА_2 та яка
ними, а після їх смерті нею
використовувалась як спадкоємцем
будинку на підставі заповіту від 21.08.1987
року та вищезгаданого рішення
відповідача від 17.02.1994 року.

Позивачка вважає, що доказом того, що
рішення № 549 від 02.10.2013 року, яким було
надано дозволи відповідачам ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на розробку проекту відведення
земельних ділянок по АДРЕСА_1, та
рішення від 17.02.1994 року, яким було
передано у власність земельну ділянку
площею 0,30 га. по АДРЕСА_2 стосується
однієї і тієї ж земельної ділянки є
копія ситуативного плану земельної
ділянки, який виготовлено на
замовлення відповідачів та згідно
якого видно, що дана земельна ділянка
розташована між земельними ділянками
сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та
починається з АДРЕСА_2 і закінчується
на АДРЕСА_1 та фактично вона
розташована на АДРЕСА_2, оскільки
прилегла до земельної ділянки, на якій
розташований спадковий будинок її
батьків та яка ними і нею
використовувалася.

Також позивачка вважає доказом цього
додану до позову копію заяви її брата
ОСОБА_7 селищному голові від 26.08.2013 року,
в якій він даний факт стверджує та
чомусь вважає, що ця земельна ділянка
має бути поділена на три частини, тобто
він не знав, що ця земельна ділянка ще
рішенням селищної ради від 17.02.1994 року
уже була передана їй у власність для
ведення підсобного господарства.

Крім цього, Тересв’янський селищний
голова на запит її представника у
відповіді № 1/02/-27 від 08.01.2014 року
зазначив : «… що станом на 02.10.2013 ОСОБА_1
не представила нам документи, що в її
володінні є земельна ділянка, яку їй
було виділено 17.02.1994 року, представила
лише в кінці жовтня 2013 року, а рішення
про надання дозволу на розробку
проекту відведення земельних ділянок
громадянам селища для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель громадянину
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийнято сесією VI
скликання від 02.10.2013 року № 549».

Таку позицію селищної ради позивачка
вважає необгрунтованою, оскільки вона
згідно чинного законодавства сама веде
облік всіх рішень, які прийняті на її
сесії та облік всіх земельних ділянок,
розташованих на її території і в
чинному законодавстві відсутня норма
права, яка зобов'язує мешканців селища
від сесії до сесії приходити до
селищної ради та щоразу показувати
рішення, які прийняті самою ж радою для
того, щоб рада не приймала рішення, що
стосується їх земельних ділянок.

Також вважає, що приймаючи оскаржувані
рішення Тересв’янська селищна рада
порушила і ч.5 ст. 116 ЗК України, у якій
зазначено, що надання у користування
земельної ділянки, що перебувала у
власності або у користуванні,
проводиться лише після вилучення
(викупу) її в порядку передбаченому цим
Кодексом.

Рішенням вісімнадцятої сесії двадцять
першого скликання Тересвянської
селищної ради від 17 лютого 1994 року їй
було передано у приватну власність для
ведення підсобного господарства
земельну ділянку площею 0,30 га в
АДРЕСА_2. А згідно ст. 48 ЗК України в
редакції, яка діяла на момент прийняття
цього рішення, земельна ділянка для
ведення підсобного господарства
відносилася до земель
сільськогосподарського призначення.
Приймаючи оскаржуване рішення № 549 від
02.10.2013 року в частині надання ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 земельних ділянок для
будівництва та обслуговування жилих
будинків, Тересв’янська селищна рада
попередньо не приймала рішення про
зміну цільового призначення земельних
ділянок з земель
сільськогосподарського призначення на
землі житлової та громадської
забудови, чим, на думку позивачки,
порушено вимоги ст.ст. 19,20,38 ЗК України в
чинній редакції та Порядок зміни
цільового призначення земель, які
перебувають у власності громадян або
юридичних осіб, затвердженого
постановою КМ України від 11 квітня 2002
року № 502.

Також, зважаючи на те, що у наданому
селищною радою копії протоколу
засідання 27-ї сесії 6-го скликання
Тересвянської селищної ради від 02.10.2013
року взагалі не зазначено прізвища
громадян селища, заяви яких про надання
земельних ділянок розглядалися на цій
сесії, у тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, то
існує сумнів у тому, що такі рішення
взагалі приймалися на цій сесії.

На підставі ч. 1 ст. 155 ЗК України, ч. 10 ст.
59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» просить
визнати недійсним рішення двадцять
сьомої сесії VI-го скликання
Тересв’янської селищної ради № 549 від
02.10.2013 року «Про надання дозволу на
розробку проекту відведення земельних
ділянок громадянам селища для
будівництва та обслуговування жилих
будинків» в частині надання дозволів
на виготовлення проектів відводу
земельних ділянок площею 0,0877 га. у
власність в АДРЕСА_1. мешканцю АДРЕСА_3 ,
ОСОБА_3 та мешканцю АДРЕСА_2, ОСОБА_4 для
будівництва та обслуговування жилих
будинків, господарських будівель.

ОСОБА_4 і ОСОБА_3 заявили зустрічний
позов до Тересв’янської селищної ради,
ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення
Тересв’янської селищної ради. Позовні
вимоги мотивують тим, що в лютому 2014
року ОСОБА_1 подала до суду позов до них
про визнання недійсним рішення
двадцять сьомої сесії VI скликання
Тересв’янської селищної ради № 549 від
02.10.2013 року «Про надання дозволу на
розробку проекту відведення земельних
ділянок громадянам селища для
будівництва та обслуговування жилих
будинків» у частині надання їм ОСОБА_4
та ОСОБА_3 дозволу на виготовлення
таких проектів на земельні ділянки
площею по 0,0877 га. та свій позов ОСОБА_1
мотивувала наявністю у неї архівного
рішення Терсв'янської селищної ради
від 17.02.1994 року, у якому зазначено, що їй
згідно з Декретом Кабінету Міністрів
України від 26 грудня 1992 року «Про
приватизацію земельних ділянок», ст.ст.
56, 57, 67 Закону України (1992 року) селищна
рада вирішила передати у приватну
власність земельні ділянки, які були у
їх користуванні, для ведення
особистого підсобного господарства,
загальною площею 0.52 га., в тому числі по
АДРЕСА_4, де ОСОБА_1 проживала, площею 0,07
га. для обслуговування житлового
будинку АДРЕСА_4 та площею 0,30 га. по
АДРЕСА_2, а також по АДРЕСА_5 площею 0,15
га. з цільовим призначенням - для
ведення підсобного господарства.

Рішення, на яке посилається ОСОБА_1 не
реалізоване нею до цього часу,
державних актів на право власності на
ці земельні ділянки нею не
виготовлялося і не виготовляється,
актів про перенесення в натурі
земельних ділянок ОСОБА_1 суду не
надано і не складалося.

Разом з тим, позивачі за зустрічним
позовом стверджують, що рішення
Тересв’янської селищної ради від 17
лютого 1994 року, на яке посилається
ОСОБА_1, в частині передачі їй у
приватну власність цих ділянок,
ухвалено з порушенням вимог діючого на
той час земельного законодавства та
суперечить чинному на даний час
земельному законодавству, а саме:

- земельна ділянка по АДРЕСА_4;

- щодо вказаної ділянки є
чинний, не скасований і не розірваний
договір про надання в безстрокове
користування цієї земельної ділянки
для забудови ОСОБА_8 та його дружині
ОСОБА_9 і відповідно ця земельна
ділянка до цього часу перебуває у їх
безстроковому постійному
користуванні. При прийнятті 17.02.1994 року
рішення сесія не уповноважувала
сільського голову розірвати договір
користування з ними і не вилучали цю
земельну ділянку. Чинним є рішення
виділення земельної ділянки для
забудови ;

- за Земельним кодексом
України, що набрав чинності з 01.01.2002
року, а саме за п.1 Перехідних положень
цього Кодексу, рішення про надання у
користування земельних ділянок,
прийняті відповідними органами, але не
виконані на момент введення в дію цього
Кодексу, підлягають виконанню в
частині, що не суперечить цьому
Кодексу. За чинним Земельним кодексом
не має цільового призначення «для
ведення підсобного господарства», є
цільове призначення - «для ведення
особистого селянського господарства»
і тому жодне рішення з не передбаченим
чинним кодексом цільовим призначенням
не може бути реалізоване, оскільки
суперечить чинному законодавству.
Аналогічним чином не може бути два
рази здійснена безоплатна
приватизація ОСОБА_1 по одному з
цільовому призначенню, тобто двох
ділянок по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_5 з
одним цільовим призначенням. У це
рішення слід було внести відповідні
зміни з ініціативи селищної ради або
самої ОСОБА_1;

- цільове призначення
земельної ділянки по АДРЕСА_2 - для
обслуговування житлового будинку, який
розташований за цією адресою і тому
земельна ділянка може передаватись
лише з цим цільовим призначенням, а не
для ведення підсобного чи особистого
селянського господарства.

ОСОБА_1 у 2013 році повторно звернулась до
селищної ради із заявою про надання їй
дозволу на виготовлення проекту
відведення земельної ділянки по
АДРЕСА_4 для обслуговування житлового
будинку і відповідно земельну ділянку
по АДРЕСА_2, де також розташований
спадковий житловий будинок, вона
безоплатно у власність не може
отримати.

Що стосується постійного
користування ОСОБА_1 цією ділянкою, то
ці відомості не відповідають
дійсності, позаяк після смерті своїх
батьків (їх діда та баби ) земельною
ділянкою по АДРЕСА_2 постійно
користувався ОСОБА_7, а також ОСОБА_4 та
його мама як член його сім'ї, оскільки
постійно проживали в АДРЕСА_2.

Оскільки не тільки вони не знали про
наявність цього рішення, але й сама
ОСОБА_1 про нього не знала чи забула,
довідались про його існування лише у
лютому 2014 року, отримавши архівну копію
з позовом, то вважають, що строк його
оскарження слід враховувати з часу,
коли довідались про таке рішення

Просять визнати недійсним та скасувати
рішення вісімнадцятої сесії двадцять
першого скликання Тересв’янської
селищної ради від 17.02.1994 року в частині
передачі у приватну власність
земельних ділянок ОСОБА_1, мешканці
АДРЕСА_4 ( у списку порядковий номер 274 ),
в тому числі по АДРЕСА_4 площею 0,07 га для
обслуговування житлового будинку, по
АДРЕСА_2 площею 0,30 га для ведення
підсобного господарства.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
і її представник ОСОБА_11 позов
підтримали посилаючись на викладені в
письмовій позовній заяві обставини і
просять первісний позов задоволити.
Зустрічний позов не визнали, вважають
його необґрунтованим і просять в його
задоволенні відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_12 в
судовому засіданні первісний позов не
визнав і вважає доводи позивачки за
первісним позовом
взаємосуперечливими, оскільки, на його
думку, не доведено, що саме ця спірна
земельна ділянка закріплена за
будинком. Крім цього, рішення від 17.02.1994
року щодо передачі земельної ділянки у
власність ОСОБА_1 прийняте без
врахування права на спадкування,
цільового призначення земельної
ділянки. Не визначено, де саме
розташована ця земельна ділянка.
Просить в задоволенні первісного
позову відмовити.

Зустрічний позов підтримав повністю
посилаючись на викладені в письмовій
позовній заяві обставини і просить
зустрічний позов задоволити.

Представник відповідача
Тересв’янської селищної ради Олексій
В.І. в судовому засіданні первісний і
зустрічний позов не визнав і пояснив,
що рішення за 1994 рік про передачу
земельної ділянки не реалізоване і
відсутні будь-які дані про належність
спірної земельної ділянки ОСОБА_1. Йому
також не відомо чи користувала спірну
земельну ділянку позивачка ОСОБА_1
взагалі. При винесенні рішення
Тересв’янської селищної ради №549 від 2
жовтня 2013 року в матеріалах уже були
наявні абрис-схеми. Вважає обидва
позови безпідставними і просить в їх
задоволенні відмовити.

Представник відповідача
Тересв’янської селищної ради Мокан
М.М. в судовому засіданні визнав як
первісний, так і зустрічний позов та
пояснив, що в 1994 році вирішувалося
питання про передачу земельних ділянок
без складання абрис-схеми, а тому могла
бути допущена помилка при вирішенні
питання про передачу земельної ділянки
позивачці ОСОБА_1. Де конкретно
розташована земельна ділянка яка
виділялася ОСОБА_1 він не знає, а тому ні
підтвердити ні спростувати доводи про
накладання цих ділянок не може.
Оскільки в селищі так склалася
ситуація, що всі мешканці забирали
земельні ділянки які колись належали
їх родинам, то з метою урегулювання
конфлікту між сторонами, які є родичами
між собою, вважає за необхідне
скасувати обидві рішення з подальшим
поділом родинної землі порівну на
трьох між сторонами.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши всі обставини справи, суд
дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено,
рішенням вісімнадцятої сесії двадцять
першого скликання Тересв’янської
селищної ради «Про передачу земельних
ділянок у приватну власність» від
17.02.1994 року постановлено передати у
приватну власність громадянам селища
Тересви земельні ділянки, які були в їх
постійному користування для
обслуговування житлових будинків та
ведення особистих підсобних
господарств, в тому числі позивачці
ОСОБА_1 0.07 га. по вулиці АДРЕСА_4 для
обслуговування житлового будинку, 0.30
га. По АДРЕСА_2, для ведення підсобного
господарства та 0.15 га. по АДРЕСА_5 для
ведення підсобного господарства.

Цим же рішенням встановлено, що
передачу земельних ділянок проводити
після контрольних обмірів даних
ділянок( а.с.1).

А згідно до рішення Тересв’янської
селищної ради №549 від 2 жовтня 2013 року «
Про надання дозволу на розробку
проекту відведення земельних ділянок
громадянам селища для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських споруд», на підставі
поданих заяв і доданих до них
ситуаційних планів, надано дозволи на
виготовлення проекту відводу
земельних ділянок площею 0.0877 га. у
власність в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4
для будівництва та обслуговування
жилих будинків, господарських
будівель( а.с. 9-30).

У відповідності до ст. 81 ч.1 ЗК України
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки в тому
числі шляхом безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності.

Підстави та порядок набуття права на
землю, а також порядок передачі
земельних ділянок визначено у ст.ст. 116,
118 ЗК України.

Із зазначених норм випливає, що
отримання земельної ділянки у
власність або в користування
супроводжується різними діями
зацікавленої особи, прийняттям
відповідних рішень органу місцевого
самоврядування (щодо дачі згоди на
розроблення проекту відведення
земельної ділянки, про затвердження
проекту відведення та про передачу
земельної ділянки).

У відповідності до ст. 125 ЗК України
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає з моменту реєстрації цих прав.

Аналогічний порядок передбачало і
раніше діюче законодавство. Зокрема,
передача земельних ділянок у власність
, надання їх у користування ,
здійснювалося в порядку ,
встановленому ст.ст. 17, 19 ЗК України в
редакції 1992 року, який діяв на момент
постановлення оскаржуваного рішення
відповідача за зустрічним позовом.

За змістом ст. 22 даного Кодексу
право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі ( на
місцевості) і отримання документа , що
посвідчує це право. Приступати до
використання земельної ділянки, в тому
числі на умовах оренди, до встановлення
меж цієї ділянки в натурі(на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує право власності або право
користування землею, забороняється.

Згідно до ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати будь-яких порушень його
прав на землю.

Захист прав на земельні ділянки
здійснюється в тому числі шляхом
визнання недійсними актів органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та (або) визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
особи.

Згідно до ст.60 цього Кодексу кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу
докази повинні бути належними і
допустимими.

Оцінивши зібрані по справі докази, на
які посилаються сторони, суд вважає, що
жодна із сторін не надала належних,
допустимих і достовірних доказів, які б
вказували на повне чи часткове
накладення земельних ділянок, на які
претендують сторони, а відтак, суд
вважає, що жодною з сторін не доведено
наявність факту порушення прав чи
інтересів під час прийняття сесією
селищної ради оспорюваних рішень, а
тому в задоволенні як первісного, так і
зустрічного позову слід відмовити.

Судові витрати в частині сплати
судового збору покласти на сторони.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 209-215 ЦПК
України, на підставі ст.ст.81,116, 118, 125, 152
ЗК України, ст. ст. 17, 19, 22 ЗК України в
редакції 1992 року, ст.ст. 13, 16 ЦК України,
суд,

Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_1 до Тересв’янської селищної
ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
недійсним рішення Тересв’янської
селищної ради №549 від 2 жовтня 2013 року «
Про надання дозволу на розробку
проекту відведення земельних ділянок
громадянам селища для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських споруд» в частині
надання дозволів на виготовлення
проекту відводу земельних ділянок
площею 0.0877 га. у власність в АДРЕСА_1
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель.

Відмовити в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_3 до
Тересв’янської селищної ради, ОСОБА_1
про визнання недійсним та скасування
рішення Тересв’янської селищної ради
від 17.02.1994 року «Про передачу земельних
ділянок у приватну власність» в
частині передачі у приватну власність
земельних ділянок ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення , а особами , які брали
участь у справі , але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення ,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий:
М.М.Розман