Номер провадження № 22-ц/785/2323/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Громіка Р.Д.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі:
Стадніченко А.І.,

за участю: представників позивача, МПП
"УЮТ", Курінець О.М., Капля Т.А., та
відповідача ОСОБА_5, його представника
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 02 грудня 2013 року
за позовом Малого приватного
підприємства «УЮТ» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за орендною
платою,

в с т а
н о в и л а:

06 серпня 2013 року Мале приватне
підприємство «УЮТ» (далі - МПП «УЮТ»)
звернулося до суду з вказаним позовом,
обґрунтовуючи вимоги тим, що 01 березня
2013 року між МПП «УЮТ» та відповідачем
ОСОБА_5 як фізичною особою, було
укладено договір оренди об'єкта
нерухомості - нежитлового приміщення
кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 223 кв.м.,
розташованого по АДРЕСА_1 на строк до 31
грудня 2013 року. Підприємство в повному
обсязі виконало свої зобов'язання за
укладеним договором оренди, передавши
відповідачу у користування нежитлове
приміщення кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1».
Відповідно до розділу 5 укладеного
договору відповідач повинен щомісяця
до 5 числа кожного місяця, в якому
здійснюється користування об'єктом
оренди, сплачувати орендну плату у
розмірі 16 000 гривень. Порушуючи умови
договору (п.3.3.2), відповідач не виконує
умови договору, в результаті чого
виникла заборгованість за орендною
платою за три місяця у розмірі 48000
гривень. Відповідач ухиляється від
сплати заборгованості за орендною
платою, у зв'язку з чим підприємство
вимушено звернутися до суду з позовом.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 16, 759, 762 ЦК України позивач, МПП
«УЮТ», просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник -
ОСОБА_6 проти позову заперечували й в
своїх поясненнях зазначали, що
укладений договір не відповідає
фактичній волі сторін. В акті
прийому-передачі об'єкт оренди -
кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1», не визначений
згідно з планом приміщень і
індивідуальними ознаками. Майно,
передане в оренду, не
використовувалось у зв'язку з тим, що
необхідно було провести ремонт. Тому
орендатор відмовився від виконання
договору і повинен бути звільнений від
плати за весь час оренди.

Рішенням суду першої інстанції позов
МПП «УЮТ» задоволено. Суд стягнув з
відповідача ОСОБА_5 на користь позивача
заборгованість за орендною платою в
розмірі 48000 грн. та судові витрати в
сумі 480 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_5 просить рішення суду першої
інстанції скасувати й ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, мотивуючи тим, що суд першої
інстанції порушив норми
процесуального і матеріального права.

В запереченні на апеляційну скаргу
позивач, МПП "УЮТ", просить скаргу
відхилити у зв'язку з безпідставністю
її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5,
пояснення на апеляцію представників
позивача, МПП "УЮТ", Курінець О.М., Капля
Т.А., та відповідача ОСОБА_5, його
представника ОСОБА_6, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга відповідача
задоволенню не підлягає, оскільки
рішення постановлено з дотримання норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за
договором оренди наймодавець передає
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Згідно з чч. 1 та 5 ст.762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Судом першої інстанції встановлено, що
01 березня 2013 року між МПП «УЮТ» та
фізичною особою ОСОБА_5 було укладено
договір оренди об'єкта нерухомості № 41,
за яким відповідачу передано у
тимчасове платне користування
нежитлове приміщення - кафе-бар
«ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 223 кв.м., що
складається з приміщень бара, кухні,
підсобних приміщень, та земельну
ділянку, на якій знаходиться об'єкт
оренди, розташованих по АДРЕСА_1 на
строк до 31 грудня 2013 року (а.с. 4-9).

Позивач виконав свої зобов'язання за
укладеним договором оренди, передавши
відповідачу у користування нежитлове
приміщення кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
підтверджується відповідними актами
прийому-передачі об'єкту нерухомості
від 01 березня 2013 року (а.с. 10, 15-19).

Відповідно до п. 3.3.2 укладеного
договору орендар зобов'язаний вчасно і
в повному розмірі сплачувати орендні
платежі, а саме: орендну плату та
відшкодування експлуатаційних та
комунальних платежів.

Згідно з розділу 5 Договору відповідач
повинен щомісяця до 5 числа кожного
місяця, в якому здійснюється
користування об'єктом оренди
сплачувати орендну плату у розмірі 16 000
гривень з щомісячним перерахунком (а.с.
7).

Статею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідач ОСОБА_5 належним чином не
виконує умови договору, в результаті
чого виникла заборгованість за
орендною платою за три місяця у розмірі
48000 гривень.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що орендар,
відповідач ОСОБА_5 не виконав взяті на
себе зобов'язання за договором оренди
в строки та на умовах, що передбачених
договором. Тому права позивача були
порушені і у відповідності до ст. ст. 15,
16 ЦК України підлягають судовому
захисту шляхом стягнення
заборгованості за договором оренди з
відповідача на користь МПП «УЮТ» в
розмірі 48000 грн.

Таким чином, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно із законом.

Доводи відповідача ОСОБА_5 в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним і
необґрунтованим, оскільки суд не
врахував, що фактичні умови договору
оренди не відповідають його власної
волі, при його укладенні не були
погоджені всі істотні умови та те, що
передане в оренду приміщення їм не
використовувалось у зв'язку з
необхідністю проведення ремонту, не
приймаються до уваги за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
відповідача ОСОБА_5 був зобов'язаний
довести в судовому засіданні ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх заперечень проти
позову, а саме те, що фактичні умови
договору оренди не відповідають його
власної волі, при його укладенні не
були погоджені всі істотні умови та те,
що передане в оренду приміщення їм не
використовувалось у зв'язку з
необхідністю проведення ремонту.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Однак відповідач ОСОБА_5 не надав ні
суду першої інстанції, ні суду
апеляційної інстанції належні і
допустимі докази у підтвердженні
заперечень про позову.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Судом першої інстанції з достовірністю
встановлено, що сторони у справі
підписали договір оренди від 01 березня
2013 року, відповідач ніяких заперечень
проти вказаних умов договору не
заявляв, отримав у користування об'єкт
оренди, тому всі умови договору з
моменту його укладення стають однаково
обов'язковими для виконання сторонами.

Тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції всебічно та повно
встановив обставини, що мають значення
для справи, дав належну оцінку наданим
доказам у відповідності до положень
процесуального законодавства та
правильно виходив з того, що підстав
для відмови у позові не має.

Не приймаються до уваги і посилання
відповідача в апеляційній скарзі на
те, що суд безпідставно відмовив у
об'єднанні та розгляді в одному
провадженні його позову про визнання
договору оренди неукладеним.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 02 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький