ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6284/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2014 р. Дарницький районний
суд міста Києва

в складі: головуючого судді
ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря
ДРАГА О.А.

сторін:

позивачки
ОСОБА_2

представника позивачки
ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про відшкодування моральної (
немайнової) шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернулась з позовом до
Автотранспортної компанії
"Київпастранс" по обслуговуванню та
перевезенню пасажирів АТП № 7, в якості
третьої особи залучила ОСОБА_4 про
відшкодування моральної ( немайнової )
шкоди, обгрунтовуючи свої позовні
вимоги тим, що 11 грудня 2013 року вона
прийшла на кінцеву зупинку автобусного
маршруту № 104 що в ( селі Бортничі) м.
Київ, Дарницького району по вулиці
Мостовій 40 та біля паркану вул.
Шевченка 26, оскільки кінцева зупинка
знаходиться біля двох паралельних
вулиць.

На кінцевій зупинці стояв автобус
жовтого кольору марки МАЗ д.н.з. якого є
НОМЕР_1. Біля переднього лобового скла,
стояв водій та кидав на дворнікі
сніг.Привітавшись з ним, вона поставила
запитання, через скільки хвилин він
буде відправлятися з кінцевої зупинки
в напрямку метро Бориспільська .

Даний водій повернувшись до неї
почав її безпідставно ображати самими
різними брутальними матерними словами
( ненормативною лексикою ). Дані образи
в її адресу відбувалися просто на
вулиці, яка є громадським місцем. Після
цього вона почала сильно плакати , у
неї піднявся тиск, з носу побігла кров.
Даний водій не вибачився перед нею не
посприяв у наданні медичної допомоги,
хоча в нього є як за обов"язково аптечка
в салоні автобусу, але останній
холоднокровно сів за кермо і поїхав з
місця події. За захистом своїх
порушених прав вона звернулася до
Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві
та подала письмову заяву 14.12. 2013 року
яку зареєстровано в черговій частині
за № ЖЕО 49235. Отримавши висновок про
результати перевірки, яка зроблена не
повно та всебічно, 20.01. 2014 року вона
подала до Дарницького РУ ГУ МВС
України ще одну заяву про притягнення
до адміністративної відповідальності
водія маршруту № 104 за порушення
громадського порядку. Дільничий
інспектор міліції Литвиненко В.М. склав
протокол про адміністративне
порушення винного водія ОСОБА_4 та
направив на розгляд до суду. У зв"язку з
цим їй була заподіяна моральна шкода
яку вона оцінює в 1500 гривень. В ході
судового засідання позивачка декілька
разів уточнювала свої позовні вимоги
та остаточно визначившись з позовними
вимогами 24.10. 2014 року, просила стягнути
з відповідача ОСОБА_4 моральну шкоду у
розмірі 1 500 гривень та понесені нею
судові витрати у зв"язку з розглядом
даної позовної заяви яку вона просить
також стягнути у розмірі 365 гривень 40
коп. з відповідача ОСОБА_4

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_2 позовні вимоги уточнила,
підтримала та просила суд їх
задовольнити в повному обсязі з
підстав викладених в уточнених
позовних вимогах..

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який діє
на підставі довіреності НАА № 174155 від
16.05. 2014 року ( а.с.31) підримав свого
довірителя, та просив суд

задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому
засіданні заперечив проти заявленого
позову, просив суд відмовити, та
зазначив що тривалий час працює водієм
і ні з ким на маршруті в нього
конфліктів не було, та взагалі ніколи
не бачив позивачку ОСОБА_2, побачив її
тільки в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, відповідача,
допитавши в якості свідків ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи,
суд дійшов до висновку про
необхідність відмовити у позовних
вимог ОСОБА_2, виходячи з наступного.

В судовому засіданні було
встановлено, що позивачка ОСОБА_2 не
скористалася своїм правом на
оскарження поведінки водія маршруту
№ 104, до адміністрації
Автотранспортної компанії
"Київпастранс" по обслуговуванню та
перевезенню пасажирів АТП № 7, який
перебував у трудових правовідносинах.

Разом з тим, згідно постанови
судді Дарницького районного суду м.
Києва Парамонова М.Л. у справі № 753 / 4500 /
14, провадження № 3 / 753 / 1786 / 14, про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_4 за ст. 173 КпАП
України, провадження у справі закрито,
а наявність вини правопорушника ОСОБА_4
судом не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Проте, вищезазначена постанова
не скасована та набрала законної
сили.

Згідно ст. 17 Закону України " Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини ", суди застосовують при
розгляді справ " Конвенцію про захист
прав людини і основоположних свобод " (
далі - Конвенція ) та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

В рішенні Європейського суду з
прав людини у справі " Лінгенс
проти Австрії " ( 1986 року ) суд
розрізняє факти та оціночні судження.
Існування фактів можна довести, а
правдивість критичного висловлювання
не підлягає доведенню. Вимога доводити
правдивість критичного висловлювання
є неможливою для виконання і порушує
свободу на власну точку зору, що є
фундаментальною частиною права,
захищеного ст. 10 Конвенції.

Як вбачається з матеріалів справи, в
обґрунтування позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди
позивачка ОСОБА_2 зазначила, що водій
своїми діями завдав їй моральні та
неврологічні страждання, характер
яких є ВСД посимпатоадрепаливому типу
з вираженим антепо-невротичним
синдромом ( а.с. 76), стан її здоров"я
погіршений і не відновився до
сьогодення отримувала суттєвий
дискомфорт, стояла хвора у приміщенні
міліції, давала пояснення, не
раціонально використовувала свій
вільний час.

Разом з тим, в судовому засіданні
позивачкою не надано суду доказів
наявності моральної шкоди,
протиправності діяння чи бездіяння
відповідача, наявності причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням відповідача та вини
відповідача в її заподіянні, а надані
позивачкою фіскальні чеки щодо купівлі
медичного препарату, не є належними
доказами в розумінні ст. 58 ЦПК України,
які містять інформацію щодо предмета
доказування.

Беручи до уваги наведені
обставини та положення закону, суд
приходить до висновку, що не знайшов
свого підтвердження факт порушення
прав позивачки, зокрема завданням
позивачці моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру діями чи бездіяльністю
відповідача.

Крім цього, позивачем

Право на відшкодування моральної
шкоди виникає за наявності
передбачених законом умов або підстав
відповідальності за заподіяну шкоду
(постанова Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4).

Разом з тим, в порушення вимог
чинного законодавства, позивачем не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження спричиненої
моральної шкоди, не зазначено
наявність моральної шкоди, яких саме
страждань зазнав позивач, не доведено
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача та моральною шкодою
та з яких саме обставин виходив
позивач, визначаючи розмір
компенсації.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної чи
юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень, які
містяться в п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4
"Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (далі - Постанова) під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі незаконним
діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з перебуванням під слідством і
судом, у порушенні нормальних життєвих
зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя, порушення стосунків з
оточуючими людьми, при настанні інших
негативних наслідків.

Пунктом 4 Постанови роз'яснено, що у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Відповідно до частини другої статті
471 Закону України "Про інформацію"
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277
ЦК не є предметом судового захисту
оціночні судження, думки, переконання,
критична оцінка певних фактів і
недоліків, які, будучи вираженням
суб'єктивної думки і поглядів
відповідача, не можна перевірити на
предмет їх відповідності дійсності (на
відміну від перевірки істинності
фактів) і спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень статті 10
Конвенції.

Як вбачається з матеріалів справи, в
обґрунтування позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди позивач
ОСОБА_6 зазначив, що відповідач своїми
діями завдав йому моральні та фізичні
страждання, що виражені у моральних
стражданнях, які призвели до порушення
нормальних життєвих зв"язків,
вимагають додаткових зусиль для
організації свого життя, що призвело
до погіршення або позбавлення
можливостей реалізації своїх звичок і
бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру, а
також поніс матеріальні збитки, які
виражені по підготовці, друку позовної
заяви, транспортні витрати, у судовому
зборі та ціни цінного листа до
відповідача по справі № 759/5241/13-ц,
комунальних платежів за відповідача
у цивільній справі № 759/5241/13-ц , яка була
зареєстрована за його адресою у його
квартирі впродовж п"яти місяців .

Разом з тим, в судовому засіданні
позивач погодився з тим, що справа в
суді знаходилася чотири місяці, а не
п"ять місяців, оскільки він допустився
помилки.

Беручи до уваги наведені
обставини та положення закону, суд
приходить до висновку, що не знайшов
свого підтвердження факт порушення
прав позивача, зокрема завданням
позивачу моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру діями чи бездіяльністю
відповідача.

Крім цього, позивачем не надано
суду доказів наявності моральної
шкоди, протиправності діяння чи
бездіяння відповідача, наявності
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням відповідача та
вини відповідача в її заподіянні, а
надані позивачем які виражені по
підготовці, друку позовної заяви,
транспортні витрати, у судовому зборі
та ціни цінного листа до відповідача по
справі № 759/5241/13-ц, не є належними
доказами в розумінні ст. 58 ЦПК України,
які містять інформацію щодо предмета
доказування

У відповідності до зазначених норм
судом було встановлено, що позивачкою
не надано жодного доказу, який суд міг
би оцінити в судовому засіданні, про те,
що саме відповідач ОСОБА_4 застосовував
до позивачки ОСОБА_2 ненормативну
лексику.

Крім того, позивачка не змогла
довести суду, що нормальний ритм її
життя був порушений, що вони не можуть
спокійно жити, працювати.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язується довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях. Отже, позивач не довела
тих обставин справи, на які вона
посилалась, як на підставу своїх вимог
в позові.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати присуджуються стороні,
на користь якої ухвалено рішення.
Оскільки в задоволенні позову слід
відмовити, тому вимога позивача про
стягнення на їх користь судових витрат
задоволенню не підлягає.

За таких обставин суд, керуючись
ст.ст. 88, 209, 212, 213, 218 ЦПК України, ст. 23 ЦК
України Постановою Пленуму Верховного
Суду України N 4 від 31.03.1995 року "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди",

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування
моральної ( немайнової) шкоди ,
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення . Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення виготоволено 28
жовтня 2014 року.

СУДДЯ
Л.К. ЛЕОНТЮК