Справа № 750/5298/13-ц Провадження №
22-ц/795/2155/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Карапута Л.В. Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А

28 жовтня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець
Н.С.суддів:Горобець Т.В., Острянського
В.І. при секретарі:Мартиновій А.В.за
участю:представника позивача ОСОБА_5

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на ухвалу судді
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 29 вересня 2014 року за
заявою ОСОБА_6 про забезпечення позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості,

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Деснянського районного
суду м. Чернігова від 29 вересня 2014 року
заява ОСОБА_6 про забезпечення його
позову до ОСОБА_7 про стягнення 45 000 грн.
за договором про надання правової
допомоги повернута заявнику, як така що
за змістом не відповідає вимогам ст. 151
ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
просить скасувати ухвалу судді і
направити заяву до суду першої
інстанції для розгляду по суті,
посилаючись на незаконність ухвали про
повернення заяви. Позивач наполягає, що
у заяві про забезпечення позову ним
чітко названі підстави необхідності
забезпечення позову, які суддею
необґрунтовано не взяті до уваги.
Посилання судді на те, що позивачем не
вказане майно, на яке необхідно
накласти арешт, на думку позивача, не
ґрунтується на вимогах ЦПК України, бо
таке майно зобов'язаний виявити
державний виконавець при виконанні
ухвали про забезпечення позову.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
заступного.

Ухвала про забезпечення позову,
відповідно до вимог п.7 постанови № 9
Пленуму Верховного Суду України від 22
грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», постановляється в порядку,
визначеному ст. 209 ЦПК України, і
повинна включати мотивувальну частину,
де поряд із зазначенням мотивів, із
яких суд (суддя) дійшов певного
висновку, наводиться посилання на
закон, яким суд керувався при
постановленні ухвали. Суди зобов'язані
дотримуватись процедури постановлення
ухвал щодо забезпечення позову, які
повинні бути обов'язково мотивованими
достатнім чином.

Ухвала судді Деснянського
районного суду м. Чернігова від 29
вересня 2014 року про повернення ОСОБА_6
заяви про забезпечення позову не
відповідає вказаним вище вимогам і
нормам ст. 209 ЦПК України. Суддя,
повертаючи заяву, обмежився вказівкою
на те, що позивач не зазначив причин, у
зв'язку з якими необхідно забезпечити
позов, та не вказав на яке саме майно
необхідно накласти арешт. Проте, у
заяві позивача про забезпечення
позову, яка зареєстрована в суді 26
вересня 2014 р., вказані причини, які
позивач вважає підставами для
забезпечення позову, а саме: не
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором і впевненість
у тому, що відповідач буде вживати всіх
заходів для уникнення виконання
судового рішення. Суддя зобов'язаний
був проаналізувати позовні вимоги, які
вже частково задоволені рішенням суду
від 24 вересня 2014 року, і зробити
висновок про наявність чи відсутність
підстав для забезпечення позову та
вирішити заяву по суті. Посилання в
ухвалі на відсутність у заяві про
забезпечення позову вказівки на майно
відповідача, на яке слід накласти
арешт, не ґрунтується на вимогах
процесуального закону. Частиною 1
статті 151 ЦПК України визначено які
відомості мають бути зазначені у заяві
про забезпечення позову. Зокрема, п.1 ч.1
ст. 151 вказує, що повинні бути зазначені
інші відомості, потрібні для
забезпечення позову. Такі відомості
залежать від виду забезпечення позову,
етапу розгляду справи та інших
обставин, за яких заявник подає заяву
про забезпечення позову. Вказана норма
процесуального закону не вимагає
обов'язкового визначення позивачем
конкретного майна, на яке слід накласти
арешт. Майно може бути зазначене
особою, яка звертається із заявою про
забезпечення позову у випадку, коли ця
особа має дані про майно або може
отримати їх. Крім того, з аналізу ст.ст.
17, 18 Закону України «Про виконавче
провадження», вбачається, що перелік
майна, на яке слід накласти арешт не
обов'язковими даними виконавчого
документа, яким у даному випадку є
ухвала суду (п.2 ч.2 ст. 17). Державному ж
виконавцю п.3 ч.3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» надане
право одержувати інформацію від
органів, установ, посадових осіб у
процесі здійснення виконавчого
провадження.

Зважаючи на наведене вище,
ухвалу судді про повернення позивачеві
заяви по забезпечення позову не можна
взнати законною, а тому вона підлягає
скасуванню з направленням заяви на
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311 п.4, 313, 314,
315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу судді Деснянського районного
суду м. Чернігова від 29 вересня 2014 року
скасувати. Заяву ОСОБА_6 про
забезпечення позову повернути до
Деснянського районного суду м.
Чернігова для розгляду.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий:Судді: