Справа 688/1767/14-ц
№ 2/688/473/14
Рішення

Іменем України

10 жовтня 2014 року
м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд
Хмельницької області

в складі: головуючого-судді
Головко Н.П.,

секретаря
Обезюк І.І.,

з участю: представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Шепетівці цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення
порядку володіння та користування
житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

05 травня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
встановлення порядку володіння та
користування житловим приміщенням,
посилаючись на те, що є співвласником
квартири АДРЕСА_1, 10 в м. Шепетівці
Хмельницької області, і йому на праві
спільної часткової власності належить
? частина вказаної квартири. Власником
іншої ? частини квартири є відповідачка
ОСОБА_3 Вказуючи на наявність спору
щодо порядку користування та володіння
квартирою та неможливість поділу
квартири в натурі, просив встановити
порядок користування приміщеннями
квартири.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позов підтримав. В
обгрунтування вимог зазначив, що
сторони не можуть досягти згоди щодо
порядку користування квартирою, а
розподіл квартири в натурі між
співвласниками технічно неможливий,
що підтверджується рішенням
Шепетівського міськрайонного суду від
28 листопада 2013 року. Просив врахувати,
що найбільш відповідним порядком
володіння і користування, який би
забезпечував права обох сторін є
варіант № 2, запропонований висновком
експерта, за яким просив виділити
позивачу в користування житлову
кімнату, площею 10,6 кв.м. Зазначив, що
позивач проживає з батьками по АДРЕСА_2,
оскільки з відповідачкою склалися
неприязні стосунки і вони не можуть
дійти згоди щодо користування
квартирою. Вказав, що позивач свідомо
погоджується на виділення йому в
користування житлової кімнати, яка є
меншою за розміром, і погоджується за
власний рахунок провести необхідні
переобладнання.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов не визнала. В
обгрунтування заперечень зазначила, що
приватизацію спірної квартири вважає
незаконною, а тому не погоджується на
її поділ. Вказала, що позивач у
квартирі не проживає з 14 січня 2011 року.
Тоді ж позивач забрав їх
неповнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та перейшов проживати до
своїх батьків. На даний час у квартирі
проживає вона з власним малолітнім
сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також її
сестра та, періодично, її матір.
Підтвердила, що з позивачем склалися
неприязні стосунки, вона побоюється
його та членів його родини, оскільки
останні погрожували їй
госпіталізацією до психіатричної
лікарні. Вважає, що вони з позивачем не
зможуть дійти згоди щодо спільного
проживання у квартирі. Зазначила, що
понад три роки позивач жодного разу не
повертався у квартиру та не пропонував
їй домовитися про порядок користування
квартирою. Заперечила проти позову.

Судом призначалася судова
будівельно-технічна експертиза для
визначення можливих варіантів
володіння і користування квартирою.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь в справі, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 17.08.2004
року двокімнатна квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 51,3 кв.м. належить на
праві спільної часткової власності по ?
частині ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.6,7).

Право власності сторін зареєстроване
17 серпня 2004 року Шепетівським бюро
технічної інвентаризації, що
підтверджується відповідним витягом з
реєстру прав власності на нерухоме
майно (а.с.8).

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції
України встановлено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 355, ч.1 ст. 356 ЦК
України майно, що є у власності двох або
більше осіб (співвласників), належить
їм на праві спільної власності (спільне
майно).

Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток з них у праві
власності є спільною частковою
власністю.

Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має
право на виділ у натурі частки з майна,
що є у спільній частковій власності.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня
1995 року № 20 «Про судову практику в
справах за позовами про захист права
приватної власності» квартира, яка є
спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Рішенням Шепетівського міськрайонного
суду Хмельницької області від 28
листопада 2013 року (Справа 688/2209/13-ц №
2/688/602/13) у задоволені позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про поділ квартири в натурі між
співвласниками відмовлено, з підстав
відсутності дозволу виконавчого
комітету Шепетівської міської ради на
переобладнання та перепланування
квартири в окремі ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири, отримання якого
вимагається відповідно до ст. 152 ЖК
України (а.с.15,16).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З висновку експерта №14-06/14 від 14 липня
2014 року слідує, що володіння та
користування житловою квартирою
АДРЕСА_1, яка складається з двох
житлових кімнат, площею 20,0 кв.м. та 8,0
кв.м., кухні площею 9,6 кв.м., вбиральні,
площею 2,3 кв.м., коридору, площею 2,5 кв.м.,
передпокою, площею 8,9 кв.м. між двома
співвласниками, яким належить по ?
частині квартири в натурі можливий за
трьома варіантами.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 вважав
прийнятним для позивача будь-який із
запропонованих експертом варіантів
користування приміщеннями квартири,
визначив варіант № 2 як найбільш
відповідним для обох сторін.

Відповідно до варіанту №2 володіння і
користування спірною квартирою,
пропонується перенести перегородку
між кімнатами № 2-4 та № 2-6, що дасть
можливість збільшити площу житлової
кімнати № 2-6 до 10,6 кв.м. та зменшити
площу передпокою № 2-4 до 6,3 кв.м. В
такому випадку першому власнику надати
у користування житлову кімнату № 2-5,
площею 20 кв.м., другому власнику -
житлову кімнату № 2-6, площею 10.6 кв.м. В
загальному користування залишаються:
передпокій № 2-4, площею 6,3 кв.м.,
вбиральня № 2-3, коридор № 2-2, кухня № 2-1.
В результаті цього порядку
користування відособлена житлова
площа збільшиться до 30,6 кв.м., і буде
розподілена в таких частках: першому
власнику - 20 кв.м.:30,6 кв.м.=0,6535, що більше ?
частини на 0,15 частини; другому власнику
- 10,6 кв.м.:30,6 кв.м.=0,3464, що менше ? частини
на 0,15 частини (а.с.32-53).

Рішенням виконавчого комітету
Шепетівської міської ради № 199 від 23
вересня 2014 року «Питання
містобудування та архітектури» ОСОБА_4
надано дозвіл на перепланування
квартири АДРЕСА_1, згідно варіанту № 2
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 14-06/14 від 14 липня 2014 року
(а.с.66).

Як встановлено судом, кожному із
сторін належить по ? частині квартири
АДРЕСА_1.

Згідно технічної характеристики
квартира складається з 2 кімнат,
житловою площею 28 кв.м., у тому числі: 1-а
кімната - 20 кв.м., 2-а кімната - 8,0 кв.м.,
кухні площею 9,6 кв.м., вбиральні
(поєднаної) - 2,3 кв.м., коридору 2,5 кв.м.,
передпокою 8,9 кв.м., загальною площею 51.3
кв.м. (а.с.9,10)

Таким чином, на кожного учасника
спільної часткової власності припадає
по 14 кв. м. жилої площі, а тому немає
жодних правових підстав виділяти одній
стороні - позивачу жилу кімнату площею
10,6 кв.м. а іншій стороні відповідачу -
жилу кімнату площею 20,0 кв.м., оскільки
це не відповідає їхнім часткам у праві
спільної часткової власності, які є
рівними, та призводить до порушення
прав сторін на володіння та
користування тією частиною майна в
натурі, яка відповідає частці у
спільній частковій власності.

Суд вважає заслуговуючим на увагу те,
що запропонований представником
позивача порядок користування
квартирою суттєво порушуватиме права
позивача на користування власністю.

Між співвласниками квартири існують
вкрай неприязні відносини, які
унеможливлюють спільне використання
житла, що слідує з пояснень осіб, які
беруть участь в справі.

Жодний із запропонованих експертом
варіантів визначення порядку
користування приміщеннями квартири не
відповідає розміру часток сторін у
праві спільної часткової власності.

В силу ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу
України (далі - ЖК України) ніхто не може
бути обмежений у праві користування
жилим приміщенням інакше як з підстав і
в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу
України, жилі будинки (квартири), що є у
приватній власності громадян, не може
бути в них вилучено, власника не може
бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою).

Ст. 321 Цивільного кодексу України
встановлено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вказані норми суд
приходить до висновку, що
запропонований представником
позивача порядок користування
квартирою у вигляді виділення
позивачу ОСОБА_4 житлової кімнати
розміром 10,6 кв.м., а відповідачці ОСОБА_3
- житлової кімнати, 20,0 кв.м. фактично
обмежуватиме права позивача ОСОБА_4, як
власника квартири та членів його сім'ї,
права яких є похідними від прав
власника житла, на користування своєю
власністю - квартирою АДРЕСА_1 в
повному об'ємі та суперечить
положенням ч.3 ст.358 ЦК України щодо
здійснення права спільної часткової
власності, а тому в позові слід
відмовити.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.
10,11,60,61, 212-215,218 ЦПК України, ст.ст.
321,355,356,358,364 ЦК України, ст.ст. 9,155 ЖК
України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
встановлення порядку володіння та
користування житловим приміщенням
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Хмельницької
області протягом десяти днів з дня його
проголошення через Шепетівський
міськрайонний суд Хмельницької
області.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: