АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
міста Києва в складі: головуючого -
Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 02 вересня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Служба у справах дітей
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року позивачка звернулася
до суду із позовом на обґрунтування
якого зазначила, що із 13 грудня 2003 року
до 24 червня 2010 року перебувала із
відповідачем у зареєстрованому шлюбі
від якого сторони мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ухиляється від виконання
батьківських обов'язків, не надає
матеріальної допомоги на утримання
дитини.

Тому, просила позбавити відповідача
батьківських прав відносно сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути із
відповідача аліменти на її користь на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до
повноліття дитини у розмірі 1/4 частини
всіх видів заробітку(доходу)
відповідача, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку.(а.с. 1-32)

Відповідач заперечував проти
позову.(а.с. 45-56)

Третя особа надала висновок про
можливість позбавлення батьківських
прав з посиланням на ухилення
відповідача від батьківських
обов'язків, представник просив
розглянути справу за його
відсутності.(а.с. 11-12, 57, 60-61)

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 02 вересня 2014 року позов
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання дитини - сина ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку (доходів), але не менше
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 08.05.2014 року і до досягнення
дитиною повноліття, у задоволенні
решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави
243.60 грн. судового збору.(а.с.96, 98-102)

В апеляційній скарзі позивачка просила
скасувати рішення суду в частині
відмови в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, і ухвалити в цій
частині нове про позбавлення
відповідача батьківських прав. На
обґрунтування скарги зазначила, що суд
не з'ясував обставин та доказів, якими
обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов
помилкового висновку про часткове
задоволення позову.(а.с. 105-114)

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_5 підтримала скаргу і
просила її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули,
про час та місце розгляду справи були
сповіщені належним чином про що у
справі є докази. (а.с. 119-123)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2
ст. 305 ЦПК України, колегія суддів
визнала неявку такою, що не перешкоджає
розглядові справи.

Рішення районного суду в частині
задоволення позову, стягнення із
відповідача на користь позивачки
аліментів та на користь держави
судового збору сторони та третя особа
не оскаржували, тому, з огляду на
положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів перевірила законність
оскаржуваного рішення в межах доводів
скарги.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи скарги, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду, судова
колегія дійшла висновку, що скарга не
підлягає задоволенню за наступних
підстав.

Відповідно до ст. 164 СК України
підставами для позбавлення
батьківських прав батьків є: якщо мати,
батько не забрали дитину з полового
будинку або з іншого закладу охорони
здоров'я без поважної причини і
протягом шести місяців не виявляли
щодо неї батьківського піклування;
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини;
жорстоко поводяться з дитиною; є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини; засуджені
за вчинення умисного злочину щодо
дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60
ЦПК України.

Особа, яка подала позов про позбавлення
батьківських прав з підстав,
передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України,
повинна довести, що батьки (один з
батьків) ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини. В
свою чергу батьки (один з батьків)
повинні довести, що вони належним чином
виконують свої батьківські обов'язки.

За роз'ясненнями, що містяться в п.п. 15,16
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 березня 2007 року N 3 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав",
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно їх утримують та
інше), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Відповідно до положень принципу
№ 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав
дитини, прийнятої резолюцією № 1385
Генеральної Асамблеї ООН від 20
листопада 1959 року, дитина заради
повного і гармонійного розвитку її
особистості потребує любові та
порозуміння. Вона має, коли це є
можливим, зростати під опікою і
відповідальністю її батьків і в
будь-якому випадку в атмосфері любові,
моральної і матеріальної
забезпеченості. Найкраще забезпечення
інтересів дитини має бути керівним
принципом для тих, на кому лежить
відповідальність за її навчання; ця
відповідальність покладена перш за все
на батьків.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року, яка є
частиною національного законодавства
України, батько(-ки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Судом встановлено, що із 13 грудня 2003
року і до 24 червня 2010 року сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Дніпровського
районного суду міста Києва від 24 червня
2010 року шлюб розірвано.(а.с. 7-9)

Обґрунтовуючи заявлені вимоги щодо
позбавлення відповідача батьківських
прав, позивачка ОСОБА_1 зазначала, що
відповідач ухиляється від виконання
обов'язку по вихованню і утриманню
сина, не цікавиться його здоров'ям,
розвитком та навчанням, не підтримує
матеріально.(а.с. 2)

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2
посилався на те, що брав активну участь
у вихованні дитини до часу, коли ОСОБА_1
із сином переїхала до ОСОБА_6, з яким
пізніше уклала шлюб, позивачка
перешкоджала зустрічам і спілкуванню
відповідача з дитиною, внаслідок чого
спілкування з дитиною було обмеженим
або неможливим, тому відповідач
звертався до органу опіки та
піклування за встановленням часу
спілкування з дитиною. (а.с. 45-48)

За висновком від 22 квітня 2014 року
№ органу опіки та піклування
Дніпровської районної у місті Києві
державної адміністрації про
можливість позбавлення відповідача
батьківських прав обставини, що
фактично з 2010 року батько участі у
вихованні сина не приймає, не
цікавиться життям дитини, матеріальної
допомоги не надає, встановлені з
повідомлення ОСОБА_1 та пояснень
малолітньої дитини. (а.с. 11) Оцінюючі
встановлені працівниками органу опіки
та піклування обставини, колегія
суддів враховує відсутність
порозуміння обох батьків на спільне
виховання дитини.

До суду не надано доказів винної
поведінки або свідомого нехтування
батьківськими обов'язками відповідача
відносно малолітньої дитини, не надано
доказів і вжиття відносно відповідача
заходів реагування з приводу
неналежного виконання батьківських
обов'язків.

Звернення ОСОБА_2 за визначенням годин
спілкування із сином ОСОБА_3
підтверджується наявним у справі
рішенням комісії Служби у справах
дітей Дніпровської районної в місті
Києві державної адміністрації від
24.01.2011 року № 41105. Вказане підтверджує
доводи відповідача, що позивачкою
створювались перешкоди відповідачу у
спілкуванні з дитиною, внаслідок чого
він був вимушений звернутися за
офіційним встановленням годин
спілкування. (а.с. 19)

Показанням свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 поясненням
малолітньої дитини ОСОБА_3 районним
судом дана належна оцінка. При цьому
оцінюючи думку дитини, яка була
заслухана районним судом, колегія
суддів враховує факт постійного
проживання і спілкування малолітньої
дитини з матір'ю та відсутність
належного спілкування із батьком.

. Висновок від 22 квітня 2014 року №
органу опіки та піклування
Дніпровської районної у місті Києві
державної адміністрації, не спростовує
цих обставин, не свідчить про винну
поведінку відповідача або свідоме
ухилення останнього від виконання
батьківських обов'язків, тому районний
суд підставно його відхилив.

Враховуючи вищевикладені вимоги
законодавства та обставини справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність передбачених
законом підстав для позбавлення
відповідача ОСОБА_2 батьківських прав.

Рішення районного суду про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в
частині позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав відповідає
фактичним обставинам справи та наявним
в ній доказам, а тому є законним і
обґрунтованим. При цьому, колегія
суддів враховує, що таке рішення не
позбавляє позивачку права звертатись
із вимогами про позбавлення
відповідача батьківських прав з
підстав, передбачених законодавством.

Інші доводи скарги цих висновків не
спростовують, тому колегія суддів їх
відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
308, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 02 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/13080/2014

Головуючий у першій інстанції
КаліушкоФ.А.

Доповідач Левенець Б.Б.