У х в а л а

іменем україни

01 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ступак О.В., Дьоміної
О.О., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна, про визнання
права власності на квартиру та
виселення з квартири, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
16 жовтня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 23 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання права власності на квартиру,
стягнення заборгованості, зобов'язання
вчинити певні дії та виселення з
квартири. Свої вимоги обґрунтовувала
тим, що на підставі договору позики від
14 квітня 2011 року ОСОБА_5 отримала у
позику від позивача 287 690 грн,
що на час укладення договору
еквівалентно 36 100 доларів США, та
зобов'язалася повернути зазначені
грошові кошти до 10 квітня 2012
року. На забезпечення виконання
зобов'язання за договором позики між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір
іпотеки від 14 квітня 2011 року,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1.
У зв'язку з невиконанням боржником
умов договору позики утворилася
заборгованість в розмірі 776 763 грн, з
яких 287 690 грн - основна заборгованість
та 489 073 грн - пеня. Уточнивши позовні
вимоги, позивач просила визнати за нею
право власності на квартиру АДРЕСА_1 у
рахунок виконання ОСОБА_5 зобов'язань
за договором позики від 14 квітня 2011
року на суму 318 772 грн, стягнути з ОСОБА_5
457 991 грн заборгованості за договором
позики, яка перевищує заставну
вартість переданого в іпотеку майна та
виселити відповідачів із зазначеної
квартири без надання іншого житлового
приміщення.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 16 жовтня
2012 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на
квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто із ОСОБА_5 на
користь позивача 457 991 грн у рахунок
повернення позики та пені за договором
позики. Виселено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із
вказаної квартири без надання іншого
жилого приміщення.

Останньою ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 23 квітня 2014 року
заочне рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 16 жовтня 2012
року залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач ОСОБА_5
просить скасувати судові рішення судів
першої й апеляційної інстанцій,
позовну заяву ОСОБА_4 залишити без
розгляду, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд,
дослідивши докази у справі і надавши їм
належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60,
212 ЦПК України, а також, врахувавши
обставини справи, обґрунтовано виходив
з доведеності позову та наявності
правових підстав для визнання за
позивачем права власності на
вищевказану квартиру, стягнення з
відповідача ОСОБА_5 на користь позивача
457 991 грн у рахунок повернення позики та
пені за договором позики, а також
виселення відповідачів із вказаної
квартири без надання іншого жилого
приміщення.

При цьому суд виходив з того, що у
встановлений строк відповідач ОСОБА_5
борг не повернула, тому відповідно до
ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та,
виходячи з умов договору іпотеки, якими
передбачено право ОСОБА_4 набути право
власності на предмет іпотеки згідно із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя, наявні правові
підстави для визнання за
іпотекодержателем права власності на
предмет іпотеки, а також стягнення
заборгованості за договором позики,
яка перевищує заставну вартість
переданого в іпотеку майна, та
виселення відповідачів із спірної
квартири.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, повно та всебічно
дослідив наявні у справі докази і надав
їм належну оцінку, правильно встановив
обставини справи, в результаті чого
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів, отже,
судові рішення ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 16 жовтня 2012 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Ступак

О.О. Дьоміна

С.П. Штелик