АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7679/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Іщенко І. М. Доповідач - Волошин М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина
М.П.,

суддів -
Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі -
Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 24 липня
2014 року по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі- ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В позовній заяві посилалося на те, що 04
червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір №DZXRRX04070208 відповідно до умов
якого банк надав відповідачу кредит у
сумі 2.973 грн.59 коп. зі сплатою 12 % річних
на суму залишку заборгованості, на
строк до 04 червня 2008 року.

Зазначало, що ОСОБА_2 свої зобов'язання
за кредитним договором належним чином
не виконав в результаті чого, станом на
31 березня 2014 року утворилася
заборгованості у розмірі 45. 555 грн. 73
коп. яка складається із заборгованості
по процентам за користування кредитом
в розмірі - 12.216 грн 10 коп.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом в розмірі - 218 грн
55 коп, заборгованості в розмірі 30. 475
грн. 57 коп. яка нарахована за пеню, тобто
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 500 грн. штрафу
( фіксована частина) і 2.145 грн. 51 коп.
штрафу ( процентна складова),яку
позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Петриківського районного
суду Дніпропетровської області від 24
липня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» залишені без задоволення
.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулось з апеляційною
скаргою, посилаючись на допущені судом
першої інстанції порушення норм
матеріального і процесуального права,
просило рішення скасувати і ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що 04 червня 2007 року ПАТ КБ
"Приватбанк" надало позичальнику
ОСОБА_2 споживчий строковий кредит в
сумі 2.973 грн. 60 коп. на строком на 12
місяців - до 04 червня 2008 року включно, що
підтверджується підписами сторін.

Відповідач ОСОБА_2 перестав виконувати
щомісячні зобов'язання з погашення
кредиту після 29 травня 2008 року
погасивши 255 грн. 05 коп. за погашення
процентів , залишок кредиту складав 2. 132
грн .45 коп., проте з вимогами про
стягнення заборгованості по процентам,
комісії, пені і штрафу позивач
звернувся тільки 23 квітня 2014 року,тобто
через 6 років після укладення договору.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно до ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

З матеріалів справи вбачається, що на
момент подачі позову відсутня
заборгованість по тілу кредиту ( а.с.4),
так як Петриківським районним судом 30
липня 2008 року було видано судовий наказ
про стягнення із відповідача за
вказаним договором 4.955 грн. 11 коп.,
заборгованість була сплачена в
добровільному порядку.

Із ухваленням судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яким є й
судовий наказ, припиняються
правовідносин сторін, що ґрунтуються
на кредитному договорі, зокрема, сплата
чергових платежів, сплата та
нарахування відсотків, разом із тим
виникає грошове зобов'язання із
повернення кредитних коштів в повному
обсязі та нарахованих на цей час
відсотків, невиконання якого тягне
відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК
України.

Строк дії договору сторонами
встановлено до 04 червня 2008 року,тобто
договірних правовідносин між
сторонами немає. Таким чином
нарахування процентів за користування
кредитом та пені після закінчення
строку дії договору не передбачено.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Крім того, відповідно до абз. 1, 2 п. 17
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику розгляду судами
законодавства при вирішенні спорів що
виникають із кредитних правовідносин»
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом (ч. 1
ст. 598 ЦК України). Такі підстави,
зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК
України. Наявність судового рішення
про задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України, оскільки зобов'язання
залишається невиконаним належним
чином відповідно до вимог статей 526, 599
ЦК України.

Вимог про стягнення коштів на підставі
ст. 625 ЦК України банк не заявляв.

Колегія суддів вважає, що вимоги
позивача про стягнення пені, штрафу за
користування кредитом строк дії якого
закінчився ще у 2008 році, це буде
фактично продовженням дії
вищевказаного договору.

Доводи апелянта на звернення до суду з
позов в межах строку позовної давності
не відповідають дійсності.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до п.1 ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч.1 ст.258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч.5
ст.267 ЦК України).

Цивільний кодекс України не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням позовної
давності.

В ч.5 ст.261 ЦК України зазначено, що за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За приписами ч.3-5 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Кредитним договором № DZXRRX04070208
встановлено строк повного погашення
кредиту 04 червня 2008 року , таким чином
на момент звернення до суду 23 квітня 2014
року з позовом пройшло більше 5 років,
тобто було пропущено строк позовної
давності. Позивач не обґрунтував свою
позицію щодо дотримання ним строку
позовної давності та не зазначив
обставин, які заважали йому звернутися
до суду з відповідним позовом після 04
червня 2008 року - закінчення строку дії
кредитного договору.

Оскільки за умовами кредитного
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись боржником частинами
кожного місяця, то початок позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов`язань.

Сторонами визначено термін по вимогах
про стягнення кредиту, процентів за
користування кредитом, винагороди,
неустойки-пені, штрафів - тривалістю у 5
років. Проте це є строком звернення до
суду за захистом порушеного права, а,
разом з тим, згідно вимог ч.2 ст. 258 ЦК
України нарахування пені не може
перевищувати одного року.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року за № 6-116цс-13 яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов`язковою для всіх судів.

Пеня нарахована позивачем на всю суму
заборгованості в той час як позов
подано до суду у квітні 2014 року, тобто
поза межами строку позовної давності
для стягнення пені який встановлений
ч.2 ст. 258 ЦК України та складає 12
місяців, перед зверненням кредитора до
суду.

В матеріалах справи є заява ОСОБА_2 про
застосування строків позовної
давності.

Таким чином, відмовляючи в задоволені
позовних вимог, суд першої інстанції
вірно виходив з того, що позивачем
пропущено строк позовної давності, а
відповідачем подана відповідна заява.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при постановлені рішення судом першої
інстанції не було прийнято до уваги усі
обставини справи , не відповідають
дійсності.

Суд першої інстанції всебічно і повно
дослідив обставини справи, надав
належну оцінку доказам, які надані суду
сторонами, і постановив законне і
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову.

Порушень матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення не допущено, тому
підстав для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк»- відхилити.

Рішення Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 24 липня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий:
М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

Т.Р.Куценко