Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2014 Справа №607/17022/13-ц Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області в складі

головуючого судді Процько Я.В.,

з участю секретарів Костиник О.П. та
Паюка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Тернополі
справу за позовом комунального
підприємства «Тернопільводоканал» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення 4'162 грн. заборгованості,
зустрічним позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства
«Тернопільводоканал» про визнання
неправомірними дій, стягнення
моральної шкоди та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач комунальне підприємство
«Тернопільводоканал» (далі КП
«Тернопільводоканал») звернувся в суд
з позовом до відповідачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за послуги
водопостачання та водовідведення в
сумі 4'018,39 грн., 21,72 грн. інфляційних
нарахувань та 121,89 грн. 3% річних за
користування чужими коштами. В
обґрунтування вказаних вимого
зазначає, що відповідачі не вносять
плату за користування вказаними
послугами, котрі надає КП
«Тернопільводоканал», внаслідок чого у
них утворилась заборгованість, яка,
станом на 17 липня 2013 року, становить
4'018,39 грн. Також, як вважає позивач,
відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, він
має право на відшкодування інфляційних
витрат за період прострочення
платежів, а саме з травня 2012 по липень
2013 року, та 3% річних за користування
чужими коштами.

У судовому засіданні представник
позивача вказані вимоги підтримав, з
мотивів викладених у позові, і просив
їх задовольнити.

ОСОБА_1 у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечив,
вказавши, що вважає його безпідставним
та необґрунтованим, оскільки будучи
інвалідом І групи - ветераном війни, він
та члени його сім'ї, відповідно до ст. 13
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», звільнені від сплати всіх
комунальних платежів. Натомість заявив
зустрічний позов до КП
«Тернопільводоканал» в якому просить
визнати неправомірними дії останнього
щодо нарахування йому та членам його
сім'ї заборгованості, стягнути 500'000 грн.
моральної шкоди, нанесеної такими
діяннями, зобов'язати проводити
повірку водомірів згідно постанови
Кабінету Міністрів України (далі КМУ) №
630-2005-п та № 332-2009-п. Такі вимоги мотивує
тим, що він та члени його сім'ї,
відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» мають 100%
пільги щодо сплати комунальних послуг,
в тому числі і за водопостачання та
водовідведення. Такими пільгами вони
успішно користувались з 1994 по 2000 рік, аж
поки до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2000 рік» не було
внесено зміни, якими обмежувалось коло
осіб членів сім'ї пільговиків, які
мають право на пільги. Ці обмеження
частково змінювались та мали місце у
всіх наступних роках аж до тепер. Такі
положення законів ОСОБА_1 вважає
незаконними і наводить ряд рішень
Конституційного Суду України, які
підтверджують його позицію, як то №
8-рп/99 від 06 липня 1999 року, № 5-рп/2002 від 20
березня 2002 року, № 7-рп/2004 від 17 березня
2004 року, № 20-рп/2004 від 09 липня 2007 року, №
10-рп/2008 від 22 травня 2008 року. Незважаючи
на неправомірність таких норм права КП
«Тернопільводоканал» продовжує
нараховувати йому та членам його сім'ї
плату за користування послугами з
водопостачання та водовідведення.
Також вимагає від нього здійснити
повірку водоміра його власним коштом,
хоча згідно постанов КМУ № 630-2005-п та №
332-2009-п це є обов'язком виконавця послуг,
а не його, як споживача. Такими діями КП
«Тернопільводоканал» йому спричинена
моральна шкода, котра полягає в
завданні йому душевних страждань і
оцінена ним у 500'000 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні проти зустрічного позову
заперечив пославшись на рішення
Конституційного Суду України №3-рп/2012
від 25 січня 2012 року по справі № 1-11/2012
щодо офіційного тлумачення положень
ст. 1, ч.ч.1, 2, 3 ст. 95, ч. 2 ст. 96, п.п. 2, 3, 6 ст.
116, ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст.129 Конституції
України, п. 5 ч. 1 ст. 4 Бюджетного кодексу
України, п. 2 ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції України. Також
зауважує, що пунктом 9 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення встановлено, що
періодична повірка, обслуговування та
ремонт квартирних засобів обліку
проводяться за рахунок виконавця, а
згідно з пунктом 4 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" визначення виконавця цих
послуг віднесено до повноважень
органів місцевого самоврядування.
Оскільки жодного рішення цього органу,
яким би КП «Тернопільводоканал» було
визнано виконавцем послуг немає, то і
підстави не те аби здійснювати повірку
квартирних засобів за його рахунок
відсутні.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у
судове засідання не з'явились,
надіславши на адресу суду спільну
заяву в якій просили розгляд справи
здійснювати за їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши наявні у
справі матеріали та проаналізувавши їх
прийшов до переконання, що позов КП
«Тернопільводоканал» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
стягнення 4'162 грн. заборгованості слід
задовольнити, а у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1 до КП
«Тернопільводоканал» про визнання
неправомірними дій, стягнення
моральної шкоди та зобов'язання
вчинити певні дії - відмовити, з огляду
на таке.

ОСОБА_1 є власником, зареєстрований та
проживає у квартирі АДРЕСА_1. Також за
цією адресою зареєстровані та
проживають ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Послуги по водопостачанню та
водовідведенню останнім надає КП
«Тернопільводоканал».

Такі послуги є належної якості.

За їх надання з травня 2012 року по липень
2013 року КП «Тернопільводоканал»,
згідно тарифів, встановлених
постановою національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг № 99 від 10 лютого 2012
року, нарахувало ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 плату, що становить
4'018,39 грн.

Дані обставинами, визнані сторонами, а
тому, в силу ч. 1 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
ЦПК України), доказуванню не
підлягають.

Щож до пільг по їх сплаті, то суд вважає
за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 5 ст. 13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", інвалідам
війни та прирівняним до них особам
надається 100-процентна знижка плати за
користування комунальними послугами
(газом, електроенергією та іншими
послугами) та скрапленим балонним
газом для побутових потреб в межах
середніх норм споживання. Площа житла,
на яку надається знижка, при
розрахунках плати за опалення
становить 21 кв. метр опалювальної площі
на кожну особу, яка постійно проживає у
житловому приміщенні (будинку) і має
право на знижку плати, та додатково 10,5
кв. метра на сім'ю. Для сімей, що
складаються лише з непрацездатних
осіб, надається 100-процентна знижка за
користування газом для опалювання
житла на подвійний розмір нормативної
опалювальної площі (42 кв. метри на кожну
особу, яка має право на знижку плати, та
21 кв. метр на сім'ю).

Частиною 1 ст. 17 даного Закону
встановлюється, що фінансування
витрат, пов'язаних з введенням в його
дію, здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевого бюджетів.

Відповідно до ст. 95 Конституції України
виключно законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків.

Пунктом 3 прикінцевих положень Закону
України "Про державний бюджет України
на 2012 рік" та п. 4 прикінцевих положень
Закону України "Про державний бюджет
України на 2013 рік" визначено, що
положення ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявних фінансових ресурсів
Державного бюджету України.

Однією з підстав здійснення платежів
із Державного бюджету України є
наявність відповідних бюджетних
асигнувань (п. 3 ч. 2 ст. 49 Бюджетного
кодексу України).

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року у справі
№1-11/2012 щодо офіційного тлумачення
положень ст. 1, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 95, ч. 2 ст. 96,
п.п. 2, 3, 6 ст. 116, ч.2 ст. 124, ч. 1 ст.129
Конституції України, п. 5 ч. 1 ст. 4
Бюджетного кодексу України, п. 2 ч. 1 ст.9
Кодексу адміністративного судочинства
України в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції України
встановлено, що за результатами
розгляду даної справи Конституційний
Суд України прийшов до висновку, що
однією з ознак України як соціальної
держави є забезпечення
загальносуспільних потреб у сфері
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України виходячи з
фінансових можливостей держави, яка
зобов'язана справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому повноваження Кабінету Міністрів
України щодо розробки проекту закону
про Державний бюджет України та
забезпечення виконання відповідного
закону пов'язані з його функціями, в
тому числі щодо реалізації політики у
сфері соціального захисту та в інших
сферах. Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України. В свою чергу суди під
час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції, на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Саме тому суд відкидає посилання
ОСОБА_1 на неправомірність нарахувань
йому та членам його сім'ї плати за
користування послугами водопостачання
та водовідведення оскільки вони не
ґрунтуються на нормах права, не
узгоджуються з останньою позицією
Конституційного Суду України та вважає
такі дії КП «Тернопільводоканал»
законними.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», споживачі зобов'язані
оплачувати житлово-комунальні послуги
в строки, встановлені договором або
законом.

Отож ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 отримали від КП
«Тернопільводоканал» вказані послуги
і зобов'язані оплатити їх вартість.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи, що з травня 2012 року по
липень 2013 року відповідачі неналежно
виконують свої обов'язки по оплаті
послу за водопостачання та
водовідведення позивач вправі
вимагати від них передбачених ч. 2 ст. 625
ЦК України санкції, які в даному
випадку, згідно з його розрахунком,
складають 21,72 грн. інфляційних та 121,89
грн. - 3% річних.

Посилання ОСОБА_1 на неправомірність
дій позивача у частині пред'явлення
вимог до нього про здійснення повірки
водоміра його власним коштом визнані
судом неспроможними оскільки.

Сторонами не оспорюється, що в квартирі
відповідачів, як споживачів холодної
води та водовідведення, встановлений
та взятий на абонентний облік
лічильник обліку холодної води.

Оскільки вимірювальний прилад -
лічильник споживачів, який є їх
власністю, перебував в експлуатації
понад встановлений міжповірочний
інтервал визначений спільним наказом
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики, Міністерством промислової
політики України, Державним комітетом
України з питань житлово-комунального
господарства від 15 червня 2005 року №
141/212/91 «Про врегулювання питання щодо
збільшення міжповірочних інтервалів
лічильників холодної та гарячої води"
щодо такого типу лічильника, згідно
Державного реєстру України, КП
"Тернопільводоканал" звернулось до
відповідачів з вимогою про проведення
його повірки.

Відповідачі, як власники засобу
вимірювальної техніки підпадають під
дію Закону України "Про метрологію та
метрологічну діяльність" від 11 лютого
1998 року.

Частиною 2 ст. 11 вказаного Закону
передбачає, що засоби вимірювальної
техніки, на які поширюється державний
метрологічний нагляд, дозволяється
застосовувати, випускати з
виробництва, ремонту та у продаж і
видавати напрокат лише за умови, якщо
вони пройшли повірку або державну
метрологічну атестацію.

Отож відповідачі будучи власниками
засобу вимірювальної техніки
зобов'язані самостійно та систематично
проходити його повірку і лише в такому
випадку він може експлуатуватись.

Окрім цього посилання ОСОБА_1 на
постанови Кабінету Міністрів України
(далі КМУ) № 630-2005-п та № 332-2009-п. суд
сприймає критично, оскільки вони є
підзаконними нормативно-правовими
актами і мають нижчу юридичну силу аніж
вказаний вище Закон України "Про
метрологію та метрологічну
діяльність".

Частиною 1 ст. 23 Цивільного кодексу
України (далі ЦК України) передбачено,
що особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Так як судом не встановлено
неправомірних дій позивача по
відношенню до відповідачів, то і
підстав для стягнення моральної шкоди
немає.

Таким чином в даному випадку мають
місце порушення прав позивача, які
підлягають захисту, шляхом солідарного
стягнення з відповідачів,
заборгованості за спожиті послуги із
водопостачання та водовідведення, суми
індексації, 3% річних і 229,40 грн.
сплаченого КП «Тернопільводоканал»
судового збору. Водночас суд не вбачає
порушень норм закону позивачем, що
слугувало б підставою для того аби
стверджувати про порушення прав та
законних інтересів ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 67, 68 Житлового кодексу
України, ст. ст. 11, 509, 525, 526, 541 Цивільного
кодексу України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», Правилами надання населенню
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630, ст. ст. 10, 11, 60, 209,
210, 213, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов комунального підприємства
«Тернопільводоканал» задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь
комунального підприємства
«Тернопільводоканал» 4'162 (чотири
тисячі сто шістдесят дві) грн.
заборгованості за водопостачання та
водовідведення та 229 (двісті двадцять
дев'ять) грн. і 40 коп. судового збору.

В зустрічному позові ОСОБА_1 до
комунального підприємства
«Тернопільводоканал» про визнання
неправомірними дій, стягнення
моральної шкоди та зобов'язання
вчинити певні дії, - відмовити.

На винесене рішення може бути подана
апеляційна скарга до Тернопільського
апеляційного суду через
Тернопільський міськрайонний суд
протягом 10 діб.

Головуючий суддяЯ. В. Процько