інстанції Шовкопляс О.П.Провадження №
22-ц/780/4932/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

9 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні
апеляційного суду Київської області
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15 на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 24 січня 2014 року за позовом
прокурора м. Біла Церква в інтересах
держави в особі Державної інспекції
сільського господарства Київської
області до Білоцерківської районної
державної адміністрації, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, Управління Держземагенства в
Білоцерківському районі про визнання
незаконним та скасування
розпорядження Білоцерківської
районної державної адміністрації та за
позовом прокурора м. Біла Церква в
інтересах держави в особі Київської
обласної державної адміністрації до
Білоцерківської районної державної
адміністрації, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, Управління
Держземагенства в Білоцерківському
районі про визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельну ділянку, скасування їх
державної реєстрації, визнання
недійсними правочинів та застосування
наслідків недійсності правочинів у
вигляді повернення земельних ділянок ,-

встановила:

У вересні 2012 року прокурором м. Біла
Церква в інтересах держави в особі
Державної інспекції сільського
господарства в Київській області
подано позов до відповідачів про
визнання незаконним та скасування
розпорядження Білоцерківської
районної державної адміністрації.

Прокурор мотивував свої позовні вимоги
тим, що 12 серпня 2008 року
Білоцерківською районною державною
адміністрацією видано розпорядження
"Про вилучення земельної ділянки", яким
вилучено із постійного користування
ВАТ "Білоцерківсільрибгосп» 30,3114 га
земель водного фонд та передано до
земель запасу Шкарівської сільської
ради.

14 серпня 2008 року розпорядженням
Білоцерківською районною державною
адміністрацією за рахунок вказаної
земельної ділянки надано дозвіл на
розробку технічної документації із
складання державних актів на право
власності на земельні ділянки 15
відповідачам для ведення особистого
селянського господарства в межах
Шкарівської сільради, яка затверджена
розпорядженням Білоцерківської
райдержадміністрації № 838 від 09 грудня
2008 року, та передано у власність 15
земельних ділянок, орієнтовної площі
2,000 га кожна, ОСОБА_16, ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_2, ОСОБА_11,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_12,
ОСОБА_9

На підставі вищевказаного
розпорядження громадяни отримали
державні акти на право власності на
земельні ділянки в адміністративних
межах Шкарівської сільської ради
Білоцерківського району Київської
області, які в подальшому продали
відповідачу ОСОБА_15

Прокурор вважав зазначені
розпорядження, державні акти та
договори купівлі-продажу незаконними,
оскільки їх об»єктом є земельна
ділянка, яка відноситься до земель
водного фонду і не може бути об»єктом
приватної власності, крім того,
земельні ділянки передані
відповідачам без зміни їй цільового
призначення та без виготовлення
проекта землеустрою.

Прокурор в інтересах держави в особі
державної інспекції сільського
господарства в Київській області
просив суд визнати протиправним та
скасувати розпорядження
Білоцерківської районної державної
адміністрації від 09 грудня 2008 № 838 "Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
державних актів на право приватної
власності на земельні ділянки 15-ти
громадянам для ведення особистого
селянського господарства в
адміністративних межах Шкарівської
сільської ради Білоцерківського
району Київської області".

Крім того, також просив суд про визнати
недійсними державні акти відповідачів
на право власності на земельну ділянку,
скасувати їх державну реєстрацію,
визнати недійсними правочини по
продажу вказаних земельних ділянок та
застосувати наслідків недійсності
правочину у вигляді повернення
земельних ділянок.

13 грудня 2013 року прокурор зменшив
позовні вимоги шляхом виключення з
обсягу позовних вимог усіх пунктів,
крім визнання протиправним та
скасування розпорядження
Білоцерківської районної державної
адміністрації від 09 грудня 2008 № 838 (
а.с.217-219,т.2)

У грудні 2013 року прокурором м. Біла
Церква до суду подано позов в інтересах
держави в особі Київської обласної
державної адміністрації до
відповідачів, де з аналогічних підстав
просив суд:визнати недійсними державні
акти на право власності на земельні
ділянки серій ЯЖ № 693977 видані ОСОБА_1,
ЯЖ № 693976 виданий ОСОБА_2, ЯЖ № 693978
виданий ОСОБА_3, ЯЖ № 693988 виданий
ОСОБА_4, ЯЖ № 693974 виданий ОСОБА_16, ЯЖ №
693975 виданий ОСОБА_16, ЯЖ № 693972 виданий
ОСОБА_5, ЯЖ № 693982 виданий ОСОБА_6, ЯЖ №
693979 виданий ОСОБА_7, ЯЖ № 693980 виданий
ОСОБА_8, ЯЖ № 693971 виданий ОСОБА_9, ЯЖ №
693984 виданий ОСОБА_10, ЯЖ № 693981 виданий
ОСОБА_11, ЯЖ № 693985 виданий ОСОБА_12, ЯЖ №
693983 виданий ОСОБА_13 видані громадянам
16.01.09 та скасувати їх державну
реєстрацію; визнати недійсними
договори купівлі-продажу земельних
ділянок від 30 вересня 2009 року та 24
листопада 2009 року, укладені між ОСОБА_10,
ОСОБА_13, ОСОБА_11 ОСОБА_9, ОСОБА_12 в якості
продавців та ОСОБА_15 в якості покупця
та витребувати у відповідачів вказані
земельні ділянки загальною площею 30, 3114
га.

Ухвалою суду від 26 грудня 2013 року
вказані позови були об'єднані в одне
провадження та прийняті до спільного
розгляду (а.с.226-227,т.2).

Державна інспекція сільського
господарства в Київській області при
розгляді справи судом першої інстанції
позовні вимоги прокурора підтримала в
повному обсязі.

Київська обласна державна
адміністрація при розгляді справи
судом першої інстанції позовні вимоги
прокурора не підтримала.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 24 січня 2014 року позовні вимоги
задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_9
подали апеляційну скаргу, в якій
просять скасувати рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з'явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що спірна
земельна ділянка розташована
відноситься до земель водного фонду,
яка не може перебувати у приватній
власності; крім того, не було змінено у
встановленому законом порядку цільове
призначення спірної земельної ділянки,
тому позовні вимоги про визнання
протиправним й скасування
розпорядження Білоцерківської
районної державної адміністрації від 09
грудня 2008 № 838 є обґрунтованими й
підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 4 ВК України та
частини 1 статті 58 ЗК України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) до земель
водного фонду, серед іншого, належать
землі, зайняті прибережними захисними
смугами вздовж морів, річок та навколо
водойм. Для створення сприятливого
режиму водних об'єктів уздовж морів,
навколо озер, водосховищ та інших
водойм встановлюються водоохоронні
зони, розміри яких визначаються за
проектами землеустрою (частина 2 статті
58 ЗК України).

Прибережна захисна смуга є частиною
водоохоронної зони відповідної ширини
вздовж річки, моря, навколо водойм, на
якій з метою охорони поверхневих
водних об'єктів від забруднення,
засмічення та збереження їх водності
встановлено більш суворий режим
господарської діяльності, ніж на решті
території водоохоронної зони (статті 1,
88, 90 ВК України, статті 60, 62 ЗК України).

З метою збереження та дотримання
особливого режиму використання земель
водного фонду статтею 84 ЗК України
заборонено передавати їх у приватну
власність.

Таким чином, наведені приписи
зазначених норм закону свідчать про те,
що прибережна захисна смуга може
використовуватися лише відповідно до
її цільового призначення з урахуванням
законодавчих обмежень щодо ведення
господарської діяльності, а землі, на
яких розташована прибережна смуга, не
підлягають відчуженню.

Судом першої інстанції встановлено, що
12 серпня 2008 року Білоцерківською
районною державною адміністрацією
видано розпорядження "Про вилучення
земельної ділянки", яким вилучено із
постійного користування ВАТ
"Білоцерківсільрибгосп» 30,3114 га земель
водного фонд та передано до земель
запасу Шкарівської сільської ради.

14 серпня 2008 року розпорядженням
Білоцерківською районною державною
адміністрацією за рахунок вказаної
земельної ділянки надано дозвіл на
розробку технічної документації із
складання державних актів на право
власності на земельні ділянки 15
відповідачам для ведення особистого
селянського господарства в межах
Шкарівської сільради, яка затверджена
розпорядженням Білоцерківської
райдержадміністрації № 838 від 09 грудня
2008 року, та передано у власність 15
земельних ділянок, орієнтовної площі
2,000 га кожна, ОСОБА_16, ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_2, ОСОБА_11,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_12,
ОСОБА_9 для ведення особистого
селянського господарства за рахунок
земель запасу в адміністративних межах
Шкарівської сільської ради
Білоцерківського району.

На підставі вищевказаного
розпорядження громадяни отримали
державні акти на право власності на
земельні ділянки в адміністративних
межах Шкарівської сільської ради
Білоцерківського району Київської
області, які в подальшому продали
відповідачу ОСОБА_15

Як вбачається актів спостереження від
13 грудня 2011 року, проведеного
Басейновим управлінням водних
ресурсів р. Рось, земельна ділянка,
передана у власність 15-ти громадянам є
водним об»єктом - ставком Боровицької
системи і знаходиться у
прибрежно-захисній смузі р. Протока та
відповідно до ст. 58 ЗК України
відноситься до земель водного фонду.

З листа Басейнового управлінням водних
ресурсів р. Рось Державного агентства
водних ресурсів України № 915/07 від 30
вересня 2013 року зазначається, що водні
об»єкти, які раніше були на спірних
земельних ділянка, є штучними
водоймами ( а.с.191-192, т.1).

В довідці Держземагенства
Білоцерківського району Київської
області від 28 березня 2013 року
зазначено, що згідно державної
статистичної звітності (форми 6-зем)
станом на 1 січня 2008 року спірні
земельні ділянки обліковувались за
Білоцерківським державним виробничим
сільськогосподарським рибводним
Глушківським рибцехом.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про належність спірних
земельних ділянок до земель водного
фонду ґрунтується на матеріалах справи
та вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність достовірних доказів щодо
належності спірної земельної ділянки
до земель водного фонду , колегія
суддів вважає необґрунтованими,
виходячи з такого.

Ширина прибережних захисних смуг
визначена частиною 5 статті 88 ВК
України та має становити уздовж морів
та навколо морських заток і лиманів не
менше двох кілометрів від урізу води.

Частиною 4 статті 88 ВК України, частиною
3 статті 60 ЗК України передбачено, що
розміри і межі природоохоронних зон
встановлюються за окремими проектами
землеустрою, а в межах населених
пунктів - з урахуванням містобудівної
документації.

Згідно зі статтями 1, 20 Закону України
"Про землеустрій" проект землеустрою -
це сукупність нормативно-правових,
економічних, технічних документів щодо
обґрунтування заходів з використання
та охорони земель.

Пунктами 1, 4, 5 Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 травня 1996 року № 486, передбачено,
що розміри і межі водоохоронних зон
визначаються проектом на основі
нормативно-технічної документації, яка
узгоджується з відповідними органами,
власниками землі, землекористувачами і
затверджуються відповідними місцевими
органами державної виконавчої влади.
Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження
природоохоронними органами матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання
земельних ділянок, затвердженого
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 5 листопада 2004 року № 434, у
разі відсутності належної
землевпорядної документації та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо водоохоронних зон та
прибережних захисних смуг водних
об'єктів, природоохоронний орган
забезпечує їх збереження шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених статтею 88 ВК України, та
орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 8 травня 1996 року
№ 486 "Про затвердження Порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них", з
урахуванням конкретної ситуації.

Аналіз наведених вище положень
законодавства свідчить про те, що
фактичний розмір і межі прибережної
захисної смуги визначені нормами
закону, а проект землеустрою щодо
встановлення прибережної захисної
смуги є лише документом, який містить
графічні матеріали та відомості про
обчислену площу в розмірі й межах,
встановлених законодавством.

Водночас відсутність такого проекту та
невизначення відповідними органами
державної влади на території межі
прибережної захисної смуги в натурі не
може трактуватися як відсутність самої
прибережної захисної смуги та
правомірність передачі у приватну
власність ділянки, розташованої у
нормативно визначеній
двохкілометровій зоні від урізу води.

Доводи апеляційної скарги про
порушенням судом процесуального
законодавства і не залишення позову
без розгляду у зв»язку з тим, що його не
підтримала Київська обласна державна
адміністрація, на думку колегії,
заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 3 ЦПК України, у
випадках, встановлених законом, до суду
можуть звернутися органи та особи, яким
надано право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси.

Згідно з п.2 ст.121 Конституції України на
прокуратуру покладається
представництво інтересів громадянина
або держави в суді у випадках,
визначених законом.

Такі випадки передбачені ст.ст.20, 36-1
Закону України «Про прокуратуру» та
ст.45 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.45 ЦПК України, з
метою представництва інтересів
громадянина або держави в суді
прокурор в межах повноважень,
визначених законом, звертається до
суду з позовною заявою (заявою), бере
участь у розгляді справ за його
позовами, а також може вступити за
своєю ініціативою у справу,
провадження у якій відкрито за позовом
інших осіб, на будь-якій стадії її
розгляду, подає апеляційну, касаційну
скаргу, заяву про перегляд судового
рішення Верховним Судом України, про
перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами. При цьому
прокурор повинен надати суду
документи, які підтверджують
неможливість громадянина самостійно
здійснювати представництво своїх
інтересів.

Прокурор, який звертається до суду в
інтересах держави, в позовній заяві
(заяві) самостійно визначає, в чому
полягає порушення інтересів держави,
та обґрунтовує необхідність їх
захисту, а також зазначає орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
правовідносинах. У разі відсутності
такого органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві і в такому разі прокурор набуває
статусу позивача.

Правовий аналіз вказаних норм закону
свідчить про те, що прокурор, який
звернувся до суду в інтересах держави в
особі органів, уповноважених державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах, є
представником цих органів і вчиняє усі
процесуальні дії в їх інтересах у суді.

Як вбачається з матеріалів справи у
грудні 2013 року прокурором м. Біла
Церква до суду подано позов в інтересах
держави в особі Київської обласної
державної адміністрації до
відповідачів про визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельну ділянку та застосування
наслідків недійсності правочину у
вигляді повернення земельних ділянок.

Відповідно до ч.3 ст.46 ЦПК України, якщо
особа, яка має цивільну процесуальну
дієздатність і в інтересах якої подана
заява, не підтримує заявлених вимог,
суд залишає заяву без розгляду.

По справі встановлено, що Київська
обласна державна адміністрація
заявлених вимог прокурора не
підтримала, про що подала до суду
письмову заяву (т.3, а.с.28-33,44-46).

Згідно з п. 7 ч.1 ст.207 ЦПК України суд
постановляє ухвалу про залишення заяви
без розгляду, якщо особа, в інтересах
якої у встановлених законом випадках
відкрито провадження у справі за
заявою іншої особи, не підтримує
заявлених вимог і від неї надійшла
відповідна заява.

Відповідно до ч.1 ст.310 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

Вимогами п.3 ч.1 ст. 314 ЦПК України
встановлено, що апеляційний суд
постановляє ухвалу у випадках
скасування рішення суду із закриттям
провадження у справі.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
прокурора м. Біла Церква в інтересах
держави в особі Київської обласної
державної адміністрації до
Білоцерківської районної державної
адміністрації, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
управління Держземагенства в
Білоцерківському районі про визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельну ділянку,
скасування їх державної реєстрації,
визнання недійсними дговорів
купівлі-продажу земельних ділянок,
застосування наслідків недійсності
правочину у вигляді повернення
земельних ділянок підлягає скасуванню
із залишенням позову без розгляду,
оскільки Київська обласна державна
адміністрація, в інтересах якої подано
позов прокурора, заявлених вимог
прокурора не підтримує.

Керуючись ст.ст.207, 303, 307, 310, 313,314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 задовольнити
частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 24 січня 2014 року скасувати в частині
задоволення позову прокурора м. Біла
Церква в інтересах держави в особі
Київської обласної державної
адміністрації до Білоцерківської
районної державної адміністрації,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_16,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, Управління
Держземагенства в Білоцерківському
районі про визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельну ділянку, скасування їх
державної реєстрації, визнання
недійсними правочинів та застосування
наслідків недійсності правочинів у
вигляді повернення земельних ділянок -
та залишити цю позовну заяву без
розгляду.

В решті рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 24 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді