АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6152/14
Головуючий 1 інстанції -
Доповідач - Гуцал Л.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Гуцал Л.В.,

суддів -
Крилової Т.Г., Коростійової В.І.,

за участю
секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Дзержинського районного
суду міста Харкова від 08 грудня 2011 року
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку «Приват
Банк» до товариства з обмеженою
відповідальність «Українське
Фінансове агентство «ВЕРУС», в особі
філії «Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
Фінансове Агентство «ВЕРУС» у
Дзержинському районі міста Харкова,
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановила:

У провадженні Дзержинського районного
суду міста Харкова знаходилась
цивільна справа за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське Фінансове Агентство
«ВЕРУС» в особі філії «ТОВ «Українське
Фінансове Агентство» «ВЕРУС» у
Дзержинському районі міста Харкова),
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у
сумі 20 804, 50 грн.

Разом із позовом представником
позивача до суду було подано заяву про
забезпечення позову, шляхом накладення
арешту у межах суми заборгованості за
кредитом у розмірі 20 804, 50 грн на грошові
кошти, рухоме та нерухоме майно, яке
належить ОСОБА_1 та шляхом обмеження
Боржника у праві виїзду за межі
України до закінчення провадження у
справі ( а.с.5).

Ухвалою Дзержинського районного суду
м. Харкова від 08 грудня 2011 року заяву
ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено -
накладено арешт на грошові кошти,
рухоме та нерухоме майно, яке належить
ОСОБА_1, у межах суми заборгованості за
кредитом у розмірі 20 804, 50 грн, шляхом
заборони будь-яким особам укладати
угоди стосовно цього майна, проводити
його реєстрацію та перереєстрацію,
здійснювати його відчуження. Крім того,
ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі
України.

Ухвалою того ж суду від 13 червня 2012 року
цивільну справу направлено за
підсудністю до Київського районного
суду м.Харкова.

Рішенням Киїаського районного суду
м.Харкова від 24 жовтня 2012 року позов
задоволено. В апеляційному порядку
рішення не оскаржувалось.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться
питання про скасування ухвали
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 08 грудня 2011 року з підстав
порушення судом норм процесуального
права. Зокрема, ОСОБА_1 зазначає про
безпідставне застосування до неї
такого заходу, як обмеження у праві
виїзду за межі України.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу
підтримав та уточнив, що не
погоджується з ухвалою лише в частині
забезпечення позову, шляхом
обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України.

Позивач, повідомлений про час та місце
розгляду справи належним чином, свого
представника для участі в справі не
направив.

Згідно до ст. 305 ЦПК України неявка
сторони, належним чином повідомленої
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи судом
апеляційної інстанції

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість ухвали районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України - в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, знаходить апеляційну скаргу
такою, що підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи заяву ПАТ КБ
«ПриватБанк» про вжиття заходів
забезпечення позову суд першої
інстанції виходив з того, що невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині забезпечення позову, шляхом
накладення арешту на грошові кошти,
рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2
Апеляційна скарга не містить доводів
щодо невідповідності ухвали в цій
частині вимогам закону.

Проте висновок суду про забезпечення
позову шляхом обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України не можна визнати
законним.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходів до
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Статтею 152 ЦПК України визначенні види
забезпечення позову, серед яких не
передбачено такого виду, як тимчасове
обмеження відповідача у праві виїзду
за межі України.

Питання ж про тимчасове обмеження
боржника у виїзді за кордон може бути
вирішено на стадії виконання судового
рішення про стягнення з відповідача
грошових сум в порядку, визначеному ст.
377-1 ЦПК України.

Відповідно ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

За таких обставин у суду першоїі
інстанції не було правових підстав для
обмеження відповідачки у праві виїзду
за межі України в порядку
передбаченому ст.ст.151-153 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги є
обгрунтованими, ухвала суду першої
інстанції в частині обмеження ОСОБА_1 у
праві виїзду за межі України підлягає
скасуванню, як така, що постановлена з
порушенням норм процесуального закону.
(ч.1 п.2 ст. 312 ЦПК України)

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 312 ч.1 п.2 , 313, 317,
319, 323, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду
міста Харкова від 08 грудня 2011 року в
частині обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України скасувати.

В іншій частині ухвалу залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді