Справа №577/5569/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Лебедько М. М.Номер
провадження 22-ц/788/247/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 41
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Лузан Л. В., Маслова В. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 11 грудня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи:
Конотопське міськрайонне управління
Державної санітарно-епідеміологічної
служби у Сумській області, Виконавчий
комітет Конотопської міської ради,

про усунення перешкод та стягнення
моральної шкоди,

В С Т А Н О В
И Л А:

Рішенням Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 11 грудня 2013
року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволений
частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 до 01 червня 2014 року
привести дерев'яну огорожу, споруджену
на межі земельних ділянок буд. НОМЕР_1 і
буд НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 до відповідності
норм, передбачених СН 441-72* "Вказівки по
проектуванню огороджень майданчиків і
ділянок підприємств, будівель і
споруд", відповідно до яких висота
огорожі від рівня землі не повинна
перевищувати двох метрів.

Зобов'язано ОСОБА_3 до 01 червня 2014 року у
відповідності з пунктом 3.25* ДБН 360-92**
"Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень" знести
дерев"яний навіс споруджений на
відстані 40 см. від межі між будинками
НОМЕР_1 і НОМЕР_2 по АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 500
грн. 00 коп. моральної шкоди та 86 грн. 00
коп. витрат по сплаті судового збору, а
всього 586 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 500
грн. 00 коп. моральної шкоди та 86 грн. 00
коп. витрат по сплаті судового збору, а
всього 586 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3- ОСОБА_4 просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, про відмову позивачам у
задоволенні позову.

При цьому зазначає, що позивачі не
надали суду доказів того, що
побудований відповідачем паркан
порушує їх права, створює значні
перешкоди для нормального догляду та
обслуговування власного будинку та
користування земельною ділянкою.
Питання про місце встановлення паркану
та його висоту було погоджено з
позивачами. Суд послався на
нормативний акт СН 441-72 «Вказівки по
проектуванню огороджень майданчиків і
ділянок підприємств, будівель, споруд»,
який не розповсюджується на спірні
правовідносини. Доводи позивачів про
те, що паркан дає затінок та пошкодує
виноградну лозу не були ними доведені.
Паркан якщо і створює тінь, то вона
носить тимчасовий і не триваючий
характер. Судом відхилено клопотання
про доручення до матеріалів справи
рішення в аналогічній справі, в якому
встановлено, що нормами ДБН не
передбачено граничну висоту паркану
між сусідніми земельними ділянками.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_3, який апеляційну скаргу
підтримує з мотивів у ній викладених,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
рішення в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд першої інстанції
виходив з доведеності позовних вимог
про те, що будівництво спірних навісу
та огорожі висотою понад 2 м. порушує їх
права, а саме створює значні перешкоди
для нормального догляду,
обслуговування власного будинку і
користування земельною ділянкою. Крім
того, відповідач не довів та не
спростував доводів позивачів про те,
що навіс та огорожу побудував без
порушення будівельних та санітарних
норм. Задовольняючи позов у частині
стягнення моральної шкоди на користь
позивачів та визначаючи її розмір, суд
виходив з факту її заподіяння, з
принципів розумності та
справедливості.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають зібраним у
справі доказам, ґрунтуються на законі.

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6
звернулися до суду із зазначеним
позовом до ОСОБА_3, 03 грудня 2013 року
остаточно його уточнивши, свої вимоги
мотивували тим, що в АДРЕСА_1, НОМЕР_1
розташований будинок, який належить
ОСОБА_5 на праві приватної власності.
Поряд знаходится будинок відповідача
ОСОБА_3 НОМЕР_2, який до вересня 2013 року
здійснював господарську діяльність з
розпилювання деревини. Через шум від
роботи бензопилки, вантажних
автомобілів порушений їх з
позивачкою спокій. На початку липня 2013
року без їх згоди та відповідного
дозволу на відстані 40 см від спільної
межі відповідач побудував дерев'яний
навіс довжиною 12 м. шириною 2 м 90 см та
висотою 2 м 87 см., встановив капітально
збудовану дерев'яну огорожу висотою 2 м
80см. Дошки огорожі обробив соляркою,
внаслідок чого на подвірї страшенний
сморід, особливо у жарку погоду,
пропали дві лози винограду, а через
постійне затінення неможливо
користуватися значною частиною
земельної ділянки.

Просили усунути перешкоди в
користуванні житловим будинком та
земельною ділянкою по АДРЕСА_1, НОМЕР_1 в
м. Конотоп Сумської області шляхом
зобов'язання ОСОБА_3 знести навіс,
побудований на відстані 40 см. від
спільної межі та дерев'яну огорожу по
всій довжині межі земельних ділянок.
Оскільки дії позивача завдають їм
моральні страждання, просили стягнути
з ОСОБА_3 на його, ОСОБА_7 користь 7 000 грн.
моральної шкоди, а на її, ОСОБА_6 користь
3 000 грн. моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_5, на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого 22 квітня 1971 року виконкомом
Конотопської міської ради і свідоцтва
про право на спадщину за заповітом,
виданого 04 квітня 2002 року Конотопською
міською державною нотаріальною
конторою, на праві приватної власності
належить житловий будинок НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1.

Відповідачу ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого 02 грудня 2008 року
Конотопською міською державною
нотаріальною конторою, належить
домоволодіння за адресою:
вул.Інтернатна, буд.НОМЕР_2, м.Конотоп
Сумської області. (а.с.9-12, 50-64, 72-73)

На початку липня 2013 року ОСОБА_3 без
погодження з позивачами, без отримання
відповідних дозволів, на своїй
земельній ділянці, на відстані 40 см. від
спільної межі побудував дерев'яну
огорожу висотою 2 м 50см і довжиною 37 м 80
см, до якого примикає дерев'яний навіс,
також ним збудований, висотою 2 м 87 см,
довжиною 12 м, шириною 2 м 90см. Навіс
розташований на відстані 6 м 90 см від
будинку та 4м 16 см від веранди
позивачів. (а.с.18-21,48,58-59,97).

За результатами звернення позивачів у
справі до відповідних органів у зв'язку
з неправомірними діями ОСОБА_3,
останньому 30 липня 2012 року заступником
міського голови направлявся лист, у
якому йому рекомендувалось встановити
паркан висотою не більше 2 метрів і з
таких конструкцій, які найменше будуть
затінять сусідню земельну ділянку
(а.с.88).

Крім того, 15 жовтня 2013 року заступником
начальника Конотопського
міськрайонного управління
Держсанепідемслужби у Сумській
області Поляченко О.А. складений акт
дотримання санітарного законодавства
(а.с.18), з якого вбачається, що ОСОБА_3
побудований деревяний паркан висотою
більше 2 метрів, який не відповідає
санітарному законодавству, а саме, СН
441-72 «Указания по проектированию
ограждений площадок и участков
предприятий, зданий, сооружений»,
відповідно до яких висота паркану
повинна бути не менше 2 метрів. Висота
паркану сприяє затіненю земельної
ділянки обруч А.М.

Згідно з п.3.19 ДБН № 360-92
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень»
поверховість забудови, граничні
розміри житлових будинків, площа
забудови, вимоги до господарських
будівель, їх складу, огорожі ділянок,
благоустрою території встановлюються
місцевими правилами забудови.
Розроблення і затвердження правил
здійснюється відповідно до норм
Законів України «Про місцеве
самоврядування», «Про регулювання
містобудівної діяльності».

На адресу ОСОБА_3 управлінням
Держсанепідемслужби направлявся лист
з рекомендацією встановити паркан
висотою не більше 2 метрів (а.с.19)

У пункті 1 СН 441-72* "Вказівки по
проектуванню огороджень майданчиків і
ділянок підприємств, будівель і споруд"
йдеться про те, що ці Правила
розповсюджуються на «проектирование
ограждений площадок и участков вновь
строящихся и реконструируемих
предприятий, зданий и сооружений
различного назначения», тобто не лише
будівель підприємств, як на це
наголошує апелянт. У примітці два до
даного пункту мається заборона на
розповсюдження цих Правил на
проектування спеціальних видів
огороджень і охоронних зон режимних
підприємств і об'єктів. Правила не
містять будь-якої іншої заборони щодо
їх використання та розповсюдження.

Крім того, з 01 вересня 2012 року набрали
чинності державні будівельні норми ДБН
Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій», якими
передбачено наступне: «Дозволено
проектувати огородження як окремих
ділянок, так і усієї при будинкової
території садибної забудови. Висота
огороджень має бути не більше ніж 2,0 м
на межі сусідніх земельних ділянок та
не більше 2,5 м на межі з вулицею для
забезпечення нормативної інсоляції та
провітрювання суміжних територій».

У порушення зазначених норм і правил
відповідач збудував паркан висотою
більше 2 метрів, чим створюються
позивачам перешкоди у користуванні
земельної ділянки, має місце затінення
їхньої земельної ділянки, що доведено
матеріалами цивільної справи.

Відповідно до ст. 103 Земельного кодексу
України власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
зручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення,
тощо).

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.
Держава не втручається у здійснення
власником права власності. Діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.
Особливості здійснення права
власності на культурні цінності
встановлюються законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України
правом на звернення до суду з позовом
про знесення або перебудови самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади , так і органи
місцевого самоврядування. У випадках
порушення прав інших осіб право на
звернення до суду належить і таким
особам за умови , що вони доведуть
наявність порушеного права (ст.391ЦК
України), а також власнику (користувачу)
земельної ділянки, якщо він заперечує
проти визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинне збудоване нерухоме майно (
частина 1 статті 376 та ст. 391ЦК ).

Чинне законодавство (ст.152 ЗК України)
дозволяє власнику земельної ділянки
або землекористувачу вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю.

Статтями 90, 91 Земельного кодексу
України передбачено, що до прав
власників земельних ділянок
відноситься самостійно господарювати
на землі, будувати житлові будинки. При
цьому власник земельної ділянки
зобов'язаний не порушувати права
власності суміжних земельних ділянок і
землекористувачів.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок, а згідно
п. 7 ст. цієї статті такі споруди за
рішенням суду підлягають зносу за
рахунок особи, що здійснила
будівництво.

Згідно роз'яснень, наданих в Постанові
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва) від 30.03.2012 № 6 відповідно
до п. 4 ст. ст.26, 27 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
№ 3038-VI право на забудову земельної
ділянки реалізується її власником або
користувачем за умови використання
земельної ділянки відповідно до вимог
необхідної містобудівельної
документації, отриманої забудовником
до початку виконання будівельних
робіт, зокрема: вихідних даних,
технічних умов, будівельного паспорта,
розроблення проектної документації та
проведення у випадках, передбачених
статтею 31 цього Закону, її експертизи;
затвердження проектної документації;
виконання підготовчих та будівельних
робіт.

Під належним дозволом слід розуміти
передбачений Законом України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
№ 3038-VI дозвільний документ (статті 35-37),
що дає право виконувати підготовчі та
будівельні роботи саме того об'єкту і
на тій земельній ділянці, яка передана
з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від
категорії об'єкта будівництва
відповідний склад документації,
визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону
України «Про архітектурну діяльність»
№ 687-XIV, отриманої відповідно до статей
29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний
паспорт та технічні умови, отримані
відповідно до статей 27, 30 зазначеного
Закону.

Будівництвом, яке здійснюється з
істотним порушенням будівельних норм і
правил, вважається у тому числі
будівництво, яке хоча і здійснюється за
наявності проекту, але з порушенням
державно-будівельних норм та
санітарних правил, що загрожують життю
та здоров'ю людини у разі невиконання
приписів інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил тощо.

Згідно з п. 3.25 * ДБН 360-92 **
«Містобудування. Планування і забудова
міських та сільських поселень» для
догляду за будівлями і здійснення їх
поточного ремонту відстань до межі
сусідньої ділянки від найбільш
виступної конструкції стіни треба
приймати не менше 1,0 м. При цьому
повинно бути забезпечене влаштування
необхідних інженерно-технічних
заходів, що запобігатимуть стіканню
атмосферних опадів з покрівель та
карнизів будівель на територію
суміжних ділянок.

У порушення зазначених норм
відповідачем збудований навіс на
відстані 0,4 м від межі земельної
ділянки позивачів.

Згідно положень ст.23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із пошкодженням її
майна.

При розгляді справи суд першої
інстанції належним чином з`ясував та
перевірив доводи та заперечення
сторін, дав належну оцінку зібраним у
справі доказам та обґрунтував висновки
викладені в рішенні.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції. Обставини, на які
посилається відповідач, були предметом
дослідження суду першої інстанції і
отримали об'єктивну оцінку.

Суд першої інстанції вірно встановив
обставини справи та відповідні їм
правовідносини, рішення суду
узгоджується з доказами, наявними у
справі, а тому підстав для його зміни чи
скасування не вбачається.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 11 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
проголошення.

Головуючий:

Судді: