Справа №
Провадження № 2/642/1327/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 р. Ленінський
районній суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді -
Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря -
Бондаренко О.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з
позовом до відповідача про розірвання
шлюбу, укладеного 19 листопада 2005 року.

В обґрунтування своїх позовних
вимог посилається на те, що на протязі
останніх 3 років сімейне життя
поступово погіршувалося, що призвело
до фактичного припинення шлюбних
відносин. Вони мають діаметрально
протилежні погляди на шлюб, сім'ю.
Постійно виникали сварки, свідком яких
стає їхня дитина, 2009 року народження, що
негативно впливає на її психічний стан.
Відповідач не здатен підтримувати
нормальну сімейну атмосферу в сім'і.

В судовому засіданні позивачка позов
підтримала, пояснила, що сумісне життя
з відповідачем є неможливим. За час,
наданий судом для примирення, шлюбні
стосунки не відновлювались, та вона
категорично проти цього, оскільки
чоловік поводить себе неадекватно,
вчиняє сварки, свідком чого є дитина. В
даний час вони мешкають окремо, вона з
дитиною залишилася в квартирі,
належній їй на праві власності на
підставі договору дарування. Вона
складала акт про його не проживання в
цій квартирі, для чого збирала підписи
сусідів. Сімейні відносини остаточно
припинені у червні 2014 року. З дитиною
відповідач спілкується, ніяких
перешкод вона йому не чинить, однак
матеріальної допомоги на дитину він не
надає. Вона категорично проти
примирення з відповідачем. Просила
залишити їй шлюбне прізвище.

Відповідач позов не визнав, пояснив,
що він спочатку має намір вирішити
питання щодо свого проживання,
оскільки позивачка не пускає його в
квартиру. Крім того, вона розповідає
сусідам про те, що він нібито є дебошир
та п'яниця, про що збирає підписи. Він
вважає, що має право на половину майна,
оскільки майно придбано за його кошти,
а дружина писала дисертацію, та мала
заробіток 1 000 грн. Позовну заяву про
розірвання шлюбу, яка є предметом
розгляду суду, вони складали разом з
позивачкою, та писав він її особисто.
Шлюбні стосунки припинені у травні 2014
року. За час, наданий судом для
примирення, шлюбні стосунки не
налагодились,а навпаки дружина не
пускає його в квартиру та збирає
підписи для його виселення. Він має
намір вселятися в квартиру, оскільки
вважає її дії неправомірними. Крім
того, батько позивачки забрав у нього
свій автомобіль, яким раніше дозволяв
користуватися і який він
використовував для отримання прибутку.
Він має матеріальні претензії до
відповідачки та до їх вирішення не
погоджується з позовом.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебувають в зареєстрованому шлюбі з
19 листопада 2005 року. Від шлюбу мають
доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного
кодексу України суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо
буде встановлено, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечило б інтересам одного з них,
або інтересам їхніх дітей, що мають
істотне значення.

Судом встановлено, що сторони не
знаходили порозуміння, внаслідок чого
постійно виникали конфлікти, сварки, з
червня 2014 року сторони припинили
шлюбні відносини.

Відповідно до п.10 № Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства
при розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» проголошена Конституцією
України охорона сім'ї державою
полягає, зокрема,

в тому, що шлюб може бути розірвано
в судовому порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою
суди повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України
вжиття судом заходів щодо примирення
подружжя застосовується у випадку
відсутності згоди одного з них на
розірвання шлюбу за ініціативою однієї
зі сторін або суду у формі відкладення
розгляду справи слуханням та надання
сторонам строку на примирення (ч.
5 ст. 191 ЦПК).

Ухвалою суду від 16 липня 2014 року на
виконання зазначених вимог сторонам
надавався строк для примирення, однак
сторони не поновлювали шлюбні
відносини, позивачка категорично
заперечує проти продовження шлюбних
стосунків.

Заперечення відповідача проти позову
обґрунтовані наявністю майнових
претензій до позивачки, а ні доводами
щодо можливості збереження шлюбу.

За вищенаведених обставин суд
приходить до висновку, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечило б інтересам сторін та
їхньої дитини, відносини сторін
негативно відображаються на вихованні
дітей, шлюб сторін існує лише
формально.

Відповідач не надав доказів
можливості збереження сім'ї.

Згідно ст.24 Сімейного кодексу
України шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка. Примушування
жінки та чоловіка до шлюбу не
допускається.

Про будь-які обставини, які б
свідчили про бажання відповідача
зберегти сім`ю та заходи, які він вживав
або має намір вжити для цього,
відповідач не зазначив. Навпаки, він
висловлював намір щодо звернення до
правоохоронних органів задля
поновлення своїх прав з метою впливу на
позивачку, яка, на його думку,
неправомірно чинить йому перешкоди у
користуванні належною їй квартирою.

Суд виходить з того, що шлюб має
ґрунтуватися на вільній згоді жінки та
чоловіка, на почуттях взаємної любові
та поваги до прав і людської гідності
кожного з подружжя, не суперечити
моральним засадам суспільства, а
шлюбні відносини між сторонами
припинені.

Вказані вище обставини справи та
закріплена в ст.51 Конституції України,
ст. 24 СК України добровільність шлюбу,
категоричне заперечення позивачки
щодо збереження шлюбу свідчать про те,
що подальше спільне проживання та
збереження шлюбу є неможливим та буде
суперечити інтересам позивачки та
дитини сторін.

Враховуючи наведене, позовні
вимоги про розірвання шлюбу є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.
ст. 104 п. 2, 112 ч. 2 Сімейного кодексу
України, ст. ст. 10,11,60, 212-215 ЦПК України
суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
зареєстрований 19 листопада 2005 року у
міському відділі РАЦС №1 Харківського
обласного управління юстиції, актовий
запис №2665, - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу
залишити шлюбне прізвище - ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів
з дня його проголошення, через
Ленінський районний суд м. Харкова.

Суддя -
Л.Л. Шрамко