Ухвала

ІМЕНЕМ України

03 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого

спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Амеліна
В.І.,

Карпенко
С.О., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ майна, за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ
майна та визнання майна особистою
приватною власністю, за касаційними
скаргами ОСОБА_4 на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 20 листопада 2013
року та рішення апеляційного суду
Рівненської області від 26 березня 2014
року та ОСОБА_5, яка діє від імені
ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду
Рівненської області від 26 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2009 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що з 30
квітня 1993 року вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4
Посилаючись на те, що під час шлюбу
сторонами було набуте спільне майно,
яке відповідно до ст. ст. 60, 61, 70, 71 СК
України підлягає поділу між подружжям,
просила виділити їй: квартиру АДРЕСА_1,
вартістю 389 425 грн; нежитлове
приміщення, реконструйоване з квартири
АДРЕСА_2, вартістю 565 658 грн; нежитлове
приміщення, реконструйоване з квартири
АДРЕСА_3, вартістю 343 158 грн, всього на
загальну суму 1 298 241 грн; виділити
відповідачу: нежитлове приміщення,
реконструйоване з квартир АДРЕСА_6,
вартістю 658 431 грн; гараж АДРЕСА_5,
вартістю 32 000 грн; 227 250 грн, переданих
ОСОБА_6 в порядку уступки права на
земельну ділянку площею 1000 кв. м
по АДРЕСА_4; кошти, отримані від
реалізації автомобілів «Mitsubishi Pajero»,
д.н.з. НОМЕР_3, у розмірі 328 856 грн 76 коп. та
«Skoda Fabia Elegance», д.н.з. НОМЕР_2, у розмірі 64
696 грн 90 коп.; грошові вклади в установі
банку в розмірі 10 550 грн 55 коп., 3 504,84 євро
та 3500,32 дол. США; стягнути з відповідача
на її користь різницю в частках,
визначених у національній валюті
України в розмірі 21 711 грн та 1/2 частини
валютних вкладів у публічному
акціонерному товаристві комерційному
банку «ПриватБанк» у розмірі 1 753 євро
та 1 751 дол. США.

У липні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з зустрічним позовом та просив
визнати за ним право особистої
власності на нежитлове приміщення,
реконструйоване з квартири АДРЕСА_2;
нежитлове приміщення, реконструйоване
з квартири АДРЕСА_3; гараж АДРЕСА_5;
автомобілі «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3, та
«Skoda Fabia Elegance», д.н.з. НОМЕР_2; вклади в
публічному акціонерному товаристві
комерційному банку «Приватбанк» у
розмірі 30 000 грн, 10 000 євро, 10 000 дол. США.

В обґрунтування вимог посилався на те,
що вказане майно не є об'єктами
спільної сумісної власності подружжя,
оскільки було набуте за особисті кошти
ОСОБА_4, отримані ним від діда ОСОБА_7,
який у період з 26 лютого 2004 року по 23
лютого 2006 року перерахував на його
поточний рахунок 456 478 грн 71 коп. Вказані
кошти отримані ним особисто для
придбання нерухомості та не були
віднесені до сімейного бюджету.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 20 листопада 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено.

Виділено ОСОБА_3 кошти в розмірі 1 298 241
грн, що є вартістю: квартири АДРЕСА_1;
нежитлового приміщення,
реконструйованого з квартири АДРЕСА_2;
нежитлового приміщення,
реконструйованого з квартири АДРЕСА_3.

Виділено ОСОБА_4 227 250 грн, передані
ОСОБА_6 в порядку уступки права на
земельну ділянку площею 1000 кв. м,
розташовану по АДРЕСА_4; кошти в розмірі
328 856 грн 76 коп., що є вартістю автомобіля
«Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3; кошти в
розмірі 64 696 грн 90 коп., що є вартістю
автомобіля «Skoda Fabia Elegance», д.н.з. НОМЕР_4;
вклади у публічному акціонерному
товаристві комерційному банку
«ПриватБанк» у розмірі 10 550 грн 55 коп., 3
504,84 євро, 3 500,32 дол. США.

Виділено ОСОБА_4 та визнано за ним право
власності на нежитлове приміщення,
реконструйоване з квартир АДРЕСА_6;
гараж АДРЕСА_5.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
різницю вартості часток майна та
грошового банківського вкладу в
національній валюті в розмірі 21 711 грн
та 1/2 частини вкладів у публічному
акціонерному товаристві комерційному
банку «ПриватБанк» у розмірі 1 753 євро
та 1 751 дол. США.

У зустрічному позові ОСОБА_4
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 26 березня 2014
року рішення суду першої інстанції
змінено.

Виділено ОСОБА_3 компенсацію вартості
майна, що належало на праві спільної
сумісної власності, а саме: 389 425 грн -
вартість квартири АДРЕСА_1; 585 658 грн -
вартість нежитлового приміщення,
реконструйованого з квартири АДРЕСА_2;
343 158 грн - вартість нежитлового
приміщення, реконструйованого з
квартири АДРЕСА_3, всього в розмірі 1
318 241 грн.

Виділено ОСОБА_4 компенсацію вартості
майна, що належало на праві спільної
сумісної власності, а саме: 227 250 грн -
кошти, передані ОСОБА_6 на підставі
уступки права на земельну ділянку
площею 1 000 кв. м, розташовану по АДРЕСА_4;
328 856 грн 76 коп. - вартість автомобіля
«Mitsubishi Pajero», д. н. з. НОМЕР_3; 64 696 грн 90
коп. - вартість автомобіля «Skoda Fabia
Elegance», д. н. з. НОМЕР_4.

Виділено ОСОБА_4 та визнано за нею право
власності на: нежитлове приміщення,
реконструйоване з квартир АДРЕСА_6,
вартістю 658 431 грн; гараж АДРЕСА_5,
вартістю 32 000 грн, грошові вклади у
публічному акціонерному товаристві
комерційному банку «ПриватБанк» у
розмірі 10 550 грн 55 коп., 3 504,84 євро, 3 500,32
дол. США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
різницю вартості часток майна та
грошового вкладу в національній валюті
в розмірі 7 006 грн 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1/2
частини вкладів у публічному
акціонерному товаристві комерційному
банку «ПриватБанк» у розмірі 1 753 євро
та 1 751 дол. США.

У решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, просить
скасувати вказані судові рішення,
посилаючись на невідповідність
висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування судами норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє від
імені ОСОБА_3, просить скасувати
рішення апеляційного суду, посилаючись
на невідповідність висновків
апеляційного суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Наведені в касаційних скаргах доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

ухвалила:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка
діє від імені ОСОБА_3, відхилити,
рішення апеляційного суду Рівненської
області від 26 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.П. Гончар

В.І. Амелін

С.О. Карпенко