У х в а л а

22 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Касьяна О.П., Мостової Г.І., Ступак О.В.,
Штелик С.П., розглянувши заяву ОСОБА_6
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про
стягнення завдатку та додаткової суми
в розмірі завдатку,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6
про стягнення подвійного завдатку.

В обґрунтування вимог позивачі
посилалися на те, що 22 серпня 2011 року
між ними та ОСОБА_6 укладений
попередній договір, згідно з умовами
якого відповідач зобов'язався на
умовах не пізніше 31 жовтня 2011 року
продати їм, а вони зобов'язалися купити,
земельну ділянку площею 0,0600 га по
АДРЕСА_1. На підтвердження дійсності
укладення договору, позивачі передали
відповідачу 39 850 грн і розцінювали
зазначені кошти як завдаток.

Однак 31 жовтня 2011 року ОСОБА_6 не
з'явився для укладення основного
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, уникає укладення такого
договору, тому зобов'язаний повернути
позивачам завдаток у подвійному
розмірі - 79 700 грн.

Посилаючись на те, що відповідач уникає
укладення договору купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,0600 га,
одержаний аванс у розмірі 39 850 грн не
повертає, позивачі просили суд
стягнути з відповідача на їх користь 79
700 грн, як подвійну суму завдатку.

Рішенням Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 07
квітня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 27
травня 2014 року рішення Тисменицького
районного суду Івано-Франківської
області від 07 квітня 2014 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6
аванс в розмірі 39 850 грн. В іншій частині
позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 червня 2014 року
у відкритті касаційного провадження в
справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
ОСОБА_6 про стягнення завдатку та
додаткової суми в розмірі завдатку, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 27 травня 2014 року
відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 червня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
зокрема ст. ст. 570, 635 ЦК України, що
потягло ухвалення різних за змістом
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 листопада 2011
року у справі за позовом про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, ухвалу Верховного Суду України
від 03 грудня 2008 року у справі за позовом
про розірвання попереднього договору,
відшкодування моральної шкоди та за
зустрічним позовом про стягнення
грошової суми.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

При постановленні ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 червня 2014 року, суд виходив
із того, що оскаржуване рішення
апеляційного суду ухвалено у
відповідності до норм матеріального
права та висновки суду апеляційної
інстанції про те, що передана
позивачами відповідачу сума у розмірі
39 850 грн є авансом, який підлягає
поверненню позивачам, є правильними.

Зі змісту рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 листопада 2011 року та ухвали
Верховного Суду України від 03 грудня 2008
року, на які заявник посилається, як на
підставу перегляду судового рішення,
не вбачається неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, оскільки в одному
випадку (судове рішення, яке є
предметом перегляду) суд погодився з
тим, що передана сума за попереднім
договором є авансом і підлягає
поверненню у тому розмірі, який було
передано відповідачу, а в інших
випадках (судові рішення, як приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права) суд також виходив
із того, що авансом є спосіб платежу,
який не виконує забезпечувальну
функцію, а виконує функцію попередньої
оплати, тому у разі видачі авансу
кредитор не може бути зобов'язаний до
повернення авансу у подвійному
розмірі.

Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини 1 статті
355 ЦПК України, може бути подана за
сукупністю таких умов: судом
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні і ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Отже, зміст заяви та додані до неї копії
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 листопада 2011
року та ухвали Верховного Суду України
від 03 грудня 2008 року, не можуть свідчити
про наявність підстав для задоволення
заяви, оскільки із рішення та ухвали
судів, на які заявник посилається, як на
підставу неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права та
рішення суду касаційної інстанції, про
перегляд якого порушується питання,
вбачається, що судом касаційної
інстанції при розгляді трьох справ
однаково застосовано одні і ті самі
норми матеріального права; справи
стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин; має місце
ухвалення однакових за змістом судових
рішень судом касаційної інстанції,
тобто із них не вбачається різного
тлумачення судами змісту і сутності
правових норм, що призвело до різних
висновків про наявність чи відсутність
суб'єктивних прав та обов'язків
учасників відповідних правовідносин;
відсутнє різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; відсутнє різне
визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
спірних правовідносин або поширення
дії норми на певні правовідносини в
одних випадках і незастосування цієї
самої норми до аналогічних відносин в
інших випадках, тобто різне
застосування закону, який не підлягав
застосуванню; відсутнє різне
застосування правил аналогії права чи
закону у подібних правовідносинах.

За таких обставин, наведені заявником
доводи не містять сукупність вказаних
умов та ознак неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
тому у допуску справи до провадження
Верховного Суду України слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення
завдатку та додаткової суми в розмірі
завдатку за заявою ОСОБА_6 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ 23 червня 2014 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
О.П. Касьян

Г.І. Мостова

О.В. Ступак

С.П. Штелик