Справа № 360/381/14-ц Головуючий у І
інстанції Додатко В.Д.Провадження №
22-ц/780/5403/14 Доповідач у 2 інстанції
СліпченкоКатегорія 1
РІШЕННЯ

Іменем України

30 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Сліпченка О.І.

суддів Іванової І.В., Олійника В.І.

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бородянського районного суду
Київської області від 01 серпня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розподіл спільного майна подружжя
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розподіл спільного майна
подружжя,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У лютому 2014 року позивач звернулась до
суду з зазначеним позовом посилаючись
на те, що вона з відповідачем
перебувала у зареєстрованому шлюбі з 31
березня 1999 року, який за рішенням
Бородянського районного суду від 14
березня 2012 року розірвано.

В період шлюбу з відповідачем ними було
придбано майно на загальну суму
61134 грн., що є їх спільною сумісною
власністю. Просила залишити все
спільно нажите майно відповідачу
ОСОБА_2, а стягнути з нього на її користь
1/2 вартості майна, а саме 30567 грн. і
просила визнати її особистою власністю
телевізор «Самсунг» вартістю 2500 грн. та
палас вартістю 500 грн., а всього майна на
суму 3000 грн.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою, мотивуючи свої вимоги
тим, що він з відповідачкою перебував у
зареєстрованому шлюбі з 31 березня 1999
року, який за рішенням Бородянського
районного суду від 14 березня 2012 року
розірвано. За час спільного сімейного
проживання ними було спільно придбано
майно на загальну суму 16 200 грн., що було
їхньою спільною сумісною власністю,
дане спільно нажите майно віддав
ОСОБА_1 при добровільному розподілі,
яке в подальшому допомогли перевезти
батьки ОСОБА_1 і просив визнати його
особистою власністю майно, яке придбав
за час припинення шлюбних відносин, а
саме: холодильник «Атлант» вартістю 2530
грн.; диван вартістю 1000 грн.; м'який
куточок вартістю 1750 грн. кухонний посуд
вартістю 1000 грн. та легковий автомобіль
«Опель» д.н.з.НОМЕР_1, вартістю 16 000 грн. а
всього майна на суму 22280 грн. Просив
залишити ОСОБА_1 спільно нажите майно,
яке розподілили в добровільному
порядку, і яке знаходиться у ОСОБА_1, а
саме: м'який куточок вартістю - 3.500 грн.;
меблеву стінку вартістю 3000 грн.;
телевізор вартістю 2.500 грн.; праску
вартістю 300 грн.; меблева кухонна стінка
вартістю 1.500 грн.; холодильник вартістю
3000 грн.; кухонний меблевий куточок
вартістю 800 грн.; ДВД програвач вартістю
600 грн.; кухонний посуд вартістю 500 грн.;
палас вартістю 500 грн.; комп'ютер
вартістю 6.500 грн. ; письмовий стіл
вартістю 1.700 грн.; кошти в сумі 4.200 грн.
за котел, всього майна на 28600 грн.

ОСОБА_2 просив при розподіли залишити
йому із спільно нажитого майна
подружжя: пральну машину «Бош»
вартістю 2245 грн.; мікрохвильову піч
«Самсунг» вартістю 740 грн., всього майна
на загальну суму 2985 грн.

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 01 серпня 2014 року
первісний та зустрічний позови
задоволені частково.

Виділено та залишено в особистій
власності ОСОБА_1 із спільного майна
подружжя : телевізор " LG" вартістю 2.500
грн.; палас вартістю 500 грн., праску
вартістю 300 грн.; меблеву кухонну
стінку вартістю 1.500 грн., меблевий
кухонний куточок вартістю 800 грн.; ДВД
програвач вартістю 600 грн.; кухонний
посуд вартістю 500 грн., м'який куточок
вартістю 3500 грн. меблеву стінку
вартістю 3000 грн.,а всього майна на суму
13200 гривень, дане спільно нажите майно
подружжя знаходиться у володінні
ОСОБА_1

Виділено та залишено в особистій
власності ОСОБА_2із спільного майна
подружжя: котел "Мікра-2" з
комплектуючими вартістю 4849 грн.,
пральну машину "Бош" вартістю 2245 грн.;
мікрохвильову піч "Самсунг" вартістю 740
грн., холодильник Атлант вартістю 2530
гривень ,а всього майна на суму 10 364
гривні, дане спільно нажите майно
подружжя знаходиться у володінні
ОСОБА_2

В іншій частині в позовах ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на необґрунтованість
рішення та порушення норм
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановляючи рішення про часткове
задоволення первісного та зустрічного
позовів, місцевий суд виходив з того, що
між сторонами по справі фактично
відбувся добровільний розподіл майна.

З такими висновками місцевого суду
повністю погодитись не можна з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі 31 березня 1999 року, який за
рішенням Бородянського районного суду
від 14 березня 2012 року розірвано. Від
спільного шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. 18 лютого 2014 року рішенням
Бородянського районного суду
Київської області з ОСОБА_1 було
стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на
утримання сина в розмірі 500 грн.
щомісячно. 16 квітня 2014 року рішенням
Бородянського районного суду
Київської області ОСОБА_1 було
відмовлено у позові про визначення
місця проживання дитини, оскільки
ОСОБА_5 виявив бажання проживати разом
з батьком ОСОБА_2

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи та визнаються
сторонами.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
посилається на те, що в період шлюбу з
відповідачем ними було придбано:
легковий автомобіль «Опель»
д.н.з.НОМЕР_1, вартістю 40 000; холодильник
«Атлант» вартістю 3000 грн.; пральну
машину «Бош» вартістю 2245
грн.; мікрохвильову піч «Самсунг»
вартістю 740 грн.; диван-софа вартістю 3000
грн.; м»який куточок вартістю 4000 грн.;
котел двухконтурний «Мікра-2» з
комплектуючими вартістю 4849 грн.;
телевізор «LG» вартістю 2500 грн., праску
вартістю 300 грн.; кухонний посуд
вартістю 500 грн., на загальну суму 61134
грн., просила визнати її особистою
власністю телевізор «Самсунг»
вартістю 2500 грн. та палас вартістю 500
грн., а всього майна на суму 3000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1
заперечувала, що відбувся добровільний
розподіл майна між сторонами по справі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2
посилається на те, що між сторонами
фактично відбувся добровільний
розподіл майна, а саме ОСОБА_1 отримала
від ОСОБА_2 із спільно нажитого майна
м'який куточок вартістю - 3.500 грн.;
меблеву стінку вартістю 3000 грн.;
телевізор вартістю 2.500 грн.;праска
вартістю 300 грн.; меблева кухонна стінка
вартістю 1.500 грн.; холодильник вартістю
3000 грн.; меблевий кухонний куточок
вартістю - 800 грн.; ДВД програвач
вартістю 600 грн.; кухонний посуд
вартістю 500 грн.; палас вартістю 500 грн. і
також забрала речі дитини сина ОСОБА_5
які є неподільні, а саме комп'ютер
вартістю 6.500 грн. ; письмовий стіл
вартістю 1.700 грн. Від будь-якої
компенсації ОСОБА_2 відмовляється.

Відповідно до ст.60 СК України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
чоловікові та дружині на праві
спільної сумісної власності.

З показів свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 в
судовому засіданні, вбачається, що
ОСОБА_1 вивезла з квартири речі, які
нібито надавалися їй у користування, а
саме холодильник, меблеву стінку,
кухонну стінку, телевізор і палас.
Дитячі речі комп'ютер та комп'ютерний
стіл дарувалися ОСОБА_5 і тому їх також
забрали з квартири ОСОБА_2

Суд першої інстанції критично
поставився до показів свідків про те,
що ці речі надавалися у користування
ОСОБА_1 і прийняв їх як доказ того, що
між сторонами по справі фактично
відбувся добровільний розподіл майна.

Як вбачається з показів свідка ОСОБА_5
сина сторін по справі, його мати ОСОБА_1
вивезла з квартири все майно, залишила
пральну машину, мікрохвильову піч і що
він з особистих коштів які йому були
подаровані на день народження в сумі 4200
грн., віддав матері ОСОБА_1 за котел який
остання хотіла забрати з квартири.
Свідок ОСОБА_9 засвідчила в судовому
засіданні, що бачила біля під'їзду
квартири АДРЕСА_1 грузовий автомобіль
на який грузили великі речі, при цьому
була присутня матір ОСОБА_1, це було в 2007
році, оскільки свідок заселялася також
у квартиру поверхом вище. Свідок
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засвідчили, що дійсно
між сторонами по справі відбувся
добровільний розподіл майна.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ч.1,4,5 ст.71 СК України,
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо чоловік та
дружина не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Суд першої інстанції правомірно не
включив до складу спільного сумісного
майна подружжя, майно, яке зазначає
позивач - диван - софа, вартістю 3000 грн.,
м'який куточок вартістю 4000 грн.,праску
вартістю 300 грн., кухонний посуд
вартістю 500 грн., м'який куточок
вартістю 1750 грн., диван вартістю 1000
грн.,кухонний посуд вартістю 1000 грн.,
оскільки на момент розгляду справи
сторони не надали суду доказів на їх
придбання. З таким висновком
погоджується і судова колегія.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про не включення до складу
спільного майна легкового автомобіля
«Опель» д.н.з.НОМЕР_1 та вважає, що з
матеріалів справи вбачається, що
вказане майно є спільним та відповідно
є власністю подружжя та приходить до
висновку про визнання права власності
на вказане майно по ? частині.

При таких обставинах рішення суду
першої інстанції в частині розподілу
автомобіля підлягає скасуванню та
ухвалення в цій частині нового рішення
про визнання права власності по ?
частині за сторонами, а іншій частині
постановлене рішення відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити
частково.

Рішення Бородянського районного суду
Київської області від 01 серпня 2014 року
в частині легкового автомобіля
«Опель», 1989 р. випуску скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину легкового автомобіля «Опель».
Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину легкового автомобіля «Опель».

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: