АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7235/14
Головуючий 1-ї інстанції
Справа № 644/7240/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 30» жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Бородіна М.М., Костенко Т.М.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 15 вересня
2014 року за позовом ОСОБА_1 до
комунального спеціалізованого
підприємства «Інженерні мережі», треті
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

23 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до комунального
спеціалізованого підприємства
«Інженерні мережі» (далі - КСП
«Інженерні мережі»), треті особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначила, що з
01 січня 2012 року працювала в КСП
«Інженерні мережі» на посаді
заступника головного бухгалтера.

23 червня 2014 року нею було подано заяву
про звільнення за власним бажанням з 07
липня 2014 року.

На підставі зазначеної заяви було
видано наказ про звільнення з посади №
3- від 23 червня 2014 року.

04 липня 2014 року позивачем на ім'я
директора КСП «Інженерні мережі» -
ОСОБА_2 направлено заяву про
відкликання заяви про звільнення та
довідку про знаходження на обліку по
вагітності та на лікарняному, видану 03
липня 2014 року Харківською міською
поліклінікою № 9.

Відповідно до рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення зазначену заяву та
довідку відповідачем отримано 09 липня
2014 року.

Вважає наказ про звільнення з посади №
3- від 23 червня 2014 року незаконним,
таким, що порушує належне їй право на
працю, оскільки нею до закінчення
строку попередження про звільнення
було відкликано заяву про звільнення.

Зважаючи на зазначене, просила суд, з
урахуванням остаточних уточнень,
визнати незаконним та скасувати наказ
про звільнення з посади № 3- від 23
червня 2014 року, поновити її на посаді
заступника головного бухгалтера КСП
«Інженерні мережі» з 07 липня 2014 року,
стягнути з КСП «Інженерні мережі» на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу, починаючи з 07 липня
2014 року по дату ухвалення судового
рішення.

27 серпня 2014 року представником
відповідача подано заперечення на
позов, в якому зазначив, що позовні
вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та
такими, що не відповідають дійсним
обставинам по справі. Наказ про
звільнення є законним, права позивача
не порушує. Крім того, на підставі
наказу № 2- від 08 липня 2014 року на
посаду заступника головного
бухгалтера прийнято в порядку
переведення іншу особу, якій не може
бути відмовлено в укладенні трудового
договору.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 15 вересня
2014 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до КСП «Інженерні мережі», треті
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну
скаргу, в якій просить суд рішення
скасувати, ухвалити нове, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.
При цьому посилається на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам по
справі. Судом першої інстанції неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для вирішення справи. Висновки суду
стосовно того, що позивачем не було
повідомлено КСП «Інженерні мережі» про
знаходження на лікарняному з 04 липня 2014
року, не відповідають дійсності.

В суді апеляційної інстанції 16 жовтня
2014 року ОСОБА_1 та її представник
апеляційну скаргу підтримали та
просили суд про її задоволення (а.с. 98,
99).

30 жовтня 2014 року ОСОБА_1 та її
представник в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином (а.с.
97).

В заяві ОСОБА_1 просила суд про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із зайнятістю її представника в іншій
справі.

Оскільки відповідно до вимог ч.2 ст. 305
ЦПК України неявка сторін або інших
осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи, а апелянт та її
представник подавали пояснення, то
колегія суддів вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
позивача та її представника.

Представник КСП «Інженерні мережі»
проти задоволення апеляційної скарги
заперечував.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи та обговоривши наведені в
скарзі доводи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Під час ухвалення рішення суд першої
інстанції, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, виходив із того, що
подану позивачем заяву про звільнення
відповідачем було прийнято з
дотриманням вимог трудового
законодавства, зважаючи на що, правові
підстави для задоволення позовних
вимог про скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу відсутні.

Колегія суддів погоджується з даними
висновками суду першої інстанції
зважаючи на наступне.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, підтверджується
письмовими доказами та не
заперечується сторонами, що 23 червня 2014
року ОСОБА_1 на ім'я директора КСП
«Інженерні мережі» було подано заяву
про звільнення за власним бажанням з 07
липня 2014 року.

На підставі зазначеної заяви було
видано наказ № 3- від 23 червня 2014
року про припинення трудового договору
(контракту), відповідно до якого ОСОБА_1
було звільнено з посади заступника
головного бухгалтера за власним
бажанням з 07 липня 2014 року (а.с. 3).

Протоколом загальних позачергових
зборів № 2 від 07 липня 2014 року
постановлено задовольнити прохання
ОСОБА_1 про звільнення з 07 липня 2014 року
та здійснити остаточний розрахунок
(а.с. 36).

З матеріалів справи вбачається, що 07
липня 2014 року директором КСП
«Інженерні мережі» на ім'я ОСОБА_1 було
направлено попередження про
звільнення - лист № 1389, наказ № 3-
від 23 червня 2014 року про припинення
трудового договору (контракту),
відомості нарахування коштів
(остаточний розрахунок при звільненні)
за липень 2014 року та розрахунковий лист
за липень 2014 року (а.с. 34,35).

Відповідно до рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення направлені директором
КСП «Інженерні мережі» документи
позивачем отримано 10 липня 2014 року (а.с.
35).

Як вбачається з відбитку штампу
поштового відділення на опису
вкладення до цінного листа, 04 липня 2014
року ОСОБА_1 здано на пошту заяву про
відкликання вищезазначеної заяви про
звільнення та довідку від 04 липня 2014
року про знаходження на обліку по
вагітності та на лікарняному, видану
Харківською міською поліклінікою № 9
(а.с. 4,6).

Відповідно до рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення вказану заяву ОСОБА_1 про
відкликання заяви про звільнення за
власним бажанням та медичну довідку
отримано директором КСП «Інженерні
мережі» 09 липня 2014 року, тобто після
закінчення строку попередження про
звільнення (а.с. 5).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Відповідачем було звільнено ОСОБА_1 з
займаної посади з 07 липня 2014 року, тобто
в строк, про який просила остання.

Під час розгляду справи судом
апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила,
що на момент подачі заяви про
звільнення за власним бажанням вона
знала про свою вагітність та прийняла
рішення про звільнення з метою
збереження вагітності, але пізніше
звільнятися передумала.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КЗпП України
якщо працівник після закінчення строку
попередження про звільнення не залишив
роботи і не вимагає розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника,
якому відповідно до законодавства не
може бути відмовлено в укладенні
трудового договору.

Відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у
задоволенні заяви про відкликання
заяви про звільнення та повідомлено
про неможливість продовження трудових
відносин, оскільки станом на 07 липня 2014
року позивач не заявила про намір
подальшого продовження працювати на
займаній посаді (а.с. 41).

Крім того, на місце ОСОБА_1 було
запрошено іншого працівника в порядку
переведення.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно того, що
попередження ОСОБА_1 про намір
продовження працювати на посаді
надійшло до КСП «Інженерні мережі»
після закінчення строку попередження
про звільнення, оскільки зазначене
попередження, як зазначалося вище,
було отримано КСП «Інженерні мережі»
поштою лише 09 липня 2014 року.

Під час розгляду справи в суді першої
та апеляційної інстанції позивачем не
було надано належних та допустимих
доказів на підтвердження факту
повідомлення відповідача до
закінчення строку попередження про
намір продовження працювати на посаді
заступника головного бухгалтера КСП
«Інженерні мережі» та відкликання
заяви про звільнення. Доводи позивача
стосовно того, що заява також була
направлена кур'єрською доставкою, не
підтверджені належними доказами.

27 червня 2014 року директором КСП
«Інженерні мережі» ОСОБА_3 запрошено в
порядку переведення за її згодою на
посаду заступника головного
бухгалтера КСП «Інженерні мережі» (а.с.
43).

01 липня 2014 року ОСОБА_3 на ім'я директора
ПП «Аудиторська фірма «Інфо Бухгалтер»
подано заяву про звільнення в порядку
переведення до КСП «Інженерні мережі».
07 липня 2014 року, за погодженням між
керівниками двох підприємств, вказану
заяву задоволено та звільнено ОСОБА_3
на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України (а.с.44).

Наказом № 2- від 08 липня 2014 року
про прийняття на роботу ОСОБА_3
прийнято на роботу на посаду
заступника головного бухгалтера КСП
«Інженерні мережі» з 08 липня 2014 року
(а.с. 46).

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
працівник, який попередив власника або
уповноважений ним орган про розірвання
трудового договору, укладеного на
невизначений строк, вправі до
закінчення строку попередження
відкликати свою заяву і звільнення в
цьому випадку не проводиться, якщо на
його місце не запрошена особа в порядку
переведення з іншого підприємства,
установи, організації.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись ч.5
ст. 24 КЗпП України ОСОБА_3, як особі,
запрошеній на роботу в порядку
переведення з іншого підприємства за
погодженням між керівниками
підприємств, не може бути відмовлено в
укладенні трудового договору. За таких
обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначив, що відповідно
до ч.2 ст. 38 КЗпП України ОСОБА_1
підлягала звільненню за власним
бажанням навіть при відкликанні
поданої заяви про звільнення.

Крім того колегія суддів вважає, що
доводи ОСОБА_1 стосовно обмеження щодо
її звільнення у зв'язку з перебуванням
на лікарняному є необґрунтованими,
оскільки обмеження щодо звільнення
працівника, який знаходиться на
лікарняному, стосується тільки
звільнення з ініціативи власника, що
встановлено ст.40 КЗпП України, якою
передбачено, що не допускається
звільнення працівника з ініціативи
власника в період його тимчасової
непрацездатності (крім звільнення за
п.5 цієї статті). Тобто чинним
законодавством не заборонене
звільнення працівника в період
тимчасової непрацездатності за
власним бажанням. Зважаючи на що,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відсутності перешкод для звільнення
працівника за власним бажанням під час
тимчасової непрацездатності.

Аналогічна правова позиція викладено в
постанові Верховного Суду України від
26 грудня 2012 року по справі № 6-156цс12 та є
обов'язковою для всіх судів України.

Зважаючи на відсутність правових
підстав для поновлення на роботі,
колегія суддів також вважає
правильними висновки суду першої
інстанції стосовно відмови у
задоволенні позовних вимог про
скасування наказу про звільнення та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
були предметом розгляду суду першої
інстанції, їм надано належної оцінки та
вони не спростовують висновків суду
першої інстанції. У зв'язку з чим,
колегія суддів не вбачає правових
підстав для зміни рішення суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 313, 315, 317, 319, п.1 ч.2
ст.307, ч.1 ст. 312, ч.1 ст. 314 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 15 вересня 2014 року
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: