У х в а л а

29 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука
М.А. суддів: Колодійчука В.М.,
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А., розглянувши
заяву, подану представником ОСОБА_6 -
ОСОБА_7, про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 травня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання
недійсним договору дарування
нерухомого майна,

в с т а н о в и л а:

В травні 2013 року ОСОБА_6 до звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
недійсним договір дарування житлового
будинку з надвірними спорудами по
АДРЕСА_1, укладений 20 березня 1996
року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржуваний ним договір мав фіктивний
характер оскільки порушував майнові
права неповнолітнього сина позивача
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, крім того, даний
договір не спричинив реальної зміни чи
припинення прав та обов'язків його
сторін.

Заочним рішенням Гусятинського
районного суду Тернопільської області
від 30 липня 2013 року продовжено
позивачеві пропущений з поважних
причин строк звернення до суду з даним
позовом. Скасовано заходи забезпечення
позову. Визнано недійсним вказаний
вище договір дарування нерухомого
майна. Спірне нерухоме майно повернуто
позивачеві у справі.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 29 квітня
2014 року заочне рішення районного суду
скасовано та ухвалено у справі нове
рішення про відмову в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 травня 2014 року
відмовлено представникові ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 у відкритті касаційного
провадження у вказаній справі, за її
касаційною скаргою на рішення
апеляційного суду Тернопільської
області від 29 квітня 2014 року з підстав,
передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 звернулася
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із заявою про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 травня 2014 року з підстав,
передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Заявник посилається на те, що
касаційним судом неоднаково
застосовується ч. 1 ст. 58 ЦК України 1963
року (ч. 1 ст. 234 ЦК України 2003 року) у
подібних правовідносинах.

Прикладом неоднакового застосування
касаційним судом норм матеріального
права заявник вважає рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 травня 2014 року в справі за
позовом про визнання договору
дарування фіктивним.

Відповідно до вимог ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з роз'ясненнями викладеними в п.
6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353 - 360 Цивільного процесуального
кодексу України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Постановляючи ухвалу від 23 травня 2014
року, про перегляд якої подано заяву,
суд касаційної інстанції перевіряв
обґрунтованість касаційної скарги
щодо застосування апеляційним судом до
спірних правовідносин ч. 1 ст. 58 ст.
243 ЦК України 1963 року, оскільки
правовідносини між сторонами спору
виникли на підставі укладеного між
ними в 1996 році договору дарування
нерухомого майна.

Натомість, ухвалюючи 28 травня 2014 року
рішення у справі про визнання договору
дарування фіктивним, на яке
здійснюється посилання, касаційний суд
застосовував до спірних правовідносин
положення ст. 234 чинного ЦК
України, оскільки оскаржуваний договір
дарування нерухомого майна було
укладено в 2009 році.

Правовідносини в справах, за
результатами розгляду яких касаційним
судом ухвалено судові рішення про
перегляд якого подано заяву та на яке
здійснюється посилання виникли в 1996 та
в 2009 роках, а тому при вирішенні цих
спорів судами обґрунтовано
застосовано різні норми матеріального
права чинні на момент виникнення таких
правовідносин.

Матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин в даних випадках
є різним, а тому в допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання
недійсним договору дарування
нерухомого майна, за заявою, поданою
представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7, про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 травня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук Судді:В.М.
Колодійчук А.О. Леванчук Л.М.
Мазур В.А. Нагорняк