справа № 762/4282/13-ц
провадження № 2-о/762/7/14
БАЛАКЛАВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

« 16» січня 2014 року
м. Севастополь

Балаклавський районний суд міста
Севастополя

у складі: головуючого, судді - Дибець
О.М.,

при секретарі - Топоркової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Балаклавського
районного суду міста Севастополя без
здійснення фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
заяву ОСОБА_1, за участю
заінтересованих осіб Фонду
комунального майна Севастопольської
міської ради і Головного управління
юстиції у місті Севастополі, - про
встановлення факту належності на праві
приватної власності житлового будинку
з господарськими будівлями,

в с т а н о в и в :

10 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Балаклавського районного суду міста
Севастополя із зазначеною заявою в
порядку цивільного судочинства, в якій
просить суд встановити факт належності
йому на праві приватної власності
житлового будинку АДРЕСА_1 з
господарськими будівлями.

Заяву обґрунтовано тим, що Свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
видане заявникові 26 лютого 2011 року,
містить помилку у зазначенні місця
розташування об'єкту нерухомості,
тобто замість вулиці Волгоградській у
місті Севастополі зазначена вул.
Вологодська.

У судове засідання заявник і
представники заінтересованих осіб не
прибули, про дату, час та місце судового
розгляду були повідомлені у
встановленому процесуальним законом
порядку.

Дослідивши зміст заяви про
встановлення факту, що має юридичне
значення, перевіривши матеріали
цивільної справи, суд дійшов висновку
про закриття провадження у справі з
таких підстав.

За змістом частини 2 статті 256
Цивільного процесуального кодексу
України у судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у пп. 1, 2 своєї Постанови № 5 від
31 березня 1995 року «Про судову практику
в справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення», в порядку
окремого провадження розглядаються
справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти
породжують юридичні наслідки, тобто
від них залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
громадян;

- чинним законодавством не
передбачено іншого порядку їх
встановлення;

- заявник не має іншої можливості
одержати або відновити загублений чи
знищений документ, який посвідчує факт,
що має юридичне значення;

- встановлення факту не
пов'язується з наступним вирішенням
спору про право.

Пунктом 17 зазначеної постанови Пленуму
Верховного Суду України також
передбачено встановлення факту
володіння громадянином жилим будинком
на праві власності, якщо власником був
втрачений правовстановлюючий документ
на цей будинок і немає можливості
підтвердити наявність права власності
не в судовому порядку. У цих справах
заявник має подати докази про
відсутність можливості одержання чи
відновлення відповідного документа
про право власності та про те, що на
підставі цього документа жилий будинок
належав йому на праві власності.

В Узагальненні судової практики
розгляду справ про встановлення
фактів, що мають юридичне значення,
Верховний Суд України, крім того,
зазначив, що з прийняттям Цивільного
кодексу України (набрав чинності з 1
січня 2004 року), у якому наявна стаття 392
Цивільного кодексу України,
безпосередньо передбачено право
власника майна пред'явити позов про
визнання його права власності у разі
втрати ним документа, який засвідчує
право власності.

Таким чином, законодавством у
правовідносинах, що виникли до 2004 року,
передбачалась можливість встановлення
факту володіння жилим будинком на
праві власності виключно за умови, якщо
власником був втрачений
правовстановлюючий документ на цей
будинок і водночас немає можливості
підтвердити наявність права не в
судовому порядку. З 1 січня 2004 року
можливість пред'явлення заяв в порядку
окремого провадження стосовно
встановлення такого факту втрачена,
адже з цих підстав особа, право якої
заперечується унаслідок втрати
правовстановлюючого документа, вправі
учинити відповідний позов на підставі
статті 392 Цивільного кодексу України.

Разом з тим заявник, ініціювавши
питання встановлення факту належності
йому на праві власності житлового
будинку з господарськими будівлями,
обґрунтовує свою заяву взагалі не
втратою правовстановлюючого документа
на цей будинок, а помилкою в ньому,
проте не врахував, що в такому випадку
він вправі або вимагати від
компетентних органів усунення такої
помилки, або отримати в порядку,
встановленому Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно (стаття 18), яке
знаходиться саме за тією адресою, що
зазначена у Сертифікаті відповідності
державним будівельним нормам,
стандартам та правилам та в інших
документах, що є підставою для видачі
свідоцтва про право власності,
враховуючи, що помилка у свідоцтві
стосується зазначення іншої адреси
розташування об'єкта нерухомості і за
цієї обставини слід вважати, що саме на
цей об'єкт нерухомого майна заявник
свідоцтва взагалі досі не одержував, і
відповідно відмова у видачі йому
іншого свідоцтва не буде мати правових
підстав.

Дійшовши таких висновків, суд також
відзначає, що до компетенції суду не
належить виправлення помилок у
правовстановлюючих документах. Факти
належності правовстановлюючих
документів встановлюються виключно,
якщо прізвище, ім'я та по батькові,
місце і час народження особи, що
зазначені в документі, не збігаються з
ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи,
зазначеним у свідоцтві про народження
або в паспорті.

Зважаючи на таке, справа за поданою
заявою в окремому провадженні не
підлягає розглядові в порядку
цивільного судочинства. Імовірний спір
щодо відмови компетентного органу у
видачі правовстановлюючого документа
або усунення помилки у наявному
правовстановлюючому документі, за
наявності відповідних підстав і при
належному обґрунтуванні, підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 205
Цивільного процесуального кодексу
України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Таким чином, суд має закрити
провадження у справі, адже, у
залежності від конкретних обставин,
існує можливість усунення помилки в
правовстановлюючому документі або
одержання іншого правовстановлюючого
документа. Також не виключається
оскарження відмови компетентного
органу влади у вчиненні цих дій у
порядку адміністративного судочинства
або ініціювання цивільно-правового
спору про визнання права власності,
якщо таке право не визнаватиметься
будь-якою особою у подальшому.

На підставі викладеного і керуючись ст.
ст. 205, 206, 208-210, 256 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Провадження у цивільній справі за
заявою ОСОБА_1, за участю
заінтересованих осіб Фонду
комунального майна Севастопольської
міської ради і Головного управління
юстиції у місті Севастополі, - про
встановлення факту належності на праві
приватної власності житлового будинку
з господарськими будівлями - закрити.

Роз'яснити особам, які брали участь у
справі, що у разі закриття провадження
у справі повторне звернення до суду з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав не допускається, проте
наявність ухвали про закриття
провадження у зв'язку з прийняттям
відмови позивача від позову не
позбавляє відповідача в цій справі
права на звернення до суду за
вирішенням цього спору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції може бути подана до
Апеляційного суду міста Севастополя
через Балаклавський районний суд міста
Севастополя протягом п'яти днів з дня
її проголошення. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
Дибець О.М.