СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/4387/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 вересня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Зайця Т.О. при
секретарі Ковтун М.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа: Святошинський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

01.07.2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом
про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1, та стягнення сплаченого
судового збору. Вимоги мотивовані тим,
що 07.05.2014 року між ОСОБА_5, яка діяла на
підставі договору іпотеки від 18.09.2013
року, додаткової угоди про внесення
змін до договору іпотеки від 23.12.2013 року
та на підставі ст. 38 Закону України «Про
іпотеку», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
позивачем укладено договір купівлі -
продажу квартири АДРЕСА_1. Право
власності відповідачів на квартиру
припинилось, в даному приміщенні вони
не проживають, проте з реєстрації місця
проживання відповідачі за вказаною
адресою не зняті, що створює позивачу
перешкоди у користуванні та
розпорядженні своїм майном.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про розгляд справи
повідомлялися в установленому порядку.
В судове засідання 26.09.2014 року
викликалися також через оголошення в
пресі.

Представник Святошинського районного
відділу ГУ ДМС України в м. Києві в
судове засідання не з'явився,
повідомлявся належним чином, подав
заяву про розгляд справи за їх
відсутності.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд
вирішив ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши матеріали
справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 07.05.2014 року між
ОСОБА_5, яка діє на підставі п. 6.2.1
договору іпотеки, посвідченого 18.09.2013
року приватним нотаріусом КМНО та
додаткової угоди про внесення змін до
договору іпотеки, посвідченого 23.12.2013
року приватним нотаріусом КМНО та
статті 38 Закону України «Про іпотеку»
(далі - іпотекодержатель), ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_2 (власники майна), з
однієї сторони, та з іншої сторони -
ОСОБА_1 (покупець) укладено договір
купівлі - продажу квартири (а. с. 27 - 30).
Відповідно до п. 1 якого
іпотекодержатель передав у власність
покупцю квартиру АДРЕСА_1. Власникам
майна вищевказана квартира належить на
підставі договору дарування. Право
розпорядження належить
іпотекодержателю на підставі договору
іпотеки (п. 2 договору). Договір
посвідчений приватним нотаріусом КМНО,
зареєстрований в реєстрі за №1844.

Відповідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від
07.05.2014 року, ОСОБА_1 є власником квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 21,7 кв. м.,
житловою площею 11,3 кв. м. (а. с. 25-26 - копія
витягу).

Як вбачається з відомостей
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
України в м. Києва від 21.07.2014 року,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 зареєстровані в
АДРЕСА_1 (а. с. 18 - 20).

Встановлено, що відповідачі були
власниками квартири АДРЕСА_1, у зв'язку
із чим були в ній зареєстровані. Право
власності на квартиру у них
припинилося і вони в ній не проживають,
проте з реєстрації місця проживання за
вказаною адресою вони не знялися, що
спонукало позивача на звернення до
суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321
ЦК України). При цьому відповідно до ст.
391 ЦК України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Між сторонами відсутні договірні
зобов'язання щодо проживання ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1.,
останні не мають правових підстав для
проживання в квартирі ОСОБА_1. Факт
реєстрації відповідачів у квартирі, що
є власністю позивача, створює
останньому перешкоди у здійсненні
права користування та розпорядження
своїм майном, зокрема, продажу або
здачі квартири в оренду, оплати
комунальних послуг в більшому розмірі.

Як роз'яснено в пункті 34 Постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07.02.2014 року N 5
«Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав», власник житла має право
вимагати визнання попереднього
власника таким, що втратив право
користування житлом, що є наслідком
припинення права власності на житлове
приміщення (пункт 3 частини першої
статті 346 ЦК) із зняттям останнього з
реєстрації.

Отже, позивач має право вимагати
визнання відповідачів (попередніх
власників) таким, що втратили право
користування житлом, внаслідок
припинення права власності останніх на
житлове приміщення.

На підставі наведеного, суд вбачає
підстави для задоволення позовних
вимог про визнання відповідачів
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, а саме: квартирою
АДРЕСА_1.

Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідачів
на користь позивача підлягають
стягненню понесені судові витрати у
справі в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.
ст. 10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2. ІН:
НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН:
НОМЕР_2), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІН:
НОМЕР_3), зареєстрованих за адресою:
АДРЕСА_1, такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2
(ІНФОРМАЦІЯ_2. ІН: НОМЕР_1), ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН: НОМЕР_2), ОСОБА_4
(ІНФОРМАЦІЯ_4, ІН: НОМЕР_3),
зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1 (зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_2, ІН:НОМЕР_4) судові
витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідачів, яку може бути
подано протягом десяти днів дня
отримання копії заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржено
позивачем до Апеляційного суду м. Києва
через районний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30.09.2014
року.

СУДДЯ:
Т.О. ЗАЄЦЬ