АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції - Горкава В.Ю.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач
Л.Д.

суддів: Шахової О.В.,
Головачова Я.В.

при секретарі Меєчко
Д.П.

за участю осіб: представника
позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк», третя особа:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню;

за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2

на заочне рішення Печерського
районного суду м.Києва від 21 серпня 2014
року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Печерського районного
суду м.Києва від 21.08.2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ
«Укрсоцбанк», третя особа: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник позивача ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог в повному обсязі. Посилається на
незаконність ухваленого рішення,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначає, що ухвалюючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції дійшов до висновку про
відсутність доказів того, що
виконавчий напис був вчинений за
відсутності доказів безспірності
заборгованості та відсутності
направлення повідомлення позивачу про
погашення суми заборгованості та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки. І такі висновки
суду, на думку апелянта, суперечать
процесуальному закону. Отже, висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Також, суд виходив з
того, що суду було надано копію
виконавчого напису в нечитабельному
вигляді. Суд також не взяв до уваги, що
жодного разу ні банк, а ні нотаріус не
надали до суду докази на спростування
обставин, на які посилався позивач, а
отже і враховуючи принцип змагальності
цивільного процесу у суду були
відсутні підстави для відмови у позові.
Крім того,позивач неодноразово в
судових засіданнях наголошував на
неможливості надати докази - справу яка
є у нотаріуса, який вчинив виконавчий
напис а також матеріали на підставі
яких був вчинений виконавчий напис які
є лише в банку. Отже, суд для всебічного
повного і об'єктивного розгляду справи
повинен був сприяти в отриманні
доказів і витребувати ті докази, які
вважав необхідним для розгляду справи
і які позивач не мав і не міг мати, а не
відмовляти в позові з тих підстав що
виконавчий напис в нечитабельному
вигляді.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача ОСОБА_2
підтримала апеляційну скаргу в повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Позивач ОСОБА_4,
представник відповідача ПАТ
«Укрсоцбанк», третя особа - приватний
нотаріус КМНО ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Неявка вказаних осіб в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності у
відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
08.10.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір №39.29-50/969к,
відповідно до умов якого, останній було
надано кредит в сумі 245 000 доларів США зі
сплатою 12,25% річних за користування
кредитними коштами та остаточним їх
поверненням 08.10.2029 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_6 за кредитним договором, 08.10.2007
року між тими ж сторонами було укладено
договір іпотеки №39.29-50/567і, який
посвідчений 08.10.2007 року приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_7 Відповідно до
умов даного договору іпотекодавець
передає іпотекодержателю квартиру
АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві
власності. на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 08.10.2007
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7

26.09.2013 року приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_5 було вчинено виконавчий напис,
відповідно до якого звернено стягнення
на вказану квартиру, яка є предметом
іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 08.10.2007 року у розмірі 2 949 816 грн.
Оскільки вказаний виконавчий напис, на
думку апелянта, було вчинено в
порушення вимог Закону України «Про
нотаріат», постанови Кабінету
Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172
«Про затвердження переліку документів,
за якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів», позивач просив визнати
його таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Так, статтею 87 Закону України «Про
нотаріат» та п. 282 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України передбачено, що
для стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість.

Відповідно ч. 1 ст. 88 Закону України «Про
нотаріат» та п. 284 зазначеної
Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі
написи, якщо подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем.

Як зазначала в суді першої інстанції
представник позивача, 26.09.2013 року
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_5 було
вчинено виконавчий напис, відповідно
до якого звернуто стягнення на вказану
квартиру, що є предметом іпотеки в
рахунок погашення суми заборгованості
за кредитним договором у розмірі 2 949 816
грн.

Разом із тим, суд першої інстанції,
оцінюючи наявний в матеріалах справи
доказ,який неможливо прочитати (а.с.5),
правомірно визнав його неналежним (в
розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України)
доказом того, що 26.09.2013 року приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_5 було вчинено
вказаний вище виконавчий напис з
порушенням вимог Закону України «Про
нотаріат», постанови Кабінету
Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172
«Про затвердження переліку документів,
за якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів».

Твердження представника позивача в
частині того, що згаданий вище
виконавчий напис був вчинений за
відсутності документів, які
підтверджують безспірність
заборгованості та без направлення
повідомлення позивачу про погашення
суми заборгованості та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки судом правомірно не прийнято
до уваги, оскільки будь-яких доказів,
які б підтверджували вказану
обставину, представник позивача суду
не надала. Іншого судом не було
встановлено.

Суд першої інстанції звертав увагу
представника позивача на необхідність
подання належних доказів у
підтвердження своїх тверджень та
посилань, та про наслідки неподання
доказів, однак представник позивача
належних та достатніх доказів у
підтвердження своїх вимог суду не
надала, клопотання про витребування
від приватного нотаріуса копій
документів по вчиненню зазначеного
виконавчого напису суду не заявляла.
Крім того, позивач, як особа, відносно
якої було вчинено виконавчий напис має
право знайомитись з матеріалами
нотаріуса по вчиненню даного
виконавчого напису та знімати копії
документів, але позивач цього не
зробила, вважаючи що всі ці дій повинен
був вчинити суд. Але, суд не
зобовязаний збірати докази по справі,
суд лише, у відповідності до вимог ст.10
ЦПК України надає особі допомогу в
отриманні доказів, при умові, що сама ця
особа позбавлена можливості отримати
та надати ці докази суду самостійно.
Позивач не надала суду доказів, які б
свідчили про те, що вона зверталась до
приватного нотаріуса з цього приводу і
їй було відмовлено в цьому.

Виходячи з встановлених обставин
справи, позивач не довела, що діями
відповідача порушені її права та
інтереси, а тому суд обґрунтовано
вважав відсутніми підстави для
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню.

Отже, твердження апелянта про
незаконність, необґрунтованість
ухваленого рішення, неповне та невірне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307,
308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у
х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного
суду м.Києва від 21 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: