АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8976/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Скиба С. А. Доповідач - Ремез
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

Головуючого - Ремеза В.А.,

Суддів - Міхеєвої В.Ю., Свистунової
О.В.,

при секретарі - Єремейчук О.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

на рішення Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська від 4 вересня 2014р.
за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення суми
заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014р. ПАТ КБ «Надра»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором від 08.12.2006р. на
загальну суму 597 038,97грн.

Рішенням Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська від 04.09.2014р.
стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість
за кредитним договором у розмірі 597
038,97грн., яка складається з:
заборгованості за сумою кредиту 97
186,41грн., за відсотками - 15 674,43грн., пені -
449 519,36грн., комісії - 17 074,17грн., штрафу - 17
584,60грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Надра» судові витрати 1 827грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«Надра» судові витрати 1 827грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3
просять рішення суду скасувати, і
ухвалити по справі нове рішення про
відмову позивачу в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на те, що
рішення суду незаконне та
необґрунтоване.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а рішення суду в
частині заявлених вимог до ОСОБА_3
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення, а в частині заявлених
вимог до ОСОБА_2 частковому скасуванню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«Надра» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
суд виходив з того, що ОСОБА_3, як
поручитель ОСОБА_2 має нести солідарну
відповідальність разом з боржником за
порушення кредитного зобов'язання за
договором від 08.12.2006р.

Однак з таким висновком погодитись
неможна з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
08.12.2006р. між ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є позивач по
справі ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір
№8/2006/840-К/1562-А на суму 22 000 доларів США на
строк до 07.12.2012р. зі сплатою 9 % річних за
користування кредитом.

Згідно договору поруки від 08.12.2006р.
ОСОБА_3 зобов'язалася перед Банком
нести солідарну майнову
відповідальність за виконання ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Згідно роз'яснень п. 24 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. №
5, відповідно до частини четвертої
статті 559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Таким чином строк, визначений ч.4, ст. 559
ЦК України є преклюзивним строком,
сплив якого припиняє існування права
вимоги кредитора внаслідок
нездійснення кредитором свого права, і
поновленню такий строк не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що вимоги ПАТ КБ «Надра» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості не
підлягають задоволенню, оскільки
матеріали справи не містять доказів
про те, що Банк пред'являв до поручителя
ОСОБА_3 вимогу про виконання порушеного
боржником зобов'язання протягом шести
місяців з часу закінчення дії
кредитного договору в порядку розділу 2
укладеного договору поруки, а тому
закінчення преклюзивного строку
припиняє існування самого права, у
зв'язку з тим, що преклюзивні строки, за
загальним правилом, не можуть бути
продовженими, поновленими або
зупиненими, у зв'язку з чим не
підлягають задоволенню вимоги Банку
про стягнення з поручителя
заборгованості за припиненим в порядку
ч.4, ст. 559 ЦК України договором поруки.

Що ж стосується вирішення судом спору
про стягнення суми заборгованості за
кредитним договором з боржника ОСОБА_2
на користь ПАТ КБ «Надра», то колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає частковому
скасуванню з наступних підстав.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції встановив, що за договором
від 08.12.2006р., укладеним між Банком і
ОСОБА_2, відповідач порушив умови
взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з
чим станом на 20.01.2014р. утворилась
заборгованість за кредитним договором
№8/2006/840-К/1562-А від 08.12.2006р. у розмірі 95
021,31долар США, що еквівалентно 597
038,97грн., яка складається з:
заборгованості за тілом кредиту 12
158доларів США (еквівалент 97 186,41грн.), за
відсотками - 1 961долар США (еквівалент 15
674,43грн.), пені - 56 239,13доларів США
(еквівалент 449 519,36грн.), комісії - 2
136,14доларів США (еквівалент 17 074,17грн.),
штрафу - 2 200доларів США (еквівалент 17
584,60грн.).

Встановивши вказані обставини, суд на
підставі положень ст.ст. 526,1050,1054 ЦК
України, правильно прийшов до висновку
про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку
суми заборгованості за кредитним
договором №8/2006/840-К/1562-А від 08.12.2006р., що
складається з простроченої суми
заборгованості по тілу кредиту у
розмірі 97 186,41грн., заборгованості за
відсотками - 15 674,43грн., комісії - 17
074,17грн., а всього 129 935,01грн., і колегія
суддів вважає, що рішення суду в цій
частині є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 про незаконність
судового рішення в цій частині
безпідставні, та не спростовують
висновків суду щодо наявності
заборгованості за кредитним договором
у визначеному судом розмірі, оскільки
на підтвердження своїх заперечень про
відсутність заборгованості за
кредитним договором, відповідних
доказів він не надав.

Що ж стосується рішення суду в частині
задоволення заявлених вимог Банку про
стягнення пені за порушення умов
кредитного договору в сумі пені - 56
239,13доларів США (еквівалент 449 519,36грн.),
штрафу - 2 200доларів США (еквівалент 17
584,60грн.), то в цій частині позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
оскільки системний аналіз норм
матеріального права, а саме ст. 99
Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 192, ч 2 ст.
198, ч.ч.1, 2 ст. 524, ч.ч.2, 3 ст. 533 ЦК України,
ст. 3 Закону України «Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні»,
положення Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю» дає
підстави стверджувати, що стягнення в
іноземній валюті пені та штрафних
санкцій які є фінансовими санкціями за
порушення умов договору не передбачено
чинним законодавством.

Так, згідно ст. 549 ЦК України пенею є
грошова сума, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного зобов'язання.

Таким чином, пеня не є грошовим
зобов'язанням, а є лише фінансовою
санкцією за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання, а тому на
нарахування і стягнення пені не можуть
поширюватися положення ст.ст. 524, 533 ЦК
України, якими сторонам надано право
визначення лише грошового еквівалента
грошового зобов'язання в іноземній
валюті, а не фінансової санкції за
порушення грошового зобов'язання.

За викладених обставин, колегія суддів
вважає, що вимоги ПАТ КБ «Надра» про
стягнення з ОСОБА_2 пені в еквіваленті
до доларів США за порушення
зобов'язання по валютному кредиту не
відповідають вимогам закону, та не
підлягають задоволенню.

Оскільки судом не було враховано
наведені обставини та норми права,
якими регулюються виниклі між
сторонами правовідносини, рішення суду
в частині вимог до ОСОБА_3 підлягає
скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК
України з ухваленням в цій частині
нового рішення відмову у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, а рішення суду в
частині стягнення суми заборгованості
за кредитним договором з ОСОБА_2
частковому скасуванню з ухваленням в
цій частині нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог
ПАТ КБ «Надра» та стягнення з ОСОБА_2
суми заборгованості за кредитним
договором на загальну суму 129 935,01грн.,
відмовивши ПАТ КБ «Надра» у
задоволенні іншої частини позовних
вимог.

Вирішуючи питання про повернення
судового збору колегія суддів вважає,
що відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
на користь ПАТ КБ «Надра» підлягають
поверненню витрати по сплаті судового
збору пропорційно задоволеним вимогам
в сумі 1 299,35грн., і вказана сума підлягає
стягненню з ОСОБА_2 на користь Банку.

Керуючись ст.ст. 304,307,309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська від 4 вересня 2014р., в
частині стягнення солідарно з ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «Надра»
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 597 038,97грн. скасувати.

Відмовити ПАТ КБ «Надра» у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Рішення Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська від 4 вересня 2014р. в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «Надра» змінити, зменшивши суму
заборгованості за кредитним договором
від 08.12.2006р. станом на 20.01.2014р. з суми 597
038,97грн. до 129 935,01грн., яка складається з:
заборгованості за сумою кредиту 97
186,41грн., за відсотками - 15 674,43грн.,
комісії - 17 074,17грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Надра» судові витрати в сумі 1 299,35грн.

Рішення апеляційного суду вступає в
силу з моменту проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді