У х в а л а

іменем україни

25 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ступак О.В., Дьоміної
О.О., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до Дмитрівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання права власності в
порядку спадкування за заповітом, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 14 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 16 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися до суду з указаним позовом,
у якому просили визнати за ними право
власності в порядку спадкування за
заповітом з наступним поділом
спадкового майна: за ОСОБА_4 -
на 48,35 % будинку АДРЕСА_1, що становить
площу - 60,2 кв. м., та земельну
ділянку площею 0,045 га, що прилягає до
земельної ділянки площею 0,1130 га, яка
належить ОСОБА_4, та розташована за
адресою: АДРЕСА_1; за ОСОБА_5 - на 51,65 %
указаного будинку, що становить площу -
64,3 кв. м, та земельної ділянки площею
0,1219 га.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували
тим, що 10 березня 2010 року відкрито
спадщину після смерті ОСОБА_6, до якої
увійшли вищевказані житловий будинок
та земельна ділянка, право власності
спадкодавця на які підтверджуються
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно (будинок) від 01 липня 2011
року та державним актом на право
приватної власності на землю від 15
листопада 1997 року. Позивачі є
спадкоємцями, які прийняли спадщину за
заповітом. Звернувшись до державної
нотаріальної контори
Києво-Святошинського району Київської
області із заявою про прийняття
спадщини, позивачі отримали відмову у
видачі свідоцтва про право на спадщину
з тих підстав, що у заповіті не вказано
ідеальних часток приміщень, на які
позивачі просили видати свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, крім
того, заповідані частки земельної
ділянки не співпадають із площею
земельної ділянки, зазначеної в
державному акті на право власності на
змелю.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14
квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 16 липня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач ОСОБА_6
просить скасувати судові рішення судів
першої й апеляційної інстанцій,
ухвалити нове рішення, яким його позов
задовольнити, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні
указаного позову, суд першої інстанції,
з висновками якого погодився й
апеляційний суд, дослідивши докази у
справі і надавши їм належну оцінку в
силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а
також, врахувавши обставини справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог, обґрунтовано виходив з
недоведеності та безпідставності
зазначених позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, повно та всебічно
дослідив наявні у справі докази і надав
їм належну оцінку, правильно встановив
обставини справи, в результаті чого
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів, отже,
рішення ухвалено з додержанням норм
процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 16
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Ступак

О.О. Дьоміна

С.П. Штелик