Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2014 року
місто
Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання -
Вайда Я.П.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ - Грицищук М.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Ужгород
цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, МВ ДВС Ужгородського
МРУЮ про визнання права власності на
автомобіль та звільнення з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського
міськрайонного суду з позовом до
ОСОБА_2, МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про
визнання права власності на автомобіль
марки Hyundai Accent 1.4, 2008 року випуску,
синього кольору, № кузова НОМЕР_2,
НОМЕР_3, реєстраційний номерний знак -
НОМЕР_4 та звільнення цього автомобіля
з-під арешту. Позов мотивує тим, що 05
березня 2012 року він придбав у
відповідача по справі - ОСОБА_2
автомобіль марки Hyundai Accent 1.4, 2008 року
випуску, синього кольору, № кузова
НОМЕР_2, НОМЕР_3, реєстраційний номерний
знак - НОМЕР_4. З метою розрахунку за
вищевказаний автомобіль, він передав
ОСОБА_2 10400,00 грн. , а відповідачем ОСОБА_2
була написана на його ім'я розписка про
отримання 10400,00 грн. за проданий
автомобіль. На підтвердження придбання
транспортного засобу, ОСОБА_2 видав на
його ім'я довіреність, посвідчену
приватним нотаріусом 05 березня 2012 року,
якою надав право позивачу
розпоряджатися, експлуатувати та
відчужувати автомобіль марки Hyundai Accent
1.4, 2008 року випуску, синього кольору, №
кузова НОМЕР_2, НОМЕР_3, реєстраційний
номерний знак - НОМЕР_4. Пзивач вважає,
що 05 березня 2012 року між ним та
відповідачем фактично був укладений
договір купівлі- продажу автомобіля,
оскільки вони досягли згоди щодо всіх
істотних умов договору. Вказує на те,
що він безперешкодно користувався
автомобілем як своєю власністю, за
власні кошти здійснював технічне
обслуговування автомобіля, займається
його поточним ремонтом. Однак, при
намірі зняти автомобіль з обліку в
Ужгородськоу МРЕВ ВДАЇ йому було
відмовлено з тих підстав, що на
автомобіль державним виконавцем МВ ДВС
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції накладено арешт на
підставі відкритих виконавчих
проваджень.

З посиланням на вище викладені
обставини, а також на норми ст.ст. 207,328,
638, 655 ЦК України, ч.1 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» просить
постановити рішення, яким визнати за
ним право власності на автомобіль
марки Hyundai Accent 1.4, 2008 року випуску,
синього кольору, № кузова НОМЕР_2,
НОМЕР_3, реєстраційний номерний знак -
НОМЕР_4 та зобов'язати МВ ДВС
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції зняти арешт
накладений державним виконавцем з
автомобіля.

Позивач в судовому засіданні уточнив
позовні вимоги в частині зобов'язання
МВ ДВС Ужгородського міськрайонного
управління юстиції зняти арешт
накладений державним виконавцем з
автомобіля, вказавши, що відповідачем
по справі 15.10.2014 року внесено на
депозитний рахунок МВ ДВС з метою
погашення заборгованості суму в
розмірі 76 грн.10 коп. за виконавчим
провадженням № 8973395 від 04.12.2008 року . В
решті позовні вимоги підтримав, просив
суд їх задовольнити з підстав та
мотивів викладених у позові. Пояснив,
що між ним та ОСОБА_2 фактично був
укладений договір купівлі - продажу
автомобіля марки Hyundai Accent 1.4, 2008 року
випуску, реєстраційний номерний знак -
НОМЕР_4, ОСОБА_2 передав йому
автомобіль, а він передав йому грошові
кошти за даний автомобіль в сумі 10400,00
грн., що підтверджується розпискою.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги визнав, пояснив, що
продав автомобіль марки Hyundai Accent 1.4, 2008
року випуску - ОСОБА_1 Під час продажу
автомобіль не перебував у заставі ,
банк надав дозвіл на продаж автомобіля.
За отримані кошти від продажу
автомобіля він сплатив заборгованість
банку у повному обсязі яка у нього
існувала. Пояснив, що договір купівлі -
продажу не був оформлений в зв'язку з
відсутністю коштів у позивача та у
нього на зняття з обліку
транспортного засобу та взяття його на
облік, тому він оформив довіреність.
Вказує на те, що йому не було відомо
про те, що на автомобіль накладено
арешт. Повністю підтвердив доводи
позивача викладені у позовній заяві.

Представник відповідача МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ в судовому
засіданні позовні вимоги визнав, не
заперечив проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін,
вивчивши та перевіривши в судовому
засіданні матеріали справи, оцінивши
докази, які мають значення
для розгляду справи і
вирішення спору по суті,
враховуючи принципи рівності
сторін, суд приходить до
наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у
справі. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_5 видане
Ужгородським ВРЕР УДАІ УМВС України в
Закарпатській області 24.04.2008 року
автомобіль марки Hyundai Accent 1.4, 2008 року
випуску, синього кольору, № кузова
НОМЕР_2, НОМЕР_3, реєстраційний номерний
знак - НОМЕР_4 належить ОСОБА_2. /а.с. 10 -11/

В судовому засіданні встановлено, що 05
березня 2012 року року ОСОБА_2 на ім'я
позивача ОСОБА_1 надав довіреність
посвідчену приватним нотаріусом
Ужгородського міського нотаріального
округу - ОСОБА_4 за №868 на управління та
розпорядження автомобілем марки Hyundai
Accent 1.4, 2008 року випуску, синього кольору,
№ кузова НОМЕР_2, НОМЕР_3, реєстраційний
номерний знак - НОМЕР_4 , строк дії якої
до 05.03.2022 року. В межах строку даної
довіреності позивачу надано право
зняти транспортний засіб з обліку./а.с.
13-14/.

Згідно довідки від 05.03.2012 року № 15.0.0/139
виданої начальником ЦВ АТ «Ерсте
Банк» в м. Ужгород та адресованої
начальнику управління ДАІ УМВС
України в Закарпатській області , у
зв'язку з реалізацією заставного майна
позичальника ОСОБА_2, АТ «Ерсте Банк» не
заперечує щодо зняття з обліку та
переоформлення свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу марки
Hyundai Accent 1.4, 2008 року випуску, синього
кольору, № кузова НОМЕР_2, НОМЕР_3,
реєстраційний номерний знак - НОМЕР_4 ,
зареєстрований в Ужгородському ВРЕР
УДАІ УМВС України в Закарпатській
області 24.04.2008 року, оригінал довідки
оглянуто в судовому засіданні, копія
якої приєднана до матеріалів справи
/а.с.12/

Судом встановлено, що відповідачем
ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 було передано
майно у вигляді автомобіля, а він
передав йому грошові кошти за даний
автомобіль, що підтверджується
розпискою.

Згідно з розпискою від 05.03.2012 року
(а.с.16) оригінал якої досліджено в
судовому засіданні, ОСОБА_2 отримав від
ОСОБА_1 10400,00 грн. за проданий
автомобіль марки Hyundai Accent 1.4, 2008 року
випуску, реєстраційний номерний знак -
НОМЕР_4.

Як достовірно встановлено судом, на
даний час договору купівлі-продажу
спірного автомобіля між позивачем та
відповідачем так і не укладено, між
сторонами в подальшому не виникало
будь - яких спорів з приводу цього
транспортного засобу.

Сторони в судовому засіданні
ствердили, що фактично між ними
укладено договір купівлі - продажу
автомобіля, але з причин відсутності
коштів на зняття з обліку
транспортного засобу та взяття його на
облік, вони оформили довіреність.

Судом встановлено, що на вищевказаний
автомобіль накладено арешти на
підставі постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження у межах виконавчого
провадження № 8973395 від 04.12.2008 року ; у
межах виконавчого провадження № 20017809
від 12.09.2011 року ; у межах виконавчого
провадження № 22539601 від 04.03.2011 року ; у
межах виконавчого провадження № 31475035
від 05.03.2012 року ; у межах виконавчого
провадження № 34486654 від 10.04.2013 року ; у
межах виконавчого провадження № 40131064
від 23.10.2013 року та розшук майна
боржника у межах виконавчого
провадження № 40131064 від 17.03.2014 року .

Як встановлено судом, 15.10. 2014 року
відповідачем ОСОБА_2 внесено на
депозитний рахунок МВ ДВС з метою
погашення заборгованості суму в
розмірі 76 грн.10 коп. за виконавчим
провадженням № 8973395 від 04.12.2008 року,
дані обставини сторонами визнані в
судовому засіданні та стверджується
квитанцією від 15.10.2014 року приєднаною
до матеріалів справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України
однією із загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору.
Принцип свободи договору передбачає,
як це закріплено у ст.627 ЦК України, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Приписами статті 235 ЦК України
передбачено, що удаваним є правочин,
який вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили. Якщо буде встановлено, що
правочин був вчинений сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину,
який сторони насправді вчинили.

Варто також зазначити, що у п.25
Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
Пленумом Верховного Суду України
надано роз'яснення про те, що за
удаваним правочином сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину. Встановивши під час
розгляду справи, що правочин вчинено з
метою приховати інший правочин, суд
на підставі статті 235 ЦК має визнати, що
сторонами вчинено саме цей правочин, та
вирішити спір із застосуванням норм,
що регулюють цей правочин.

Відповідно до правової позиції
викладеної у постанові Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 14 листопада 2012 року по
справі № 6-133цс12 за результатами
розгляду заяви про перегляд судових
рішень Верховним Судом України з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 ЦПК України -
відповідно до ст. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили. Таким чином,
оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст.
203 ЦК України головним елементом угоди
(правочину) є вільне волевиявлення та
його відповідність внутрішній волі
сторін, які спрямовані на настання
певних наслідків, то основним
юридичним фактом, який підлягав
встановленню судом є дійсна
спрямованість волі сторін при
укладенні договору та з'ясування
питання про те, чи не укладена ця угода
з метою приховати іншу угоду та яку
саме. При укладенні удаваного
правочину волевиявлення учасників
правочину (як зовнішній прояв волі) не
відповідає їх внутрішній волі.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Згідно ч.1 ст. 334 ЦК України право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Судом встановлено , що дійсна воля
сторін при укладенні правочину видачі
довіреності була спрямована на
укладення договору купівлі - продажу,
таким чином укладений правочин видачі
довіреності на право розпорядження
автомобілем був укладений з метою
приховати іншу угоду , а саме договір
купівлі - продажу автомобіля. При
укладенні удаваного правочину
волевиявлення сторін (як зовнішній
прояв волі) не відповідає їх внутрішній
волі.

З огляду на вищезазначені положення
чинного законодавства, виходячи з
характеру спору і суб'єктного складу
сторін у даній справі, суд вважає, що
при укладенні удаваного правочину
видачі довіреності волевиявлення
сторін (як зовнішній прояв волі) не
відповідало їх внутрішній волі,
укладений правочин видачі довіреності
на право розпорядження автомобілем
був укладений з метою приховати іншу
угоду , а саме саме договір купівлі -
продажу автомобіля , а тому фактично
був укладений договір купівлі- продажу
автомобіля , із досягненням згоди з
усіх істотних умов, які притаманні
договору купівлі-продажу, зокрема, щодо
ціни товару, порядку його передачі,
використання, оформлення, а тому
фактично між сторонами 05.03.2012 року
було укладено договір купівлі-продажу
автомобіля марки Hyundai Accent 1.4, 2008 року
випуску, синього кольору, № кузова
НОМЕР_2, НОМЕР_3, реєстраційний номерний
знак - НОМЕР_4 за яким відповідач ОСОБА_2
був продавцем, а позивач ОСОБА_1 -
покупцем, що стверджується зокрема
розпискою від 05.03.2012 року згідно якої
ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові
кошти за проданий автомобіль.

Оскільки наявні підстави для визнання
довіреності удаваним правочином, то і
наявні підстави для задоволення вимог
про визнання права власності на
автомобіль.

Окрім вимог про визнання за ОСОБА_1
право власності на автомобіль, позивач
заявляв вимогу і про зобов'язання МВ
ДВС Ужгородського міськрайонного
управління юстиції зняти арешт
накладений

державним виконавцем з автомобіля
марки Hyundai Accent 1.4, 2008 року випуску,
синього кольору, № кузова НОМЕР_2,
НОМЕР_3, реєстраційний номерний знак -
НОМЕР_4.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України особа
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні нею права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст.60 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову, суд,
за наявності для того законних підстав,
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Судом встановлено, що відповідача
ОСОБА_2 та представник відповідача МВ
ДВС Ужгородського міськрайонного
управління юстиції позовні вимоги
ОСОБА_1 визнали у повному обсязі.

Це не суперечить закону та не порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб, у
зв'язку з чим, суд вважає позовні
вимоги ОСОБА_1, такими що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням всіх обставин справи,
враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України -
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
виходячи із принципів розумності та
справедливості, визнання
відповідачами позовних вимог , суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги про визнання права власності та
звільнення майна з -під арешту є
обгрунтованими і такими що підлягають
до задоволення, оскільки обставини на
які посилався позивач знайшли своє
підтвердження в ході розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись
ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 3,
15, 202, 235, 328, 334, 391, 638, 655 ЦК України, ст.ст.
10, 11, 60, 88, 169, 174, 212-215, 294 ЦПК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
постанова Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 14
листопада 2012 року по справі № 6-133цс12 ,
суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, МВ ДВС Ужгородського МРУЮ
про визнання права власності на
автомобіль та звільнення з-під арешту -
задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний код : НОМЕР_1,
проживаючого за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2
право власності на автомобіль марки
Hyundai Accent 1.4, 2008 року випуску, синього
кольору, № кузова НОМЕР_2, НОМЕР_3,
реєстраційний номерний знак - НОМЕР_4.

Звільнити з-під арешту,
накладеного МВ ДВС Ужгородського
міськрайонного управління юстиції на
підставі постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження у межах виконавчого
провадження № 20017809 від 12.09.2011 року ; у
межах виконавчого провадження № 22539601
від 04.03.2011 року ; у межах виконавчого
провадження № 31475035 від 05.03.2012 року ; у
межах виконавчого провадження № 34486654
від 10.04.2013 року ; у межах виконавчого
провадження № 40131064 від 23.10.2013 року та
розшук майна боржника у межах
виконавчого провадження № 40131064 від
17.03.2014 року - автомобіль марки Hyundai
Accent 1.4, 2008 року випуску, синього кольору,
№ кузова НОМЕР_2, НОМЕР_3, реєстраційний
номерний знак - НОМЕР_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплаченого ним суми судового збору
в розмірі 229,40 грн.( двісті двадцять
дев'ять гривень сорок копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не
були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
до апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
К.К. Бенца