УХВАЛА

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
прокуратури Березівського району
Одеської області, прокуратури Одеської
області, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок неправомірної бездіяльності
працівників прокуратури за
касаційними скаргами Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області та
заступника прокурора Одеської області
на рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 12 березня 2014 року та
рішення апеляційного суду Одеської
області від 29 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що неправомірними діями та
бездіяльністю працівників прокуратури
Березівського району Одеської області,
які полягають у тому, що на її заяву від
11 липня 2012 року їй не було направлено
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи за заявою судді
відносно неї, їй завдано майнової шкоди
у розмірі 111 грн, яка складається з
витрат, пов'язаних з прибуттям до суду,
придбанням канцелярських товарів,
ксерокопіюванням документів та інших
витрат. Також їй задано моральну шкоду,
яку вона оцінила у 50 тис. грн.

Ураховуючи наведене, позивачка просила
стягнути з прокуратури Одеської
області завдану їй майнову та моральну
шкоду.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 12 березня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з
прокуратури Одеської області на
користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі
22 грн 25 коп. шляхом списання коштів
Державною казначейською службою
України, за рахунок коштів призначених
на відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства та прокуратури.
Стягнуто з прокуратури Одеської
області на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду у розмірі 1 тис. грн шляхом
списання коштів Державною
казначейською службою України, за
рахунок коштів призначених на
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства та прокуратури. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 29 травня 2014 року рішення
районного суду змінено та ухвалено
нове рішення. Позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Стягнуто з Державної
казначейської служби України за
рахунок коштів прокуратури Одеської
області шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку на
користь ОСОБА_3 моральну шкоду у
розмірі 1 тис. грн та судові
витрати у розмірі 111 грн 20 коп. У решті
рішення суду залишено без змін.

У касаційних скаргах, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, Головне
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області та
заступник прокурора Одеської області
просять скасувати судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити у
повному обсязі.

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачці діями прокуратури було
завдано шкоду, відшкодування якої має
проводитись за рахунок коштів
Державного бюджету України та
застосував положення Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури та суду».

Скасовуючи рішення районного суду,
апеляційний суд виходив із того, що
завдану позивачці шкоду слід стягнути
на підставі ч. 6 ст. 1176 ЦК України, на які
послалась позивачка у позовній заяві.
Також апеляційний суд вважав, що суму
завданої шкоди слід стягнути з
Державної казначейської служби
України за рахунок коштів прокуратури
Одеської області шляхом списання з
єдиного казначейського рахунку. При
цьому суд вважав, що майнова шкода у
розмірі 22 грн 25 коп.
позивачкою не доведено і, крім того,
вони є судовими витратами, які
позивачка довела на суму 111 грн 20 коп.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами встановлено, що у серпні 2012 року
ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою в
порядку ст. 236 КПК України, в якій
просила визнати дії та бездіяльність
прокурора та службових осіб
прокуратури, якими порушені її права на
отримання повідомлення щодо
прийнятого рішення за заявою судді
Дєткова О.Я. відносно неї та
прийнятого рішення за цією заявою, що
передбачено ст. 99 КПК України.

Постановою Комінтернівського
районного суду Одеської області від 23
січня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 17 червня 2013
року, дії прокурора Березівського
району Одеської області щодо
ненаправлення ОСОБА_3 копії постанови
про відмову в порушенні відносно неї
кримінальної справи за заявою судді
визнано неправомірними, а також
зобов'язано прокурора Березівського
району Одеської області видати
ОСОБА_3 копію вказаної постанови.

Суд апеляційної інстанції вірно
вважав, що до спірних правовідносин має
застосовуватись ч. 6 ст. 1176 ЦК України,
тобто, шкода має відшкодовуватись на
загальних підставах.

При цьому апеляційний суд не врахував,
що для наявності зобов'язання по
відшкодуванню шкоди відповідно до
вимог ст. 1176 ЦК України потрібна
наявність незаконного рішення, дії чи
бездіяльності органу прокуратури,
наявність шкоди, протиправність дій її
завдавача та причинний зв'язок між його
діями та шкодою. Також апеляційний суд
не звернув уваги на те, що позивачкою не
надано безспірних доказів щодо
завдання шкоди, і що дії прокурора є
підставою для відшкодування шкоди у
розумінні ст. ст. 1167, 1176 ЦК України, що є
її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60
ЦПК України).

Крім того, апеляційний суд, стягнувши
на користь ОСОБА_3 суму завданої шкоди
за рахунок коштів прокуратури Одеської
області, не звернув увагу на те, що нею
позовні вимоги до прокуратури Одеської
області не заявлялись, що є порушенням
вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України, оскільки
неправомірність дій прокуратури
обґрунтовувалась діями прокурора
районної прокуратури.

Не можна погодитись також і з висновком
апеляційного суду про те, що
прокуратура Березівського району
Одеської області не зареєстрована в
єдиному державному реєстрі
підприємств та організації і є
відокремленим підрозділом прокуратури
Одеської області, яка відповідно до ст.
ст. 96, 1172 ЦК України відповідає за
рішення, дії або бездіяльність
службових осіб підлеглої прокуратури.

Згідно зі ст. 121 Конституції України, ст.
6 Закону України «Про прокуратуру»
органи прокуратури становлять єдину
централізовану систему, яку очолює
Генеральний прокурор України, з
підпорядкуванням нижчестоящих
прокурорів вищестоящими.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про
прокуратуру» Генеральна прокуратура
України та підпорядковані їй
прокуратури є юридичними особами і
мають свою печатку з зображенням
Державного герба України.

Отже, покладення апеляційним судом
матеріальної відповідальності на іншу
прокуратуру, ніж на прокуратуру, діями
та бездіяльністю якої позивачу завдано
шкоди, є необґрунтованим, оскільки
прокуратура Березівського району
Одеської області є окремою юридичною
особою, самостійно несе
відповідальність за своїми
зобов'язаннями, а також є розпорядником
бюджетних коштів нижчого рівня, тому
шкода повинна відшкодовуватись за
рахунок коштів прокуратури
Березівського району, тобто за рахунок
бюджету, передбаченого для цього
органу, а останній зобов'язаний вжити
всіх необхідних заходів щодо
забезпечення відповідних асигнувань.

Також передчасним є висновок
апеляційного суду щодо стягнення з
прокуратури Одеської області
моральної шкоди та судових витрат
шляхом списання коштів Державною
казначейською службою України,
оскільки зазначена казначейська
служба не була залучена до участі у
розгляді справи, чим було порушено її
права. Крім того, законодавством не
передбачено, що відшкодування шкоди,
завданої фізичним та юридичним особам
внаслідок незаконно прийнятих рішень,
дій чи бездіяльності органів державної
влади чи службових осіб під час
здійснення ними своїх повноважень
здійснюється з єдиного казначейського
рахунку, який належить саме Державній
казначейській службі України.

За таких обставин, апеляційний суд у
порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України
зазначене не врахував, не перевірив
наявність всіх чотирьох складових для
відшкодування шкоди, не з'ясував, хто
саме має відшкодувати позивачці таку
шкоду та за рахунок чиїх коштів.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлено, його рішення не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для його скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області та
заступника прокурора Одеської області
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 29 травня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко