РІШЕННЯ

ІМЕНЕяМ УКРАЇНИ

643/8750/13-ц

2/643/211/14

21.01.2014 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді
Задорожної А.М.,

за участю секретаря судового засідання
Тугайбей В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 07 червня 2013
року звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про
стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що
28.11.2011 року між сторонами було укладено
договір позики грошових коштів у сумі
5350 доларів США. Відповідачка належним
чином не виконувала покладені
договором обов'язки, внаслідок чого
виникла заборгованість. Рішенням
Московського районного суду м. Харкова
від 23.01.2013 р. було стягнено з
відповідачки пеню за невиконання
договірних зобов'язань в сумі 16000 грн.
Однак, невиконання відповідачкою
договірних зобов'язань з поверненням
суми боргу, а також сплати пені,
обумовленої договором, останньою не
здійснюється. Умовами договору
встановлено право позивача на вимогу
як дострокового повернення остаточної
суми позики, так і виплати йому пені у
розмірі 500 грн. за кожний тиждень
прострочки (затримки) щотижневих
виплат або ж 2000 грн. за кожен місяць
просточки (затримки) щомісячних виплат.
Оскільки відповідачка не виконує
взятих на себе зобов'язань щодо
повернення позивачеві присудженої вже
суми боргу, триває й дотеперішнього
часу, пеня за період з 13.04.2013 р. по 29.06.2013
р. складає 6500 грн. Крім того, 3% річних
від простроченої суми боргу складає
1439,68 грн. Крім того, просила стягнути з
відповідачки витрати на правову
допомогу у розмірі 3000 грн. та судовий
збір.

В судовому засіданні представник
позивача адвокат ОСОБА_4 наполягав на
задоволенні позову, посилаючись на
обставини, що зазначені у ньому.

Представник відповідача заперечувала
проти задоволення позову посилаючись
на те, що договір позики був укладений
не між відповідачкою та позивачем, а
між сином відповідачки та позивачем, а
тому ОСОБА_2 не має будь-яких
зобов'язань за договором позики.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, суд
дійшов наступного.

В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Одним зі способів захисту цивільних
прав та інтересів є визнання права (ч. 2
ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 28.12.2011 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір
займу грошових коштів у сумі 5350 доларів
США.

Відповідно до розписки від 28.12.2011 року
відповідачка отримала від позивача
грошові кошти в сумі 5 350,00 доларів США.

Згідно умов договору позики від 28.12.2011
року, відповідачка зобов'язалася
здійснювати виплати суми позики
щотижня у розмірі 500,00 грн., що
прирівнюється до 62,50 доларів США по
курсу 8,0 грн./USD, а також щомісяця у
розмірі 2000,00 грн., що прирівнюється до
250,00 доларів США по курсу 8,0 грн./USD,
щотижневі виплати повинні були
здійснюватися у суботу кожного тижня
не пізніше 20:00 год. Щомісячні виплати
повинні були здійснюватися не пізніше
30 числа кожного звітного місяця.

Згідно з договором, виплати повинні
були здійснюватися сином відповідачки
-ОСОБА_3 Остаточно суму позики
відповідачка зобов'язалась повернути
позивачу не пізніше 31.12.2012 року.
Проценти за договором позики не
встановлювались.

Умовами договору встановлено, що у разі
припинення позичальником здійснення
щотижневих виплат позикодавець має
право вимагати від позичальника
дострокового повернення невиплаченої
суми позики, а також виплати йому пені в
розмірі 500,00 грн. за кожний тиждень
прострочення щотижневих виплат, або
2000,00 грн. за кожний місяць прострочення
щомісячних виплат.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 16.08.2012 року з
відповідачки за даним договором позики
від 28.12.2011 року присуджено стягнути на
користь позивача суму боргу у розмірі 81
060 грн. та судові витрати у сумі 509,93
грн.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 29.05.2013 року
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 16.08.2012 року змінено. Рішення
в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 42800 грн. суми боргу за договором
позики; 16500 грн. - пені; 760 грн. 32 коп. - три
відсотки річних та 509 грн. 93 коп. -
судових витрат - залишено без змін. В
іншій частині рішення суду скасовано,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог про
стягнення 16000 грн. та 5000 грн. за надання
юридичної допомоги - відмовлено.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 23.01.2013 року було стягнуто
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за
невиконання договірних зобов'язань в
сумі 16 000 грн., витрати на юридичну
допомогу 3 000.00 грн., а також судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
380 грн. 00 коп., а загалом стягнути 19380 грн.
00 коп.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 04.07.2013 року
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 23.01.2013 року змінено. Рішення
в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 зменшено з 16000 грн. до 8000 грн. та
судових витрат по сплаті судового
збору з 380 грн. до 214 грн. 60 коп. У
задоволенні позовних вимог про
стягнення 3000 грн. за надання юридичної
допомоги - відмовлено.

Відповідачка до цього часу грошові
кошти та пеню за невиконання
зобов'язань за договором позики,
присуджені рішенням Московського
районного суду м.Харкова від 16.08.2012
року, позивачу не повернула.

Таким чином сума пені, згідно договору
позики від 28.12.2011 року, складає 6500 грн.,
а саме: за 13 тижнів прострочення
щотижневих виплат з дня винесення
судом рішення 23.01.2013 року.

Згідно ст..526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст..530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст..611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Загальний розмір 3% за невиконання
зобов'язання за 409 днів складає 1439,68 грн.

Таким чином, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідачки на користь
позивача 6500 грн. пені за невиконання
договору позики та 3% за невиконання
зобов'язання у розмірі 1439,68 грн.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України Витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази, які б свідчили, що позивачем
було сплачено на користь представника
3000 грн. в якості оплати витрат на
правову допомогу.

Відповідно до вимог ст.ст. 80, 88 ЦПК
України та вимог ст. 4 Закону України
«Про судовий збір» судові витрати по
справі складають 229 грн. 40 коп., які
необхідно стягнути з відповідача на
користь позивача у зв'язку з
задоволенням його вимог.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 611, 625, 1049, 1050 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 208-209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму заборгованості у розмірі 7393 (сім
тисяч триста дев'яносто три) грн. 60 коп.,
судові витрати у розмірі 229 (двісті
двадцять дев'ять) грн. 40 коп., а всього
7623(сім тисяч шістсот двадцять три) грн.
00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Харківської області через Московський
районний суд м. Харкова протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21.01.2014
року.

Головуючий
Задорожна А.М.