Справа №577/2676/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Галян С. В.Номер провадження
22-ц/788/1780/14 Суддя-доповідач - Семеній
Лідія. Іванівна. Категорія - 49
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Семеній Л. І.,

суддів - Білецького О. М. , Бойка В. Б.

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 27 серпня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3

про розірвання шлюбу

та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - орган опіки та піклування
Конотопської міської ради,

про визначення місця проживання
дитини,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 27 серпня 2014
року позов ОСОБА_4 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_4,
зареєстрований 03 жовтня 1999 року у
виконавчому комітеті Червоненської
сільської ради Коропського району
Чернігівської області, актовий запис
№04, розірвано, залишено ОСОБА_4 на
виховання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишене
прізвище ОСОБА_4.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 з рішенням в частині вирішення
зустрічних вимог не погодився і
оскаржив його в апеляційному порядку.
Посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просить рішення
суду в цій частині скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
його позовних вимог.

Зазначає, що вирішуючи питання
визначення місця проживання його сина,
місцевий суд у порушення вимог ст.160 СК
України, ст. 12 Конвенції ООН не
заслуховував думку дитини з цього
приводу, що призвело до неправильного
вирішення справи. Вважає, що дитина має
залишитися проживати з ним, оскільки
син залишився у квартирі з батьком, а
мати проживає окремо з іншим чоловіком.

В частині вимог про розірвання шлюбу
рішення не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
заперечення ОСОБА_4 та її представника
адвоката ОСОБА_6 на апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову та задовольняючи позов ОСОБА_4 в
частині визначення місця проживання
дитини, суд першої інстанції врахував
вік дитини, його інтереси, стан здоров'я
та виходив з того, що проживання з
матір'ю не призведе до негативних
наслідків, а доводи відповідача не
вказують на виняткову ситуацію,
достатню для визначення місця
проживання з батьком. Крім того, суд
виходив з того, що батько дитини часто
знаходиться у відрядженнях, син
залишається з матір'ю відповідача.

Цей висновок суду відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та матеріалами справи
підтверджується, що з 03 жовтня 1999 року
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі (а.с. 3), від шлюбу мають
неповнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

З червня 2014 року сторони фактично
припинили шлюбні відносини, проживають
окремо, дитина зареєстрована та
проживає у трикімнатній квартирі
АДРЕСА_1, яка належить відповідачу, в
якій також зареєстрована позивачка.

З висновку органу опіки та піклування
Конотопської міської ради №01-10/953 від 19
серпня 2014 року вбачається, що в
результаті розмови з дитиною було
з'ясовано, що ОСОБА_5 любить свою матір,
але висловлює думку щодо проживання з
батьком, аргументуючи це тим, що він
зможе його захистити. Відповідно до
цього висновку доцільним є
встановлення місця проживання
неповнолітньої дитини ОСОБА_5 з його
матір'ю ОСОБА_4 (а.с. 55, 56).

Малолітній ОСОБА_5 має II групу здоров'я
і знаходиться на обліку у кардіолога.

Судом першої інстанції також
встановлено, що матір та батько
працюють і мають стабільний заробіток,
обоє позитивно характеризуються за
місцем роботи та проживання,
відповідально ставляться до виконання
своїх батьківських обов'язків, мають
належні умови для забезпечення потреб
малолітньої дитини.

Відповідно до ст.161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом. Під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, зокрема у принципі 6,
проголошено, що малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи
спір, суд першої інстанції у повній
мірі врахував положення
вищезазначеного закону, принципу 6
Декларації прав дитини, а також
роз'яснення, які містяться в п. 24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 1998 року № 16 «Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України»,
відповідно до яких, вирішуючи спори між
батьками, які проживають окремо ( в тому
числі в квартирі), про те, з ким із них і
хто саме з дітей залишиться, суд,
виходячи із рівності прав та обов'язків
батька й матері щодо своїх дітей,
повинен постановити рішення, яке
відповідало б інтересам неповнолітніх.
При цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не
є вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

З урахуванням віку та інтересів
малолітньої дитини, суд дійшов
правильного висновку про визначення
місця її проживання з матір'ю, ОСОБА_4

Доводи ОСОБА_4 про те, що суд не
заслуховував думку дитини з приводу
місця його проживання і це призвело до
неправильного вирішення справи, є
безпідставними, оскільки
заслуховування думки малолітньої
дитини є правом суду, а не обов'язком.
Крім того, думка малолітнього ОСОБА_5
судом не заслуховувалась в зв'язку зі
станом його здоров'я, оскільки він має
ІІ групу здоров'я та знаходиться на
обліку у лікаря кардіолога, а також з
метою уникнення психологічного
травмування. Проте, при вирішенні
справи судом була врахована думка
дитини, висловлена органу опіки та
піклування.

Посилання апелянта на те, що фактично
дитина проживає разом з ним останні 4
місяці у трикімнатній квартирі, а
позивачка мешкає окремо з іншим
чоловіком і тому він має перевагу для
виховання сина, не є достатніми для
висновку про існування виняткових
обставин, які б цю перевагу надавали
саме батьку дитини.

Безпідставними є посилання ОСОБА_4 на
побиття дитини матір'ю і на те, що
дитина боїться її, оскільки в порушення
вимог ст.60 ЦПК України ним не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження цих обставин. Не містять
відповідних висновків про вчинення
позивачкою насильства над дитиною чи
інших доказів про негативні
характеристики як самої позивачки, так
і її відношення до своєї дитини, й
матеріали справи.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують.

З огляду на наведене та враховуючи, що
судом першої інстанції повно і
всебічно з'ясовані всі обставини
справи, надана належна правова оцінка
доказам, висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи, а
ухвалене рішення в оскаржуваній
частині відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
підстави для його зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, 313, п.1
ч.1 ст.314, ст.ст.315,319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 27 серпня 2014
року в частині визначення місця
проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -