У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанії «Українська страхова група»
про стягнення страхового
відшкодування та пені, за касаційною
скаргою Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група» на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
25 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 18 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
(далі - ПрАТ «СК «Українська страхова
група») про стягнення страхового
відшкодування.

Позов обґрунтовувала тим, що 31 жовтня
2012 року вона уклала з ПрАТ «СК
«Українська страхова група» договір
добровільного страхування наземних
транспортних засобів,
цивільно-правової відповідальності
водія та від нещасного випадку з водієм
та пасажирами на транспорті №
28-2808-12-00134. За умовами вказаного
договору було застраховано автомобіль
Honda Civic, 2008 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, від ряду ризиків,
в тому числі і від викрадення.

У період з 17 год. 00 хв. 30 грудня по 24 год.
30 хв. 31 грудня 2012 року з майданчика для
паркування автомобілів навпроти
під'їзду № 2 по вул. Зв'язку, 2 у м.
Українка Обухівського району
невстановлені особи викрали
автомобіль позивача. З приводу
викрадення автомобіля вона звернулася
із заявою до Обухівського РВ ГУ МВС
України в Київській області, а 02 січня
2013 року подала до ПрАТ «СК «Українська
страхова група» заяву про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування. Протягом
січня - березня 2013 року вона надала
відповідачу ряд пояснень та додаткових
документів щодо обставин страхового
випадку, проте страхове відшкодування
виплачене не було. 02 квітня 2013 року
відповідно до п. п. 11.7.7 договору
страхування між нею та страховиком
укладено договір про передачу майнових
прав та переуступку права вимоги на
застрахований транспортний засіб,
відповідно до якого ПрАТ «СК
«Українська страхова група»
зобов'язалась виплатити страхове
відшкодування, а вона зобов'язалась
передати страховику право власності на
автомобіль. Незважаючи на підписання
вказаного договору та виконання
страхувальником усіх умов договору
страхування, страхове відшкодування
виплачене не було. Позивачка вважає
відмову у виплаті страхового
відшкодування порушенням умов
договору страхування, норм Закону
України «Про страхування» та ст. ст. 979,
988, 526 ЦК України.

Просила визнати подію, що мала місце в
ніч з 30 на 31 грудня 2012 pоку, страховим
випадком та стягнути з ПрАТ «СК
«Українська страхова група» страхове
відшкодування в сумі 119 847 грн, пеню в
сумі 36 793 грн 03 коп., 3 % річних в сумі 3 024
грн 08 коп. та інфляційні втрати в сумі 479
грн 40 коп., а всього 160 143 грн 51 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 25 березня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 18 червня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ
«СК «Українська страхова група» на
користь ОСОБА_4 страхове відшкодування
з урахуванням індексу інфляції та 3 %
річних в сумі 102 487 грн 84 коп., пеню в сумі
30 570 грн 11 коп. та судові витрати в сумі
1 330 грн 58 коп., а всього 134 388 грн. 53 коп.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК
«Українська страхова група»,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 31 жовтня 2012 року
між ПрАТ «СК «Українська страхова
група» та ОСОБА_4 був укладений договір
добровільного страхування наземних
транспортних засобів,
цивільно-правової відповідальності
водія та від нещасного випадку з водієм
та пасажирами на транспорті №
28-2808-12-00134.

Предметом вказаного договору є
страхування майнових інтересів
ОСОБА_4, що не суперечать закону,
пов'язаних з володінням, користуванням
і розпорядженням автомобілем Honda Civic, 2008
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, на строк з 31 жовтня 2012 року по 30
жовтня 2013 року.

Відповідно до умов договору
страхувальник зобов'язався сплатити
страховику страхову премію в
загальному розмірі 7 306 грн частинами -
двома рівними платежами з терміном
сплати до 31 жовтня 2012 року та до 30 січня
2013 pоку, а страховик взяв на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку з автомобілем Honda
Civic, державний номерний знак НОМЕР_1,
здійснити на умовах договору страхову
виплату страхувальнику або
вигодонабувачу, яким ОСОБА_4 зазначила
ПАТ «Банк «Таврика».

Сторони договору погодили перелік
страхових випадків, за умови настання
яких у страховика виникає обов'язок
здійснити страхову виплату, до яких,
зокрема, віднесли викрадення
транспортного засобу, визначили суму
страхового відшкодування без
урахування зносу та безумовну франшизу
по ризику «викрадення» в розмірі 5 %
страхової суми.

31 грудня 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
Обухівського PB ГУ МВС України в
Київській області із заявою про те, що
її автомобіль Honda Civic, державний
номерний знак НОМЕР_1, який знаходився
на майданчику для паркування
автомобілів навпроти під'їзду № 2 по
вул. Зв'язку, 2 у м. Українка
Обухівського району Київської області,
було викрадено.

Повідомлення про факт незаконного
заволодіння (викрадення) транспортного
засобу внесено до Єдиного реєстру
досудових розслідувань 31 грудня
2012 року № 0000469 від.

02 січня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
ПрАТ «СК «Українська страхова група»
із заявою про настання страхового
випадку та виплату страхового
відшкодування, надавши оригінал
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу та один ключ від
замка запалювання.

Прийнявши заяву, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу та
ключ від замка запалювання автомобіля,
ПрАТ «СК «Українська страхова група»
запропонувало ОСОБА_4 надати додаткові
документи, необхідні для прийняття
рішення про виплату страхового
відшкодування, зокрема постанову про
порушення кримінальної справи,
постанову про зупинення або закриття
кримінальної справи, договір про
передачу права власності на
транспортний засіб.

04 березня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
ПрАТ «СК «Українська страхова група» з
запитом щодо розгляду її заяви про
виплату страхового відшкодування, на
який отримала відповідь про
неможливість прийняття рішення про
виплату (чи невиплату) страхового
відшкодування у зв'язку з відсутністю
відповідей з Обухівського РВ ГУ МВС
України в Київській області.

02 квітня 2013 року між ПрАТ «СК
«Українська страхова група» та
ОСОБА_4 було укладено договір про
передачу майнових прав на транспортний
засіб та переуступку права вимоги на
застрахований транспортний засіб.
Відповідно до умов вказаного договору
ПрАТ «СК «Українська страхова група»
зобов'язалася виплатити ОСОБА_4
страхове відшкодування за викрадений
31 грудня 2012 року автомобіль Honda Civic
у загальній сумі 103 229 грн 92 коп., з яких
перша частина відшкодування в сумі 3 653
грн зараховується в рахунок
несплаченої частини страхового
платежу, а друга частина в сумі 99 576 грн
92 коп. перераховується на
розрахунковий рахунок ОСОБА_4 у
банківській установі.

Листом від 16 квітня 2013 року № 03/2437
відповідач повідомив позивача про
необхідність надання документів
відповідно до умов договору
страхування, а саме: ключів від ТЗ та
довідку органів досудового
розслідування, а також постанову
органів досудового розслідування про
закриття кримінального провадження
або обвинувальний вирок суду.

17 червня 2013 року ПрАТ «СК «Українська
страхова група», керуючись пп. 11.7.5 п.
11.7; пп. 16.1.7, пп. 16.1.13 п. 16.1 розділу 16
частини 2 договору страхування,
відмовило ОСОБА_4 у виплаті страхового
відшкодування.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що подія, яка сталася із
легковим автомобілем Honda Civic, належним
на праві власності позивачу, є
страховим випадком та у відповідача
виник обов'язок сплатити позивачу
страхове відшкодування.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Відповідно до п.п. 11.7.7 договору
страхування по події «викрадення»
додатково подаються наступні
документи: письмова угода із
страховиком про уступку права вимоги
на застрахований ТЗ, який було
викрадено.

Згідно з п. 2.1 договору про уступку
права вимоги, тільки після виплати
страхового відшкодування
страхувальник передає право власності
на застрахований транспортний засіб.

Оскільки така виплата не відбулась,
відповідно, право власності на
транспортний засіб належить позивачці.

Посилаючись на те що підписання
сторонами договору від 02 квітня 2013
року є визнання страховиком події, яка
мала місце в ніч з 30 на 31 грудня 2012
року, страховим випадком за ризиком
«викрадення», суд не звернув уваги на
те, що договір про передачу майнових
прав на транспортний засіб та
переуступку права вимоги на
застрахований транспортний засіб від 02
квітня 2013 року є лише одним із
документів, передбачених п. 11.7 договору
страхування, який є необхідним для
прийняття одного з можливих рішень, а
саме: про виплату/відмову у виплаті
страхового відшкодування.

Відповідно до п.п. 11.7.5 п. 11.7 договору
страхування по події «викрадення»
додатково надаються наступні
документи: оригінал свідоцтва про
реєстрацію застрахованого
транспортного засобу, повний комплект
оригінальних ключів від транспортного
засобу та повний комплект пультів
керування протиугінними системами або
ключів від них (якщо такі системи були
встановлені).

Відповідно до п.п. 16.1.13 п. 16.1, розділу 16
частини 2 договору страхування
підставою для відмови страховика у
виплаті страхового відшкодування або
страхових виплат є випадки,
передбачені чинним законодавством
України, цим договором, а також
ненадання страховику у випадку
настання події «Викрадення» на
тимчасове зберігання оригіналу
свідоцтва про реєстрацію
застрахованого транспортного засобу,
повного комплекту оригінальних ключів
від транспортного засобу та повного
комплекту пультів керування
протиугінними системами або ключів від
них.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка не надала страховику другий
комплект ключів від транспортного
засобу та постанову органу досудового
розслідування про закриття
кримінального провадження або
обвинувального вироку суду.

У матеріалах справи відсутні докази,
які свідчили б про поважність причин, з
яких позивач не виконав умови договору
у цій частині.

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позов, суди у порушення
ст. ст. 212 - 214, 303 ЦПК України, не
визначившись у достатній мірі з
характером спірних правовідносин та
нормою права, що підлягає застосуванню,
належної оцінки зазначеним обставинам
не надали та не перевірили, чи виникло у
страховика, за встановлених судами
обставин, зобов'язання з виплати
страхового відшкодування позивачу і,
відповідно, чи може відповідач
відповідати за несвоєчасне здійснення
страхової виплати згідно зі ст. 20
Закону України «Про страхування» або
відмову у її виплаті відповідно до
положень розділу 16 договору
страхування.

Зазначені порушення процесуального
закону унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, та
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування судових
рішень та направлення справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 25 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 18 червня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана