Головуючий суду 1 інстанції - Кирильчук
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 2-2110/12
Провадження № 22ц/782/5754/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого: Єрмакова Ю.В.,

суддів: Малієнко Н.В., Матвєйшиної
О.Б.

при секретарі: Аліханян Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 02 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення трьох відсотків річних
за прострочення сплати боргу та
інфляційного збільшення суми боргу,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року позивач
звернулась з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення трьохвідсотків річних за
прострочення сплати боргу та
інфляційного збільшення суми боргу.

В обґрунтування якого зазначила,
що 03.03.2008 року відповідач отримав у неї
позику в розмірі 15 000 грн. строком до
03.05.2008 року, які у зв'язку з
невиконанням зобов'язання, були
стягнуті з нього на її користь рішенням
Свердловського міського суду
Луганської області від 17.06.2008 року, але
фактично гроші були повернуті лише
13.04.2012 року через ВДВС Свердловського
міського управління юстиції внаслідок
примусового виконання судового
рішення. Таким чином боржник
прострочив виконання грошового
зобов'язання на 1322 дні (з 04.05.2008р. по
12.04.2012р.) у зв'язку з чим позивач просить
рішенням суду стягнути з відповідача
на її користь, на підставі ст. 625 ЦК
України 3% річних від простроченої суми
в розмірі 1629 грн. та інфляційне
збільшення суми боргу в розмірі 5925
грн., згідно розрахунку Луганської
регіональної торгово-промислової
палати від 23.05.2012 року, а також
сплачений нею судовий збір та 60 грн.
сплачених нею торгово-промисловій
палаті за складання розрахунку за
даний позовом, у зв'язку з чим просила
задовольнити позов.

Справа неодноразово розглядалася
в судах та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України
касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена
частково, рішення Свердловського
міського суду Луганської області від 12
квітня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 17 липня 2013
року скасовано, справу передано на
новий розгляду до суду першої
інстанції.

Оскаржуваним рішенням
Свердловського міського суду
Луганської області від 02 грудня 2013
позов ОСОБА_3В до ОСОБА_2 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 4198 грн. 76
коп., з яких 3030 грн. розмір
інфляційного збільшення суми боргу, 1168
грн. 76 коп. - 3 % річних за прострочення
сплати боргу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 сплачену суму судового збору в
розмірі 214 грн. 60 коп. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою
з приводу неправильного застосування
норм матеріального і процесуального
права, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та
постановити нове, яким відмовити в
задоволенні позову.

Іншою стороною рішення суду не
оскаржується.

Сторони в судове засідання не
з'явились, належним чином повідомлені
про час та місце розгляду справу, у
зв'язку з чим судова колегія вважає за
можливим у відповідності до ст. 169 ЦПК
України розглянути справу за їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
апелянта та представника відповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до
наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції

Згідно зі ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду має бути законним
та обґрунтованим, тобто суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
повинен вирішити справу згідно з
законом, ухваливши рішення на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК
України Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої
інстанції були виконані.

Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд першої інстанції виходив
з положень ст.257, ч.5 ст.261, 267 ЦК України
та дійшов висновку про часткову
обґрунтованість вимог, стягнувши 3%
річних та індекс інфляції за період з
12.06.2009 року по 12.04.2012 року у зв'язку з
невиконання боржником грошового
зобов'язання.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Згідно зі статтею 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора, зобов'язаний сплатити суму
боргу, з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справами, згідно розписки
від 03.03.2008 року відповідач отримав від
позивача гроші в сумі 15 000 грн. і
зобов'язався повернути їх 03.05.2008 року.

Рішенням Свердловського міського
суду Луганської області від 17 червня 2008
року стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 борг у сумі 15000 грн.

На підставі вищезазначеного
рішення був виданий виконавчий лист №
2-1563 від 23.07.2008 року, пред'явлений до
примусового виконання 13.10.2008 року, але
24.12.2009 року був повернутий стягувачеві,
оскільки в результаті проведення
виконавчих дій не виявлено майна
належного боржнику. 19.03.2010 року за
повторним зверненням позивача
відкрито виконавче провадження за
вказаним виконавчим листом, яке було
закінчено 13.04.2012 року у зв'язку із
виконанням.

Тобто, судом першої інстанції було
правильно встановлено, що боржник
прострочив виконання грошового
зобов'язання, а рішення Свердловського
міського суду Луганської області від 17
червня 2008 року було виконано в
примусовому порядку тільки 13.04.2012 року.

Зазначені обставини сторонами
не заперечуються.

Таким чином, враховуючи
наведені вище обставини, судова
колегія приходить до висновку про те,
що у суду були підстави для стягнення 3 %
річних та суми з урахуванням індексу
інфляції за період з 12.06.2009 року по
12.04.2012 року, виходячи з того, що
відповідачем було заявлено про
застосування строку позовної давності,
а позивачем не було наведено будь-яких
поважних причин пропуску строку
позовної давності щодо стягнення
коштів за період до 12.06.2009 року.

Зазначені висновки суду першої
інстанції відповідають положенням
ст.ст. 257, ч.5 ст. 262, 267 ЦК України, які в
даному випадку були правильно
враховані судом при вирішенні питання
щодо застосування строку позовної
давності.

Підсумовуючи, судова колегія
погоджується з висновком суду про те,
що, оскільки у кредитора право на
стягнення 3% річних та індексу інфляції
виникло з моменту порушення грошового
зобов'язання (з 4 травня 2008 року) і до
його виконання (тобто до 13 квітня 2012
року), то за період, що перевищував три
роки до подання позову про їх стягнення
(12 червня 2009 року), строк позовної
давності щодо яких сплинув, вони могли
бути стягнуті у випадку поновлення
цього строку, проте підстав для
поновлення цього строку не було
встановлено, а тому висновок суду
відповідає вимогам закону та
встановленим обставинам справи.

Отже, судом першої інстанції правильно
було визначено початок перебігу строку
позовної давності та недоведеність
поважності причини його пропуску щодо
стягнення коштів за період до 12 червня
2009 року, а тому суд першої інстанції
дійшов правильного висновку щодо
стягнення 3%річних та суми з урахування
індексу інфляції саме за період 12.06.2009
року по 12.04.2012 року.

Доводи апеляційної скарги фактично
зводяться до переоцінки встановлених
судом обставин та суб'єктивного
тлумачення апелянтом норм права, були
враховані судом при прийнятті рішення,
їм надано було відповідну правову
оцінку, з якою колегія суддів
погоджується, а тому ці доводи
висновків суду не спростовують.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а також
поясненнями сторін.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєви ми і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправи льного вирішення справи, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду за лишенню без змін .

Керуючись ст.ст.303,307,308, 313-315,317 ЦПК
України,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Свердловського
міського суду Луганської області від 02
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення трьох
відсотків річних за прострочення
сплати боргу та інфляційного
збільшення суми боргу - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду
Луганської області набирає чинності
негайно, може бути оскаржена до
касаційної інстанції - Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
проголошення

Головуючий :

Судді: