У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Коротуна В.М.,

Кафідової О.В.,
Парінової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом прокурора м. Черкаси
до Черкаської міської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа - Департамент
екології та природних ресурсів
Черкаської обласної державної
адміністрації, про визнання незаконним
і скасування рішення, визнання
недійсним Державного акта на право
власності на землю, витребування майна
з чужого незаконного володіння, за
касаційною скаргою Черкаської міської
ради на рішення апеляційного суду
Черкаської області від 02 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Прокурора м. Черкаси звернулася до
суду з позовом до Черкаської міської
ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Департамент екології та природних
ресурсів Черкаської обласної
державної адміністрації, про визнання
незаконним і скасування рішення,
визнання недійсним Державного акта на
право власності на землю, витребування
майна з чужого незаконного володіння,
посилаючись на те, що прокуратурою м.
Черкаси проведена перевірка
дотримання Черкаською міською радою
вимог земельного законодавства при
виділенні та використанні земельних
ділянок у кварталі
АДРЕСА_1. Рішенням Черкаської міської
ради від 09 березня 2006 року «Про
передачу громадянам земельних ділянок
у власність (ОСОБА_5 та інші)» за
результатами розгляду проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, який розроблений ТОВ
«Геоземпроект», та висновку державної
експертизи землевпорядної
документації від 18 лютого 2006 року № 678,
передано безоплатно ОСОБА_3 у власність
земельну ділянку для будівництва,
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) площею 1000,0 кв. м,
яка розташована у кварталі АДРЕСА_1 за
рахунок земель Черкаської міської
ради. На підставі вищезазначеного
рішення Черкаської міської ради ОСОБА_3
отримав державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку.
Прокурор вважає, що спірне рішення
Черкаської міської ради від 09 березня
2006 року не відповідає вимогам закону та
має бути визнане судом незаконним і
скасовано, з огляду на те, що вказана
земельна ділянка знаходилась на
території зелених насаджень
загального користування та не може
передаватись у приватну власність під
забудову. Разом із тим зазначає, що
перевіркою встановлено, що ОСОБА_3 10
квітня 2006 року уклав з ОСОБА_4 договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки. Оскільки спірне рішення
Черкаської міської ради не відповідає
вимогам закону і має бути визнане судом
недійсним і скасоване, то і майно у
вигляді земельної ділянки, вибуло з
володіння власника, підлягає
витребуванню з чужого незаконного
володіння.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 05 травня 2014 року
у задоволенні позову прокурора м.
Черкаси відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 02 липня 2014 року рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 05 травня 2014 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
прокурора м. Черкаси задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
рішення Черкаської міської ради
від 09 березня 2006 року № 9-205 «Про
передачу громадянам земельних ділянок
у власність (ОСОБА_5 та інші)» в частині
безоплатної передачі громадянину
ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1000,0 кв.
м, по АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка).

Визнано незаконним та скасовано пункт 7
додатку до рішення Черкаської міської
ради від 09 березня 2006 року № 9-205 «Про
передачу громадянам земельних ділянок
у власність (ОСОБА_5 та інші)» щодо
безоплатної передачі громадянину
ОСОБА_3 земельної ділянки.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на землю серії
ЯБ № 429448, виданий 15 червня 2006 року
ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 1000,0
кв. м, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_2, та скасовано його державну
реєстрацію.

Витребувано у ОСОБА_4. земельну ділянку
площею 1000,0 кв. м, вартістю 276 180 грн, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_3, та яка
належить йому на підставі державного
акта серії ЯБ № 429448 від 15 червня 2006
року, на користь Черкаської міської
ради.

У касаційній скарзі Черкаська міська
рада просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо
змісту, рішення апеляційного суду
повинно мати: мотивувальну частину із
зазначенням мотивів зміни рішення,
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення;
встановлених судом першої інстанції
обставин, а також обставин,
встановлених апеляційним судом, і
визначених відповідно до них
правовідносин; назви, статті закону, на
підставі якого вирішено справу;
резолютивну частину із зазначенням
висновку апеляційного суду про зміну
чи скасування рішення, задоволення
позову або відмову в позові повністю чи
частково; висновку апеляційного суду
по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Проте рішення апеляційного суду
зазначеним нормам процесуального
права не відповідає.

Статтею 14 Конституції України
встановлено, що право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Згідно із ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. ст. 19, 20 ЗК України землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на
відповідні категорії, у тому числі:
землі житлової та громадської забудови
й землі рекреаційного призначення, та
віднесення їх до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання недійсними
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування про
надання (передачу) земельних ділянок
громадянам та юридичним особам,
відмови у реєстрації земельної ділянки
або визнання реєстрації недійсною
(стаття 21 ЗК України).

Отже, реалізуючи свої повноваження з
розпорядження земельними ділянками,
відповідний орган державної влади чи
місцевого самоврядування за місцем
знаходження земельної ділянки має
право змінювати цільове призначення
земельних ділянок, які відчужуються
(надаються), за умови дотримання
положень Порядку про погодження такої
зміни з відповідними органами та після
складання проекту відведення.

Статтею 51 ЗК України встановлено, що до
земель рекреаційного призначення
належать земельні ділянки зелених зон
і зелених насаджень міст та інших
населених пунктів.

Установлено, що відповідно до довідки
Черкаського міського управління
земельних ресурсів від 18 лютого 2006 року
№ 333-25-2, наданої ОСОБА_3, спірна
земельна ділянка відноситься до земель
зайнятих зеленими насадженнями
загального користування Черкаської
міської ради (а. с. 36).

Пунктом 2 рішенням Черкаської міської
ради від 09 березня 2006 року № 9-205
земельні ділянки за основним цільовим
призначенням віднесено до категорій
земель житлової та громадської
забудови.

Пунктом 1 цього рішення земельна
ділянка передана ОСОБА_3 безоплатно у
власність для будівництва і
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд (а. с. 41)

На підставі зазначеного рішення
Черкаської міської ради
ОСОБА_3 отримав державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку
від 24 березня 2006 року (а. с. 43).

Відповідно до Генерального плану міста
Черкаси, затвердженого постановою Ради
Міністрів Української PCP від 29 березня
1984 року № 144, вказана земельна ділянка
загальною площею 8,7966 га знаходиться на
території зелених насаджень
загального користування (територія
парків, скверів), тобто є землею
загального користування населеного
пункту і розміщення на даній земельній
ділянці індивідуального житлового
будинку, господарських будівель і
споруд не передбачено.

Відповідно до рішення Черкаської
міської ради від 22 липня 2010 року № 5-932
«Про організацію об'єкта природно
заповідного фонду місцевого значення
на території парку «Соснівський» та
плану до даного рішення, земельній
ділянці в мікрорайоні Соснівка в
районі вулиць Золотоніська,
Грузиненка, Мініна і Пожарського,
Ціолковського орієнтованою площею 6,64
га надано статус парку та присвоєно
назву ‒? парк «Соснівський».

У п. 1.1 відповіді, направленої Державним
підприємством «Український державний
науково-дослідний інститут
проектування міст «Діпромісто» ім. Ю.М.
Білоконя від 15 квітня 2013 року № 3-852,
вказано, що згідно з Генеральним
планом, розробленим Українським
державним інститутом проектування
міст «Діпромісто» у 1980 році,
розрахунковий термін прийнятий на 20
років (до 2000 року). Тут же зазначено, що
розрахунковий термін, об'єм та зміст
Генерального плану відповідає вимогам
інструкції СН-345-66, що діяла на момент
розроблення Генерального плану м.
Черкаси (п. 1.2).

У листі Управління культури Черкаської
обласної державної адміністрації від 13
лютого 2013 року за № 03-01/239, адресованому
заступнику прокурора м. Черкаси,
зазначено, що Генеральним планом
розвитку м. Черкаси, затвердженим у 1984
році, земельна ділянка, яка розташована
у кварталі між вулицями Золотоніською,
Грузиненка, Ціолковського, Мініна і
Пожарського у м. Черкаси, входила до
території, визначеної для створення
парково-рекреаційної зони, але вимоги
Генерального плану не були виконані.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної
скарги, заявник указує на те, що в
матеріалах знаходиться відповідь
директора департаменту архітектури,
містобудування та інспектування та
викопіювання з плану міста з показом
земельної ділянки ОСОБА_3 на якому
видно, що рішенням Черкаської міської
ради від 22 липня 2010 року № 5-932 надано
статус парку і дана земельна ділянка на
територію парку не накладається.
Виходячи із вимог ст. 20 ЗК України
віднесення земель до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень. Будь-яке
рішення органу місцевого
самоврядування про зміну цільового
призначення земельної ділянки по
АДРЕСА_1 із земельної ділянки житлової
та громадської забудови не приймалося.

Апеляційний суд, указуючи про те, що у
ОСОБА_3 відсутнє погодження проекту
земельної ділянки із Державним
управлінням охорони навколишнього
природного середовища в Черкаській
області, не звернув уваги на те, що
положення про Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в областях, містах Києві та
Севастополі було затверджено наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від 16
червня 2006 року № 285, тобто після
прийняття відповідачем спірного
рішення. На час спірних правовідносин
діяло положення про Державне
управління екології та природних
ресурсів в областях, містах Києві та
Севастополі, затверджене наказом
Міністерства екології та природних
ресурсів України від 11 серпня 2000 року №
108, норми якого не містили повноважень
вказаного органу щодо погодження
проектів відведення земельних ділянок.

Крім цього не можна погодитися з
висновками апеляційного суду про
визнання недійсним державного акта на
право власності на зазначену земельну
ділянку, виданого ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу, укладеного
між останнім та ОСОБА_3, та витребування
з цих підстав цієї земельної ділянки у
ОСОБА_4

Цивільним кодексом України
передбачені засади захисту права
власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України
надає власнику право витребувати майно
із чужого незаконного володіння.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно
за відплатним договором придбане в
особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно: 1)
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння; 2)
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння; 3)
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність набуття в розумінні
ст. 388 ЦК України полягає в тому, що
майно придбавається не безпосередньо у
власника, а в особи, яка не мала права
його відчужувати.

Наслідком угоди, укладеної з таким
порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна від
набувача, при цьому випадки такого
витребування законодавством
обмежуються, зокрема п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК
України, якою передбачено, що
витребування майна можливе в разі його
вибуття з володіння власника не з його
волі іншим шляхом.

Однак, скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
апеляційний суд у порушення вимог ст.
ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України на вказане
уваги не звернув, не встановив, чи
отримано всі дозволи на передачу
спірної земельної ділянки у власність,
які необхідні були саме на той час; яке
цільове призначення мала ця ділянка та
чи діяв генеральний план міста,
розроблений у 1980 році в 2006 році; не
з'ясував, чи входило до повноважень
міської ради зміна цільового
призначення земельної ділянки; не
встановив, чи накладається ця земельна
ділянка з територією парку відповідно
до рішення Черкаської міської ради від
22 липня 2010 року № 5-932; не
зазначив, якими нормами він керувався,
вирішуючи спір щодо повернення спірної
земельної ділянки міській раді, якщо
прокурор м. Черкаси
звернувся в суд в інтересах держави в
статусі позивача, а не в статусі
міської ради, а міська рада таких
позовних вимог не заявляла; суд не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення; наявності інших фактичних
даних, які мають значення для вирішення
справи; правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У
рішенні суду обов'язково повинно бути
зазначено встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Черкаської міської
ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 02 липня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.В.
Кафідова

В.М.
Коротун

І.К.
Парінова