Справа № 4-с/489/45/14 р.
У Х В А Л А

17 жовтня 2014 року Ленінський
районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого – судді Спінчевської
Н.А.,

при секретарі – Ковальовій С.В.,

за участю представника боржника
ОСОБА_1- ОСОБА_2, державного виконавця
Ільїна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
скаргу представника боржника ОСОБА_1 –
ОСОБА_2 на постанову державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2014 року представник ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на
постанову державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції ОСОБА_3

В обґрунтування скарги заявник
вказував на те, що в провадженні
Ленінського відділу ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції знаходиться виконавчий лист
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_4 коштів у сумі 1800 грн. Постанову
про відкриття виконавчого провадження
боржник не отримував, можливості
виконати рішення самостійно йому
надано не було, про відкриття
виконавчого провадження йому стало
відомо лише 18 червня 2014 року. Так 18
червня 2014 року він дізнався, що
постановою державного виконавця
Ленінського ВДВС ММУЮ ОСОБА_3 від 20.05.2014
року накладено арешт на все майно
боржника та оголошено заборону на його
відчуження.

Посилаючись на те, що така постанова
державного виконавця надмірно обмежує
майнові права боржника, крім того,
всупереч вимогам ст.52 Закону України
«Про виконавче провадження» державним
виконавцем не пропонувалося боржнику
самому вказати ті види майна чи
предмети, на які, можливо в першу чергу
звернути стягнення, просив суд визнати
таку постанову неправомірною та її
скасувати.

В судовому засіданні представник
боржника підтримав скаргу, просив про
її задоволення.

Представник Ленінського відділу ДВС
проти скарги заперечував. Посилався на
те, що державним виконавцем було
правомірно накладено арешт на майно
боржника, оскільки рішення суду про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
судових витрат до теперішнього часу
боржником не виконане. На теперішній
час виконавче провадження перебуває у
провадженні іншого державного
виконавця.

Дослідивши та оцінивши в сукупності
наявні у справі докази, матеріали
виконавчого провадження, суд приходить
до наступного.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 22.04.2011 року задоволено
частково позов ОСОБА_4 до автогаражного
кооперативу «Чайка», виконкому
Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 про
визнання рішень недійсними, визнання
права власності на майно в порядку
спадкування, витребування майна із
чужого незаконного володіння.

Визнано недійсним рішення
автогаражного кооперативу «Чайка» №4
від 14.04.2005 року в частині виключення
ОСОБА_6М зі складу кооперативу. Визнано
незаконним рішення виконкому
Миколаївської міської ради від 27.05.2005
року. В іншій частині в позові ОСОБА_4
про визнання права власності
витребування майна відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1800
грн. судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 31.08.2011 року
рішення суду в частині позовних вимог
ОСОБА_4 про визнання права власності в
порядку спадкування, витребування
майна скасовано. Позов ОСОБА_4 про
визнання права власності в порядку
спадкування і витребування майна
задоволено.

Додатково стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_4 329 грн. 25 коп. судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишено
без змін.

На виконання рішень судів в частині
щодо стягнення з боржника судових
витрат Ленінським районним судом
м.Миколаєва 14.10.2011 року та 19.10. 2011 року
були видані два виконавчі листи. А саме
– 14.10.2011 року було видано виконавчий
лист щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_4 329 грн. 25 коп. судових витрат (ВП
№ 34380447). 19.10.2011 року – видано виконавчий
лист щодо стягнення з боржника на
користь стягувача 1800 грн. судових
витрат (ВП № 34380372).

21.09.2012 року державним виконавцем
Ленінського відділу ДВС ОСОБА_7
винесено постанови про відкриття
виконавчих проваджень, копію яких, як
слідує з супровідних листів наявних в
матеріалах виконавчого провадження,
було направлено стягувачу та боржнику
21.09.2012 року.

На даний час на виконанні в Ленінському
відділі ДВС ММУЮ перебуває зведене
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчих листів від 14.10.2011
року та 19.10.2011 року, об’єднане
постановою державного виконавця від
05.09.2014 року, щодо стягнення з боржника
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 згідно з
рішеннями судів судових витрат всього
у розмірі 2129 грн. 25 коп.

Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження в ході примусового
виконання вказаного вище виконавчого
листа у ВП №34380372 державним виконавцем
було здійснено перевірку майнового
стану боржника, та 20.05.2014 року зроблено
відповідні запити до Державної
податкової служби України, Пенсійного
фонду України та до інших установ.

Згідно відповіді Державної податкової
служби України про джерела отримання
доходів боржника – відсутня
інформація про місце отримання
доходів боржника.

Згідно відповіді Державної податкової
служби України про номери рахунків,
відкритих у банках та інших фінансових
установах боржниками – юридичними
особами – у боржника відсутні
розрахункові рахунки у банківських
установах.

Згідно відповіді Пенсійного фонду
України від 20.05.20114 року – відсутня
інформація про отримання пенсії.

Згідно відповіді бази даних АІС
«Автомобіль» за боржником
транспортних засобів не зареєстровано.

Згідно відомостей з Реєстру прав
власності за боржником на праві
власності зареєстровано нерухоме
майно.

20.05.2014 року державним виконавцем
Місанчуком А.В. винесено постанову про
арешт майна боржника ОСОБА_1 та
оголошення заборони на його
відчуження.

Постановою державного виконавця
Ленінського відділу ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції від 05.09.2014 року внесено
виправлення до постанови про арешт
майна боржника, доповнено її вказівкою
про те, що арешт на майно боржника
накладено в межах суми стягнення - 1800
грн.

Як слідує з матеріалів виконавчого
провадження, пояснень представника
боржника в судовому засіданні при
розгляді скарги, до теперішнього часу
рішення Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 22 квітня 2011 року, яке
набрало законної сили 31 серпня 2011 року
та рішення апеляційного суду
Миколаївської області, щодо стягнення
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судових
витрат всього у розмірі 2129 грн. 25 коп.
боржником не виконане.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України при
набранні рішенням законної сили, воно є
обов'язковими до виконання на всій
території України, а державна
виконавча служба, як єдиний орган
примусового виконання, зобов'язана
прийняти всі необхідні заходи для його
виконання.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду зі скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до положень ст.1 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб, у
межах повноважень визначених цим
законом, іншими нормативними актами,
виданими відповідно до цього закону та
інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання

рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Частиною 3 ст. 11 цього Закону
державному виконавцеві надане широке
коло прав для здійснення примусового
виконання судових рішень.

Державний виконавець, згідно зі ст.ст. 7,
25 цього Закону зобов’язаний
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб, а також строків
здійснення виконавчого провадження.

Так, відповідно до вимог ст. 57 Закону
"Про виконавче провадження" арешт на
майно боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Нормою ч. 2 ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
право державного виконавця на
винесення постанов про арешт коштів та
інших цінностей боржника, арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, та проведення опису
майна боржника і накладення на нього
арешту.

Згідно ч. 3 ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» вказаними вище
постановами, може бути накладений
арешт у розмірі суми стягнення з
урахуванням виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій та
застосованих державним виконавцем
штрафів, на все майно боржника або на
окремі предмети.

Із змісту даної норми вбачається, що
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

Отже, накладення державним виконавцем
Ленінського відділу ДВС арешту на
майно боржника ОСОБА_1 по виконавчому
провадженню про стягнення з нього
грошових коштів, не може вважатись
порушенням його права в розумінні
вказаного вище Закону, оскільки
рішення суду ним не виконано.

Крім того, в своїй скарзі представник
боржника посилається на те, що
державним виконавцем не було
запропоновано боржнику самому вказати
види майна чи предмети, на які, можливо
звернути стягнення першочергово.

Згідно положень ст.52 Закону України
«Про виконавче провадження» боржник
має право сам запропонувати ті види
майна чи предмети, на які необхідно в
першу чергу звернути стягнення.

В той же час, вказуючи на порушення
державним виконавцем в цій частині
прав боржника як сторони виконавчого
провадження, сам боржник будь-яких
дій, які б свідчили про його намір
виконати рішення суду, в тому числі і з
18.06.2014 року, не вчинив, та до
теперішнього часу не запропонував
державному виконавцю майно чи
предмети, на які він бажає
першочергового звернення стягнення в
рахунок виконання рішення щодо
стягнення коштів.

Враховуючи встановлені в судовому
засіданні обставини, суд приходить до
висновку, що скарга представника
боржника з зазначених в ній підстав є
необґрунтованою, а тому задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215, 386, 387 ЦПК
України, суд

У
Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги
представника боржника ОСОБА_1 – ОСОБА_2
на постанову державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Ленінський районний суд м.Миколаєва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом п’яти з дня проголошення
ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя
Н.А. Спінчевська