Справа № 297/2256/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
м. Берегово

Берегівський районний суд
Закарпатської області в особі:
головуючого Гал Л. Л., при секретарі
Боротей А.Е., з участю позивачки ОСОБА_1,
представника позивачки за договором -
адвоката ОСОБА_2, представника
відповідача за договором - адвоката
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Берегово
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про стягнення плати за
комунальні послуги,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до
ОСОБА_4 про стягнення плати за спожиту
електроенергію і водопостачання в сумі
2022,11 гривень зазначивши, що з березня
по травень 2003 року вона із своїми
дітьми проживала у квартирі АДРЕСА_1, де
доглядала за хворою матір'ю
відповідача ОСОБА_5, яка була наймачем
вказаної квартири. Після смерті ОСОБА_5
у 2003 році вона, ОСОБА_1, отримала кімнату
в гуртожитку, де проживала із своєю
сім'єю до літа 2005 року, коли за усною
домовленістю з відповідачем і його
сестрою ОСОБА_6, вона знову вселилася у
вказану квартиру за умови оплати
заборгованості за комунальні послуги і
квартплату в розмірі 4497 грн., оскільки
стояло питання про відібрання квартири
у відповідача, яке знаходилося у
комунальній власності. У 2005 році на
відповідача ОСОБА_4 був оформлений
договір найму квартири із Берегівською
міською радою та вона, ОСОБА_1, була
вселена в квартиру і зареєстрована в
ній. Крім того, позивачкою були
укладені договори на теплопостачання,
водопостачання, та на користування
електроенергією у квартирі. За останні
два роки, з вересня 2012 року по вересень
2014 року позивачкою самостійно було
сплачено за водопостачання 780,30 грн., та
за електроенергію 3263,92 гривень, що в
загальному становить 4044,22 гривень.
Відповідач також проживає у квартирі
із співмешканкою та трьома дітьми, вони
використовують багато електроенергії
та води, однак в оплаті комунальних
послуг взагалі відмовляється. У зв'язку
цим, позивачка просила стягнути з
відповідача половину понесених нею
витрат за оплату комунальних послуг за
період з вересня 2012 року по вересень 2014
року в розмірі 2022,11 гривень.

Крім того, позивачка просила стягнути з
відповідача ОСОБА_4 витрати понесені
нею за надання їй правової допомоги в
розмірі 500 гривень та судові витрати за
оплату судового збору по справі.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала, та пояснила,
що у 2003 році за усною домовленістю із
сестрою відповідача ОСОБА_6 вона із
своїми неповнолітніми дітьми
поселилася у квартирі АДРЕСА_1 за умови,
що буде доглядати за хворою матір'ю
відповідача, сплатить заборгованість
за оплату житлово-комунальних послуг і
сплачуватиме поточні витрати за
вказані послуги. Після смерті матері
відповідача, вона переїхала жити із
своїми дітьми в гуртожиток, але у 2005
році сестра відповідача знову
запропонувала їй поселитися у квартиру
та зареєструватися в ній за умови, що
сплатить заборгованість за оплату
послуг та буде готувати і прати
відповідачу ОСОБА_4, який вже на той час
був наймачем квартири. При цьому,
позивачка зазначила, що у 2005 році між
ними не обговорювалося оплата поточної
заборгованості за житлово-комунальні
послуги. У вказаній квартирі вона
займає дві кімнати із своїми двома
неповнолітніми дітьми та мамою
похилого віку, яка є інвалідом ІІ групи,
а відповідач ОСОБА_4 проживає у кімнаті
із співмешканкою та трьома
неповнолітніми дітьми. Відповідач
також використовує електроенергію та
воду, як вони, при тому, що їх більша
кількість осіб проживає, однак не
платить за вказані послуги взагалі. За
період з вересня 2012 року по вересень 2014
року вона сплатила 3263,92 грн. за спожиту
електричну енергію та 780,30 грн. за
водопостачання, що в загальному
становить 4044,22 грн.. Відповідач
відмовляється установлювати окремий
лічильник на електроенергію, а той,
який вона встановила з метою перевірки
використанням ним електроенергії,
відповідач навмисно пошкодив.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав та пояснив, що наймачем
квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, а позивачка
ОСОБА_1 була вселена у квартиру за усною
домовленістю з сестрою відповідача за
умови, що позивачка сплатить
заборгованість по оплаті
житлово-комунальних послуг, яка на той
час складала 4500 гривень, оскільки
постало питання про відібрання
комунальної квартири у наймача ОСОБА_4.
Протягом вересня 2012 року по вересень 2014
року позивачкою сплачено за
житлово-комунальні послуги 4044,22
гривень, за електроенергію і
водопостачання, якою користується в
тому числі і відповідач, його
співмешканка та троє неповнолітніх
дітей, у зв'язку чим представник просив
стягнути з відповідача половину
понесених позивачкою витрат за
вказаний період в сумі 2022,11 грн..

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
він не використовує
багатоелектроенергії та води, як на це
вказує позивачка, однак визнав, що за
використане не платить. Позивачка
оформила всі договори на своє ім'я,
рахунки отримує і оплачує дійсно вона.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_3 в суді підтримав подане
відповідачем письмове заперечення на
позовну заяву та зазначив, що позивачка
ОСОБА_1 у 2003 році була вселена у
квартиру за усною домовленістю, згідно
якої вона повинна була сплатити
заборгованість за житлово-комунальні
послуги та поточні витрати за надані
послуги. Дані обставини встановлені в
судовому рішенні від 2007 року, яке
набрало законної сили, тому позивачка
виконуючи умови усної домовленості не
має права просити відшкодувати їй
половину витрат понесених нею. Крім
того, представник зазначив, що
відповідач займає тільки одну кімнату
у квартирі, тоді як позивачка із сім'ю
проживає у двох кімнатах та
використовує більше електроенергії,
аніж відповідач.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, вивчивши матеріали
справи суд приходить до наступного.

Згідно рішення виконавчого комітету
Берегівської міської ради №246 від
28.07.2005 року «Про розгляд заяв мешканців
м. Берегово по житловому питанню» було
вирішено переоформити договір найму
на квартиру АДРЕСА_1, що в м. Берегово,
яка складається з трьох кімнат,
житловою площею 48,69 м.кв. з ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на її сина ОСОБА_4
та 17.08.2005 року укладено з останнім
типовий договір найму житла в будинках
державного і комунального житлового
фонду (а.с. 9,10).

Відповідно до ст. 817 ЦК України наймач
та особи, які постійно проживають разом
з ним, мають право за їхньою взаємною
згодою та за згодою наймодавця вселити
у житло інших осіб для постійного
проживання у ньому.

Позивачка ОСОБА_1 була зареєстрована у
квартирі АДРЕСА_1 з 18.08.2005 року (а.с. 5), за
згодою наймодавця, де вона проживає
разом із двома неповнолітніми дітьми
та матір'ю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка є
інвалідом ІІ групи внаслідок
психічного розладу (а.с. 6,7,8).

Позивачкою ОСОБА_1 були оформлені
договори на енергопостачання до
квартири АДРЕСА_1 та надання послуг з
водопостачання холодної води і
водовідведення (а.с. 11,13-14).

Встановлено, що у вищезгаданій
квартирі відповідач ОСОБА_4 проживає
разом із дружиною ОСОБА_8 і трьома
неповнолітніми дітьми, що він сам
пояснив у суді.

Так, позивачкою ОСОБА_1 надано
квитанцій за оплату нею використаної
електроенергії за період з вересня 2012
року по серпень 2014 року включно на суму
3320,43 грн. та за користування
водопостачання та водовідведення за
вказаний період на суму 780,30 грн.. Однак,
як позивачка зазначила в позовній
заяві і ствердила в судовому засіданні
вона сплатила за електроенергію у
вказаний період 3263,92 грн. (а.с. 43,44-68).

Судом встановлено, що у квартирі, де
сторони проживають встановлено по
одному лічильнику на електроенергію
та на воду. Окреме використання
сторонами електроенергії та води не
фіксується.

Позивачка ствердила, що у 2005 році, коли
вона знову поселилася у квартиру,
наймачем якої є відповідач ОСОБА_4,
домовленості між нею та сестрою
відповідача про те, що крім
заборгованості по оплаті
житлово-комунальних послуг вона
повинна сплачувати і поточні рахунки,
не було. Умовою повторного вселення у
квартиру було погашення нею боргу, що
позивачкою було виконано.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_3 не оспорили зазначені
позивачкою в позовній заяві суми, які
вона сплатила за використану
електроенергію та водопостачання, що є
доведеним квитанціями. При цьому,
відповідач визнав, що позивачка дійсно
сплатила борг, який накопився станом на
2005 рік, а також, що він також
користується електроенергією і
водопостачанням у квартирі, а оплачує
послуги лише позивачка одна.

Частиною 1 ст. 68 ЖК України передбачено,
що наймач зобов'язаний своєчасно
вносити квартирну плату та плату за
комунальні послуги.

Згідно до ч. 2 ст. 817 ЦК України особи, які
вселилися у житло відповідно до
частини першої цієї статті, набувають
рівних з іншими особами прав
користування житлом, якщо інше не було
передбачено при їх вселенні.

Та відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
оплата позивачкою ОСОБА_1 комунальних
послуг не звільняє від відповідного
обов'язку основного наймача квартири -
відповідача ОСОБА_4, передбаченого ст. 64
ЖК України. Відтак, позивачка вправі
вимагати справедливого розподілу
відповідного обов'язку між сторонами.

Крім того, оскільки сторони не досягли
згоди щодо розподілу обов'язків по
оплаті комунальних послуг,
відповідного договору не уклали, а
домовленість при вселенні позивачки до
квартири стосувалася лише сплати
заборгованості, що утворилося до її
вселення, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з
відповідача половини суми оплаченої
нею за використання електроенергії та
водопостачання в розмірі 4044,22 гривень,
тобто 2022,11 гривень є підставними і
підлягають задоволенню.

Витрати позивачки за надання юридичної
допомоги в сумі 500 гривень також слід
стягнути з відповідача, що
підтверджується квитанцією адвоката
(а.с. 29).

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 212, 214 ЦПК України,
ст.ст. 64,68 ЖК України, ст. 817 ЦК України,

рішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1
половину сплачених комунальних послуг
за спожиту електроенергію і
водопостачання в сумі 2022 (дві тисячі
двадцять дві) гривні 11 копійок та
судові витрати у розмірі 243 (двісті
сорок три) гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1
витрати на юридичну допомогу в сумі 500
(п'ятсот) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі якщо рішення було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя Гал Л. Л.