Провадження №2/333/641/14
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2014 року
м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя
у складі:

головуючого
судді
Тучкова С.С.,

при секретарі
Шелесько
Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
№333/10137/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2,
зареєстрованого 16.12.1995 року відділом
реєстрації актів громадянського стану
Комунарського району м.Запоріжжя
(актовий запис №730) та стягнення з
відповідача аліментів на утримання їх
неповнолітньої дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку відповідача, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
дня подання позову і до досягнення
сином повноліття, посилаючись на те, що
шлюбні відносини між нею та
відповідачем фактично припинилися,
сім'я розпалася остаточно. Добровільно
надавати матеріальну допомогу
відповідач відмовляється, тому вона
вимушена звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи була повідомлена своєчасно та
належним чином, надала суду заяву, в
якій просила на підставі ч.2 ст.158
Цивільного процесуального кодексу
України розглядати справу за її
відсутності, позовні вимоги підтримала
повністю. Після розірвання шлюбу вона
просить залишити їй прізвище «ОСОБА_1»,
яке було змінено під час державної
реєстрації шлюбу.

Відповідач, повідомлений судом
належним чином про час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явився, надав суду заяву, в якій
просив розглядати справу без його
участі, позов визнав у повному обсязі,
проти розірвання шлюбу не заперечував.

Вивчивши матеріали справи та
дослідивши письмові докази, суд
приходить до наступних висновків.

Згідно ч.4 ст.174 Цивільного
процесуального кодексу України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального
кодексу України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_2, виданого 16.12.1995 року відділом
реєстрації актів громадянського стану
Комунарського району м.Запоріжжя,
16.12.1995 року сторони уклали шлюб, про що в
книзі реєстрації шлюбів було зроблено
відповідний запис за №730 (а.с.4).

Згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_3, виданого 23.10.1998 року відділом
реєстрації актів громадянського стану
міської ради м.Запоріжжя, сторони є
батьками неповнолітньої дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, судом встановлено, що сім'я
розпалась остаточно, спільне
господарство не ведеться, бажання до
примирення у сторін відсутнє.
Відновити шлюб неможливо, так як, між
сторонами відсутня любов, взаємна
довіра і повага. На даний час дитина
знаходиться на утриманні матері
ОСОБА_1, проживає разом з нею.
Добровільно відповідач ОСОБА_2
матеріальної допомоги на утримання
дитини не надає, хоча є працездатним.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу
України передбачено, що позов про
розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Згідно ст.111 Сімейного кодексу України
суд приймає міри до збереження шлюбу,
якщо це не суперечить моральним
засадам суспільства. В даному випадку
сторони вважають неможливим з
моральної точки зору продовжувати
шлюбні відносини, тому суд не може
зобов'язати їх прийняти заходи до
примирення.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного
кодексу України суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо
буде встановлено, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечило б інтересам одного з них,
інтересам їхніх дітей, що мають
істотне значення.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд
приходить до висновку, що подальше
спільне життя сторін і збереження
шлюбу суперечить їх інтересам та
інтересам їхньої неповнолітньої
дитини, що мають істотне значення.

На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу
України особа, яка змінила своє
прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу,
має право після розірвання шлюбу
надалі іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батько (батьки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України
встановлено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу
України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини і
платника аліментів, наявність у
останнього інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного
кодексу України частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу
України мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст.184 Сімейного
кодексу України.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу
України встановлено, що аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

Таким чином, у зв'язку із викладеним,
аналізуючи зібрані у справі докази та
вимоги чинного законодавства,
приймаючи до уваги положення ст.11
Цивільно-процесуального кодексу
України щодо розгляду справ в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, враховуючи
обставини справи, а також те, що
відповідач визнав позов у повному
обсязі, суд приходить до висновку про
те, що позовні вимоги ґрунтуються на
законі, підтверджуються зібраними у
справі доказами та не порушують прав та
інтересів третіх осіб, тому позов є
обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Так як позивач просив не стягувати з
відповідача сплачений нею при подачі
позовної заяви до суду судовий збір,
тому суд вважає за необхідне не
стягувати з відповідача на користь
позивача судові витрати за вимогу про
розірвання шлюбу.

Крім того, так як вимога позивача, яка
була звільнена від сплати судового
збору при подачі заяви, щодо стягнення
аліментів задоволена в повному обсязі,
з відповідача повинен бути стягнений в
дохід держави судовий збір.

Керуючись ст.ст. 88, 104, 105, 111, 112, 113,
114, 115, 180-183 СК України, ст.ст.174, 209, 214-215, 367
ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу та стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини -
задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 16.12.1995 року відділом
реєстрації актів громадянського стану
Комунарського району м.Запоріжжя
(актовий запис №730).

ОСОБА_1 залишити прізвище «ОСОБА_1», яке
було змінене під час державної
реєстрації шлюбу між сторонами.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання
неповнолітньої дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку
відповідача щомісяця, але не менш, ніж
30% прожиткового мінімуму відповідного
віку дитини, починаючи з 19.12.2013 року і до
повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий
збір в дохід держави в розмірі 229
(двісті двадцять дев'ять) гривень 40
копійок.

Рішення суду в частині розірвання
шлюбу, яке набрало законної сили, є
документом, що засвідчує факт
розірвання шлюбу судом.

Рішення в частині стягнення аліментів
підлягає негайному виконанню у межах
суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя
С.С. Тучков