У х в а л а

29 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.
суддів: Кафідової О.В.,
Колодійчука В.М., Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А., розглянувши
заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 08 квітня 2014 року в справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_6, третя особа - Орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Бердянської міської ради, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення з житлового
приміщення,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» (далі - ПАТ «Державний ощадний
банк України») звернулося до суду з
позовом, у якому, з врахуванням
уточнених позовних вимог, просило
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме, на належну ОСОБА_6 двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу
зазначеного іпотечного майна на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, з початковою
ціною предмета іпотеки, визначеною на
підставі оцінки, здійсненої суб'єктом
оціночної діяльності.

Крім того, позивач просив виселити з
переданого в іпотеку житлового
приміщення зареєстрованих в ньому
осіб, вирішити питання про розподіл
судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24
березня 2008 року між позивачем і
відповідачем укладено кредитний
договір. Кредитні зобов'язання
ОСОБА_6 забезпечено іпотекою, предметом
якого є належна їй спірна квартира
відповідно до умов укладеного між ними
25 березня 2008 року іпотечного договору.

ОСОБА_6 свої зобов'язання за кредитним
договором своєчасно та належним чином
не виконує, внаслідок чого станом на 31
січня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 254 185 грн 95 коп.

Позивачем направлялися ОСОБА_6
відповідні вимоги про погашення
кредитної заборгованості, а також про
звільнення предмета іпотеки, які були
отримані відповідачем та в
добровільному порядку не виконані, що і
стало підставою для звернення до суду
із вказаним позовом.

Заочним рішенням Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області 05 березня 2013 року позов
задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки -
спірну двокімнатну квартиру яка
належить на праві приватної власності
ОСОБА_6, шляхом продажу зазначеного
майна на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження, за
ціною, визначеною незалежним експертом
оціночної діяльності.

За рахунок коштів, отриманих від
реалізації заставного майна у
встановленому законом порядку,
зобов'язано задовольнити в повному
обсязі вимоги по кредитному договору
від 24 березня 2008 року ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі
територіального відокремленого
безбалансового відділення №10007/0339
філії-Запорізьке обласне управління
ПАТ «Державний ощадний банк України» в
сумі 254 185 грн 95 коп., в тому числі: 134 881
грн 15 коп. - заборгованості по кредиту; 94
392 грн 25 коп. - нарахованих та
несплачених процентів за користування
кредитом; 10 174 грн 42 коп. - пені за
несвоєчасну сплату процентів по
кредиту; 14 738 грн 13 коп. - пені за
несвоєчасну сплату кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача
понесені судові витрати щодо сплати
судового збору пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог в розмірі 2
541 грн 85 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 03
квітня 2013 року заяву ОСОБА_6 про
перегляд заочного рішення залишено без
задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 14 серпня 2013 року
заочне рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 05 березня 2013 року залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справа від 20 листопада 2013
року ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 14 серпня 2013
року в частині залишення без змін
рішення щодо відмови у задоволені
позову про виселення скасовано, справу
в цій частині передано на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині судові рішення
залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 11 березня
2014 року заочне рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 05 березня 2013 року по даній
справі в частині відмови у задоволенні
позовних вимог ПАТ «Державний ощадний
банк України» до ОСОБА_6, яка
представляє також інтереси
неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
про їх виселення, - скасовано і ухвалено
в цій частині нове рішення про
виселення ОСОБА_6 разом з
неповнолітньою дочкою ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового приміщення -
двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 на корить ПАТ
«Державний ощадний банк України»
судові витрати в розмірі 165 грн 30 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 08 квітня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження в даній справі, за
касаційною скаргу ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 11 березня 2014 року з підстав,
передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

ОСОБА_6 звернулася до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 08 квітня 2014 року з підстав,
передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Зі змісту заяви вбачається, що заявник
не погоджується з висновками
апеляційного та касаційного судів щодо
вирішення позову в частині виселення
осіб з житлового приміщення.

ОСОБА_6 посилається на те, що касаційним
судом при вирішенні спорів щодо
виселення осіб з іпотечного майна
неоднаково застосовуються положення
ст. 109 Житлового кодексу України та ст. 40
Закону України «Про іпотеку».

Прикладом такого неоднакового
застосування касаційним судом норм
матеріального права заявник вважає
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 червня 2014 року
в справі про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення, а також
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 червня 2014 року
в справі про звернення стягнення на
предмет іпотеки, виселення та зняття
осіб з реєстраційного обліку.

Відповідно до вимог ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з роз'ясненнями викладеними в п.
6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353 - 360 Цивільного процесуального
кодексу України», під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

При ухваленні судових рішень від 25
червня 2014 року та від 18 червня 2014 року
на які здійснюється посилання на
підтвердження підстав, передбачених п.
1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, касаційний суд
дійшов до висновків що позовні вимоги
про виселення відповідачів з
іпотечного майна є передчасними та
безпідставними. До таких висновків суд
дійшов на підставі встановлених у
справах фактів що іпотекодавці про
виселення в добровільному порядку не
повідомлялися.

Натомість, постановляючи ухвалу від 08
квітня 2014 року (про перегляд якої
подано заяву), касаційний суд дійшов до
висновків що доводи касаційної скарги
про неправильне застосування
апеляційним судом положень ст. 109
Житлового кодексу України, ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» при вирішенні
спору в частині виселення осіб з
іпотечного житлового приміщення, є
необґрунтованими.

Касаційний суд погодився з висновками
суду апеляційної інстанції про
наявність підстав для примусового
виселення відповідачів з іпотечного
майна на підставі рішення суду за ст. 109
Житлового кодексу України, ст. 40
Закону України «Про іпотеку» оскільки
факт повідомлення осіб про добровільне
виселення з іпотечного майна було
встановлено при розгляді справи.

Таким чином, в даному випадку мають
місце різні встановлені судами
обставини справ, наслідком чого стало
ухвалення касаційним судом різних за
змістом судових рішень.

Оскільки судові рішення касаційного
суду, на які здійснюється посилання, не
є судовими рішеннями, які можуть бути
підставою для подання заяви про
перегляд судових рішень Верховним
Судом України згідно з пунктом 1
частини першої статті 355 ЦПК України, в
допуску справи до провадження
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_6, третя особа - Орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Бердянської міської ради, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення з житлового
приміщення, за заявою ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 08 квітня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук Судді:О.В.
Кафідова В.М. Колодійчук А.О.
Леванчук В.А. Нагорняк