АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Галичанського А.Д., Яремка
В.В.

секретар Ковальчук Н.О.

за участю: сторін, їх представників

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Сербичанського
навчально-виховного комплексу
Сокирянського району Чернівецької
області про поновлення на роботі та до
управління освіти, молоді та спорту
Сокирянської районної державної
адміністрації Чернівецької області
про стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Сокирянського районного суду
Чернівецької області від 18.11.2013 р., -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом
до Сербичанського навчально-виховного
комплексу Сокирянського району
Чернівецької області про поновлення на
роботі та до управління освіти, молоді
та спорту Сокирянської районної
державної адміністрації Чернівецької
області про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовувала
слідуючими обставинами.

З 27.08.1984р. по 06.09.2012р. позивач перебувала
в трудових

правовідносинах з відділом освіти,
який було реорганізовано в Управління
освіти, молоді та спорту Сокирянської
районної державної адміністрації.

22ц-91/ 2014 р.
Головуючий у 1 інстанції Римлянська
Г.О.

Категорія 51/52
доповідач Перепелюк І.Б.

20.02.2013р. на вимогу начальника
Управління освіти, молоді та спорту
Сокирянської РДА позивач була змушена
написати заяву про звільнення її з
роботи за власним бажанням з 20.02.2013р.
нібито за скоєння нею в позаробочий час
аморального проступку.

21.02.2013р. ОСОБА_1 подала заяву про
неврахування поданої нею заяви від
20.02.2013р., яка була зареєстрована в
приймальні в той самий день.

22.02.2013р. позивач звернулася за медичною
допомогою, та з 28.02.2013р. до 13.03.2013р.
перебувала на лікуванні.

Звернувшись 14.03.2013р. до відповідача,
ОСОБА_1 отримала копію наказу про
звільнення, з якого довідалася, що її
було звільнено з роботи за згодою
сторін, хоча вона просила звільнити її
за власним бажанням.

Просила поновити її на посаді вчителя
початкових класів Сербичанського
навчально-виховного комплексу;
стягнути з управління освіти, молоді та
спорту Сокирянської РДА
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу; застосувати
негайне виконання рішення суду в
частині поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за один
місяць.

Рішенням Сокирянського районного суду
Чернівецької області від 18.11.2013р. в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, просить рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.
Посилається на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апелянт посилається на те, що мала
намір звільнитися за власним бажанням,
однак, заява про звільнення за згодою
сторін була написана нею несвідомо, під
психологічним тиском керівництва.
Апелянт посилається на те, що право
звільнення її з роботи мав директор
навчально-виховного комплексу, а не
управління освіти молоді та спорту
Сокирянської РДА.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції - залишенню без
змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Суд першої інстанції встановив всі
обставини справи, дослідив
представлені суду докази, визначився з
характером правовідносин, застосував
відповідні норми матеріального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на
підставі наказу по Сокирянському
районному відділу народної освіти від
14.08.1989р. прийнята на посаду вчителя
неповної середньої школи, яка згідно
розпорядження голови Сокирянської
районної державної адміністрації від
31.08.1995р. перейменована в
загальноосвітню школу 1-Ш ступенів
с.Сербичани, а з 26.07.2012р. реорганізована
в навчально-виховний комплекс.

Наказом відділу освіти №276-к від
25.07.2013р. позивач звільнена з роботи у
зв»язку з реорганізацією установи, на
підставі п.1 ст.40 КЗпП України, а наказом
відділу освіти №279-к від 26.07.2013р. її
прийнято на посаду вчителя початкових
класів Сербичанського
навчально-виховного комплексу
Сокирянського району та відповідно до
наказу №35-к від 26.07.2013р. НВК.

20.02.2013р. позивач, остерігаючись
бути звільненою з роботи за
ініціативою власника або
уповноваженого ним органу, після
конфліктної ситуації, яка мала місце
15.02.2013р., власноручно написала та подала
начальнику управління освіти, молоді
та спорту заяву, в якій просила
звільнити її з посади вчителя
початкових класів з 20.02.2013р. за згодою
сторін.

Наказом начальника управління
освіти, молоді та спорту Сокирянської
РДА №75-к від 20.02.2013р. позивача було
звільнено з посади вчителя початкових
класів за згодою сторін на підставі п.1
ст.36 КЗпП України. На підставі
вищезазначеного наказу, наказом
директора НВК №7-к від 20.02.2013р. позивача
звільнено з посади вчителя початкових
класів НВК за згодою сторін на
підставі п.1 ст.36 КЗпП України, тобто як
підстава для винесення даного наказу
був зазначений наказ №75-к від 20.02.2013р.
управління освіти, молоді та спорту
Сокирянської РДА.

21.02.2013р. позивач ОСОБА_1
звернулася до начальника управління
освіти із заявою, в якій просила не
враховувати її заяву, яка була написана
нею про звільнення від 20.02.2013р. і
рахувати її недійсною. Суд першої
інстанції правильно зазначив, що
трудовим законодавством України не
передбачено можливість відкликання
поданої заяви про звільнення з роботи
за угодою сторін, як це передбачено для
випадків подання заяви про звільнення
за власним бажанням, тому заява
позивача від 21.02.2013р. не має юридичного
значення.

Правильним є висновок суду
першої інстанції про те, що позивач
належними та допустимими доказами не
підтвердила відсутність її
волевиявлення на звільнення за згодою
сторін, в момент написання нею заяви
від 20.02.2013р., оскільки маючи вищю освіту,
працюючи вчителем, та власноруч
написавши заяву про звільнення,
позивач розуміла зміст заяви та її
наслідки.

Доводи апеляційної скарги про
те, що позивач мала намір звільнитися
за власним бажанням, однак, заява про
звільнення за згодою сторін була
написана нею несвідомо, під
психологічним тиском керівництва, є
безпідставними та спростовуються
висновком суду першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що право
звільнення її з роботи мав директор
навчально-виховного комплексу, а не
управління освіти молоді та спорту
Сокирянської РДА є безпідставними.

Відповідно до п.3.7 Статуту
Сербичанського навчально-виховного
комплексу, затвердженого відділом
освіти Сокирянської районної
державної адміністрації №188-3 від
21.05.2012р., призначення на посаду та
звільнення з посади педагогічних та
інших працівників й інші трудові
відносини регулюються законодавством
України про працю, Законами України
«Про загальну середню освіту», «Про
дошкільну освіту» та іншими
законодавчими актами.

З положень ч.2 ст.37
Закону України «Про загальну середню
освіту» від 13.05.1999р., який є спеціальним
законом, має вищу юридичну силу та
регулює всі правовідносини в сфері
загальної середньої освіти,
передбачено, що місцеві органи
виконавчої влади в галузі загальної
середньої освіти в межах їх
компетенції здійснюють добір,
призначення на посаду та звільнення з
посади педагогічних працівників, у
тому числі керівних кадрів державних і
комунальних загальноосвітніх
навчальних закладів.
Згідно Положення,
затвердженого наказом №4/о від 05.02.2013р.,
в результаті реорганізації, відділ
освіти Сокирянської районної
державної адміністрації
реорганізовано в управління освіти,
молоді та спорту Сокирянської районної
державної адміністрації.
Суд першої
інстанції зробив правильний висновок
про те, що приймаючи позивача на роботу
та звільняючи її з роботи, начальник
управління освіти, молоді та спорту
Сокирянської районної державної
адміністрації діяла на підставі
повноважень, наданих їй
законодавством. Факт дублювання даних
наказів директором Сербичанського
навчально-виховного комплексу не
свідчить про укладання нею трудового
договору з НВК, оскільки як заява про
прийняття на роботу, так і заява про
звільнення з роботи позивачем написані
на імя начальника відділу освіти, що
свідчить про укладення позивачем
трудового договору саме з цим органом.

Доводи апеляційної
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують. Рішення суду є
законним, обґрунтованим, дотримані
норми матеріального та процесуального
права, підстав для зміни чи скасування
рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Сокирянського районного суду
Чернівецької області від 18.11.2013р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді: