Провадження № 22-ц/779/2020/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Шалаути Г.І.,
Ковалюка Я.Ю.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
15 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
коштів.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду від 15 серпня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Відмовляючи в
задоволенні позову суд безпідставно
вважав недоведеними її вимоги. При
цьому не прийняв до уваги та не дав
належної оцінки поясненням свідків,
які підтвердили існування
домовленості між сторонами в сприянні
проведення операції її доньці, факт
визнання відповідачем боргу в сумі 62 500
грн. і повернення цієї суми в
добровільному порядку. А відповідно
невиконання у встановлені терміни
зобов'язань на суму 88 000 грн. Натомість
оцінюючи як доказ на спростування її
вимог пояснення свідків зі сторони
відповідача, суд не врахував, що такі як
родичі останнього є зацікавленими
особами. Тому їхні пояснення належить
оцінювати критично. Також суд
необґрунтовано вважав внесення нею як
членом МММ коштів в розмірі 150 900 грн. на
рахунок відповідача - керівника
структури МММ, оскільки належними та
допустимими доказами ця обставина не
підтверджується. З цих підстав просила
рішення суду скасувати, постановити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

В засіданні апеляційного суду апелянт
та її представник доводи скарги
підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_3 доводів скарги не
визнав посилаючись на обґрунтованість
висновків.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не представлено суду
доказів про наявність між сторонами
зобов'язання, внаслідок невиконання
якого відповідач повинен повернути
позивачу грошові кошти в сумі 88 000 грн.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали, справи
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
кодексу.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином згідно умов договору та
вимог цього Кодексу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
ОСОБА_2 посилалась на те, що відповідач
взяв на себе зобов'язання організувати
лікування її дочки за кордоном, для
цього нею на його рахунок перераховано
кошти в сумі 150 900,00 грн., що
підтверджується відповідними
квитанціями (а.с.8-10). Однак, відповідач
взяті на себе зобов'язання не виконав,
кошти у повному обсязі не повернув.

Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивач всупереч зазначеним
вимогам ЦПК України не надала жодних
доказів, які б свідчили про наявність
між сторонами зобов'язання.

Не підтверджують факт наявності
зобов'язань і квитанція про
перерахунок коштів на рахунок ОСОБА_3

Посилання апелянта, що дана обставина
(існування домовленості між сторонами
в сприянні проведення операції її
доньці) підтверджена показами свідків,
допитаних судом за її клопотанням, не
заслуговують на увагу.

Зокрема, пояснення свідків
ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не місять
фактичних даних, на підставі яких може
бути встановлено наявність обставин,
що обґрунтовують як вимоги позивача,
так і заперечення відповідача, та інших
обставин, що мають значення для
вирішення справи.

Тому відповідно суд першої інстанції
обґрунтовано оцінив їх критично та не
прийняв до уваги.

Натомість, позивачем не спростовано
належними та допустимими доказами
доводи відповідача щодо перерахування
нею коштів на його рахунок, однак не на
виконання будь-яких спірних
зобов'язань, а з іншою метою
(а.с.56,58,61,114,123,124).

За таких обставин, враховуючи обраний
ОСОБА_2 спосіб захисту порушеного
права, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відмову у
задоволенні її позовних вимог.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Івано-Франківського міського
суду від 15 серпня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Г.І. Шалаута

Я.Ю. Ковалюк