У х в а л а

іменем україни

8 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І., Луспеника Д.Д.,
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
міського комунального підприємства
«Дніпропетровський електротранспорт»
про визнання дій незаконними,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди за касаційною скаргою міського
комунального підприємства
«Дніпропетровський електротранспорт»
(далі - МКП «Дніпропетровський
електротранспорт») на заочне рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 15 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 9 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що у квітні 1997 року його було
прийнято на посаду ревізора відділу
безпеки руху міського державного
комунального експлуатаційного
підприємства
«Дніпроміськелектротранс». У жовтні
2003 року його було переведено на
посаду ревізора відділу безпеки руху
МКП «Дніпропетровський
електротранспорт». У серпні 2013 року
Кіровською міжрайонною МСЕК йому було
встановлено ІІІ групу інвалідності,
визначено характер та умови праці. У
зв'язку із цим він звернувся до
роботодавця з заявою про встановлення
йому додаткової перерви. Останній
звернувся до Кіровської міжрайонної
МСЕК з приводу надання роз'яснень про
можливість його подальшої роботи на
займаній посаді. З наданої Кіровською
міжрайонною МСЕК відповіді вбачалось,
що він не може виконувати свою
професійну працю у повному обсязі та
потребує зменшення її обсягу. Наказом
від 11 листопада 2013 року його було
відсторонено від роботи до з'ясування
подальшого працевлаштування. 14
листопада 2013 року на засіданні
профспілкового комітету його було
ознайомлено із вакантними посадами на
підприємстві, після чого він написав
заяву про переведення його на посаду
інженера з цивільної оборони штабу
цивільної оборони з 14 листопада 2013 року
на час перебування працівника у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку. Разом з
тим, у протоколі засідання
профспілкового комітету було
зазначено, що він виявив бажання
продовжити роботу на підприємстві на
посаді майстра з ремонту рухомого
складу та у зв'язку із відсутністю
вакансій на вказану посаду від інших
вакантних посад відмовився, і, як
наслідок, профспілковий комітет надав
згоду на його звільнення на підставі
п. 2 ст. 40 КЗпП України. 18
листопада 2013 року відповідачем було
видано наказ про його звільнення.

Враховуючи вищевикладене, вважаючи
звільнення незаконним, позивач просив
суд визнати незаконними дії МКП
«Дніпропетровський електротранспорт»
щодо звільнення його з посади ревізора
відділу безпеки руху на підставі п. 2 ст.
40 КЗпП України; поновити його на роботі
на вказаній посаді; стягнути з МКП
«Дніпропетровський електротранспорт»
на його користь середній заробіток за
час вимушеного прогулу та 30 тис. грн
моральної шкоди.

Заочним рішенням Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
15 квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 9 липня
2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Поновлено ОСОБА_4 на посаді
ревізора відділу безпеки руху МКП
«Дніпропетровський електротранспорт»;
стягнуто з МКП «Дніпропетровський
електротранспорт» на користь ОСОБА_4
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 18 листопада 2013
року по 15 квітня 2014 року у сумі 9 781 грн 85
коп. та 3 тис. грн моральної шкоди. У
задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі МКП
«Дніпропетровський електротранспорт»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
передати справу на новий судовий
розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суди на
підставі доказів, поданих сторонами, що
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що ОСОБА_4 було
звільнено за п. 2 ст. 40 КЗпП
України з порушенням трудового
законодавства, зокрема, не було
вирішено питання про встановлення
неповного робочого дня чи неповного
робочого тижня (ст. 170 КЗпП України, ст. 17
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів»), не було
запропоновано всі наявні вакантні
місця роботи (ч. 2 ст. 40 КЗпП України»).

Інші доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу міського
комунального підприємства
«Дніпропетровський електротранспорт»
відхилити.

Заочне рішення Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 15
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 9
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта