Справа № 333/5846/14-ц
Провадження № 2/333/2389/14
Комунарський районний суд м. Запоріжжя
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду м. Запоріжжя,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
дитини ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5,
Управління Державної міграційної
служби у Запорізькій області, районна
адміністрація міської ради по
Комунарському району, як орган опіки та
піклування, про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження квартирою шляхом
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_4 про
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження
квартирою шляхом визнання осіб такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог
Відповідач ОСОБА_3 - колишня дружина
сина позивачів - ОСОБА_5, а ОСОБА_4 -
внучка позивачів. На праві власності
позивачам належить 23/100 частини жилого
будинку АДРЕСА_1 в м. Запоріжжі на
підставі договору купівлі - продажу від
27 грудня 1979 року, посвідченого
державним нотаріусом Шостої
Запорізької державної нотаріальної
контори Кріусенко О.В., реєстраційний №
4833. Вказана частина будинку була
придбана позивачами під час шлюбу. В
їхній частині будинку на цей час
проживають тільки вони. Відповідачі в
цій частині будинку зареєстровані з
червня 2007 року, але з цього часу не
проживають без поважних причин, майно,
яке належить відповідачам в будинку
відсутнє. На цей час відповідач ОСОБА_3
разом з ОСОБА_4 проживають в м.
Запоріжжя на території якогось дачного
кооперативу, де остання має на праві
власності будинок. Посилаючись на
зазначені обставини, просять суд
усунути перешкоди в праві користування
та розпорядження власністю - 23/100
частинами житлового будинку АДРЕСА_1 в
м. Запоріжжі шляхом визнання ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 такими, що втратили право
користування житлом.
В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не з'явились, були своєчасно
повідомлені про дату і час судового
засідання, надали до суду заяви про
розгляд справи за їх відсутності, на
позовних вимогах наполягають, просили
їх задовольнити за викладеними в
позові підставами, проти винесення
заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явилась, про день, час та місце
слухання справи повідомлялась у
встановленому законом порядку, причини
неявки суду не повідомила. Оскільки суд
не має відомостей про причину неявки
відповідача, повідомленого належним
чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК
України суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення). Позивачі
не заперечували проти такого вирішення
справи.
Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явився, надав заяву про розгляд
справи без його участі, проти позову не
Представник третьої особи -
Комунарського районного відділу у м.
Запоріжжя, Управління державної
міграційної служби України в
Запорізькій області в судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
слухання справи був повідомлений
своєчасно та належним чином, надав
заяву про розгляд справи за його
Представник третьої особи районної
адміністрації міської ради по
Комунарському району, як орган опіки та
піклування в судове засідання не
з'явився, був своєчасно повідомлений
про дату і час судового засідання,
причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у
разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі за адресою, вважається,
що судовий виклик або судове
повідомлення вручене їм належним
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі, якщо відповідно до положень
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального засобу не
У зв'язку вищевикладеним, на підставі
ст.ст. 197, 224 ЦПК України суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутності позивача та відповідача в
порядку заочного розгляду на підставі
наявних у справі доказів, без фіксації
судового процесу.
Встановивши обставини справи і
перевіривши їх доказами, суд дійшов до
висновку про задоволення позову з
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ратифікованої
Україною, Законом України №475/97-ВР від
17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9
Конституції України є частиною
національного законодавства України,
кожна людина при визначенні її
громадянських прав та обов'язків має
право на справедливий розгляд справи
незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції
України, кожному гарантується судовий
захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд
розглядає справи на принципах
змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.
Позивачі є власниками будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що
належить їм на праві власності, що
підтверджується копією договору
купівлі продажу від 27.12.1979 року,
посвідченого державним нотаріусом
Шостої Запорізької державної
нотаріальної контори Кріусенко Е.В.
14.04.2009 року ОСОБА_5 розірвав шлюб з
відповідачем ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, виданим
Комунарським відділом реєстрації
актів цивільного стану Запорізького
міського управління юстиції, актовий
запис № 152.
Від шлюбу ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3
мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2
виданим 26.09.2000 року відділом реєстрації
актів громадянського стану
Комунарської райадміністрації
Запорізької міської ради.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_1, не проживають, що
підтверджується актом від 17.07.2014 року
та довідкою № 38 від 17.07.2014 року.
Згідно зі ст. ст. 30, 41 Конституції
України кожному гарантується
недоторканність житла, ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності, право приватної власності є
Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать право володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.
Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.
Діяльність власника може бути обмежена
чи припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
Згідно з нормами ст. 386 ЦК України
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
Крім того, відповідно до ст. 68
Конституції України кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
України та законів України.
Статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованої
Україною 17.07.1997 року, закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав,
хоч би ці порушення і не були поєднанні
з позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло: житловий будинок,
садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК
Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають, що
власник використовує житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України
право власності припиняється у разі
відчуження власником свого майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод в здійсненні його права
користування чи розпорядження своїм
Таким чином, у зв'язку із викладеним,
аналізуючи зібрані у справі докази та
вимоги чинного законодавства,
приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК
України щодо розгляду справ в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, суд приходить
до висновку про те, що позов підлягає
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 64, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 3,10, 11,
58-60,169, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє
в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_4, треті
особи: ОСОБА_5, Управління Державної
міграційної служби у Запорізькій
області, районна адміністрація міської
ради по Комунарському району, як орган
опіки та піклування, про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження
квартирою шляхом визнання осіб такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
дитини ОСОБА_4, такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Копію заочного рішення надіслати
відповідачу не пізніше трьох днів з дня
Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного суду