Справа № 1013/9747/12 Головуючий у І
інстанції Мікулін А.В.Провадження №
22-ц/780/3428/14 Доповідач у 2 інстанції
Верланов С.М.Категорія 46
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого - судді Верланова
С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 07 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про розподіл житлового будинку в
натурі та встановлення поряду
користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, який мотивував
тим, що рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 24 травня 2012
року за ним визнано право власності на
1/4 частину будинку з відповідною
частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1
в порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 на праві власності
належить 3/4 частини вказаного будинку,
з яких: 1/2 частини на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від 25
вересня 1998 року, виданого після смерті
матері ОСОБА_5 та 1/4 частина в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_4 на підставі рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 24 травня 2012 року.

Посилаючись на те, що переобладнати
спірний будинок на дві ізольовані
квартири у відповідності до розміру
часток співвласників технічно можливо,
позивач просив поділити в натурі
будинковолодіння АДРЕСА_1 між ним та
ОСОБА_3, як співвласниками відповідно
до часток кожного, а також визначити
порядок користування земельною
ділянкою площею 1024 кв.м. для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 між сторонами відповідно до
розміру їх часток.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 07 квітня 2014 року
в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким його позов задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з`явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним
вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивачем не надано доказів
можливих варіантів поділу в натурі
всього будинковолодіння, а також не
надано доказів державної реєстрації
права власності на спірну земельну
ділянку, на якій знаходиться
будиноковолодіння.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції не можна погодитись з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Вирішуючи справу в межах заявлених
вимог про розподіл житлового будинку в
натурі та встановлення поряду
користування земельною ділянкою,
колегія суддів вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що рішенням
Ірпінського народного суду Київської
області від 21 липня 1980 року задоволено
позов ОСОБА_5 та поділено будинок
АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_5 1/2 частину
будинку з приміщеннями: (1-4) площею 23, 7
кв.м.; (1-3) площею 8,4 кв.м.; (1-2) площею 4,2
кв.м.; (1-1) площею 9,8 кв.м.; 1/2 частина сараю
«Б»; 1/2 частину огорожі. Визнано за нею
право особистої власності на вказану
частину будинку.

ОСОБА_4 виділено 1/2 частину вказаного
будинку з приміщеннями: (1-7) площею 11,7
кв.м.; (1-6) площею 8,0 кв.м.; (1-5) площею 8,4
кв.м.; погріб під (1-1), частину приміщення
(1-1) площею 8,7 кв.м.; 1/2 частину сараю; 1/2
частину огорожі; туалет «В». Визнано за
ОСОБА_4 право особистої власності на
вказану частину домоволодіння.

Також цим рішенням суду встановлено
порядок користування земельною
ділянкою. Виділено ОСОБА_5 земельну
ділянку площею 549 кв.м., що прилягає до
її частини будинку, а ОСОБА_4 виділено
земельну ділянку площею 544 кв.м., що
прилягає до його частини будинку (а.с.
20-22).

При апеляційному розгляді справи
встановлено, що згідно даних
технічного паспорту на спірний будинок
та експлікації до плану будинку,
складених 10 січня 1998 року, приміщення
будинку, які були виділені ОСОБА_4 у
власність відповідно до його частки (1/2)
утворюють квартиру №2 (а.с.199-202).

Як вбачається з рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 24
травня 2012 року, залишеного без змін
ухвалою апеляційного суду Киїської
області від 25 жовтня 2012 року,
встановлено факт прийняття спадщини
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після смерті їх батька
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4
частину будинку АДРЕСА_1 з відповідною
частиною надвірних будівель в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_4 Також визнано за ОСОБА_3
право власності на 1/4 частину вказаного
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_4 (а.с. 5-9, 11-14).

Таким чином сторони після смерті їх
батька ОСОБА_4 успадкували в рівних
частинах належну спадкодавцю 1/2
частину спадкового будинку, що
складається з квартири №2.

Як вбачається з матеріалів справи за
клопотанням сторін судом першої
інстанції було призначено по справі
судову будівельно-технічну експертизу,
яка була проведена Київським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз. Витрати, пов'язані із
проведенням даної експертизи було
покладено на сторін по справі. Позивач
здійснив оплату своєї частини витрат,
пов'язаних із проведенням експертизи.
Проте відповідач своєї частини витрат,
пов'язаних із проведенням експертизи
не здійснила, а тому висновок
експертизи не був направлений на
адресу суду першої інстанції, про що
суд повідомлявся неодноразово (а.с.77, 88).

Однак, суд першої інстанції в порушення
вимог ст.10 ЦПК України, не роз`яснив
позивачу його право здійснити оплату
частки вартості проведеної експертизи
за ОСОБА_3, не сприяв у здійсненні цих
його прав, внаслідок чого розглянув
справу без урахування висновку
експертизи, яка фактично була
проведена та має значення для
вирішення даної справи.

При апеляційному розгляді справи
позивач сплатив частину вартості
проведеної експертизи за ОСОБА_3 та на
запит апеляційного суду через суд
першої інстанції був наданий висновок
експертизи (а.с.127-128).

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи №
2984/13605/13-45 від 21 січня 2014 року,
поділ квартири АДРЕСА_1 у частках 1/2 та
1/2 неможливий у відповідності до
ідеальних часток та до вимог пунктів
2.22, 2.23, 2.24 ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові Будинки.
Основні положення» (а.с.130-139).

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.ст.364, 367 ЦК України
кожен із співвласників має право на
виділ його частки майна, що є у спільній
частковій власності або його поділ з
дотриманням вимог ст.183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про
поділ спільного майна це питання
вирішується судом.

Виходячи з положень ст.ст.183, 364, 367 ЦК
України та роз'яснень, викладених у
п.п.6,7 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 4 жовтня 1991 року №7
«Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності на житловий
будинок» виділ в натурі часток жилого
будинку, що є спільною частковою
власністю, може мати місце за наявності
технічної можливості виділення кожній
із сторін відокремленої частини
будинку із самостійним виходом
(квартиру), яка відповідає розміру їх
часток у приватній власності або
наявності технічної можливості
переобладнання будинку в ізольовані
квартири.

Отже, враховуючи, що поділ 1/2 частини
будинку АДРЕСА_1, яку сторони
успадкували після смерті їх батька
ОСОБА_4, неможливий у відповідності до
їх часток, колегія суддів приходить до
висновку про відмову в позові ОСОБА_4
про поділ спірного будинку в натурі.

Посилання позивача на те, що згідно з
рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 24 травня 2012 року
за ним визнано право власності на 1/4
частину спірного будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною надвірних
будівель, а тому вважає, що виділу в
натурі підлягає належна йому 1/4 частина
від всього будинку відповідно до
часток співвласників, не заслуговують
на увагу, оскільки згідно з вказаним
рішенням суду за позивачем визнано
право власності на 1/4 частину спірного
будинку в порядку спадкування за
законом після смерті його батька, якому
належала на праві власності 1/2 частина
цього будинку, що складає квартиру №2, а
тому лише ця частина у спірному будинку
підлягає поділу між сторонами.

Також колегія судді вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_2 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Як зазначалось вище, рішенням
Ірпінського народного суду Київської
області від 21 липня 1980 року
встановлено порядок користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та
виділено ОСОБА_4 земельну ділянку
площею 544 кв.м., що прилягає до його
частини будинку (а.с. 20-22), яку
успадкували сторони по справі.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи №
2984/13605/13-45 від 21 січня 2014 року
встановити фактичне місце
розташування та геометричні розміри
земельної ділянки площею 544 кв.м., яка
прилягає до квартири №2 будинку №15 не
видається можливим, тому і визначити
варіанти порядку користування
земельною ділянкою домоволодіння
АДРЕСА_1 площею 544 кв.м. також не
видається можливим.

Крім того колегія суддів враховує, що у
матеріалах справи відсутні документи
про відведення в натурі й установлення
меж земельної ділянки та не визначено
площу, яка перебуває у фактичному
користуванні.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що відсутні підстави для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про
встановлення поряду користування
земельною ділянкою.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст.213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст.309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову в позові ОСОБА_2 з
наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 07 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл
житлового будинку в натурі та
встановлення поряду користування
земельною ділянкою - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді