Ухвала

Іменем України

18 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ткачука О.С. Висоцької В.С.
Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу; за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Екоп-Південь», про
визнання договору удаваним та
стягнення боргу; за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_4 про визнання договору удаваним;
за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про
визнання договору удаваним за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Одеської області від
27 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що у квітні 2008 року позичив ОСОБА_5
та ОСОБА_6 300 тис. доларів США на строк до
грудня 2011 року. У травні 2012 року він
позичив їм ще 175 тис. доларів, а у жовтні
2012 року - 110 тис. доларів США, про що вони
написали йому відповідні розписки.
Посилаючись на те, що у визначений в
розписках строк позичені кошти вони не
повернули, позивач просив стягнути з
відповідачів заборгованість у розмірі
585 тис. доларів США.

У серпні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом, в якому
зазначив, що 16 березня 2012 року уклав із
ОСОБА_4 договір відступлення права
вимоги приміщення, розташованого у
будинку по АДРЕСА_1 за інвестиційним
договором від 04 листопада 2008 року.
Посилаючись на те, що зазначеного
договору йому не передав, позивач
просив визнати договір відступлення
права вимоги удаваним. Крім того,
позивач просив стягнути з відповідача
безпідставно отримані грошові кошти у
розмірі 37 538 доларів США, які він
переплатив погашаючи заборгованість
за розписками.

У листопаді 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_4, посилаючись
на те, що 21 вересня 2012 року між ними був
укладений договір відповідального
зберігання кондиціонерів, отриманих
від ОСОБА_8, проте насправді цей договір
був укладений з метою зменшення обсягу
грошових коштів за договором позики
ОСОБА_5 для приховування новації по
договору позики. Враховуючи викладене,
позивач просив визнати договір
відповідального зберігання
кондиціонерів удаваним.

У листопаді 2013 року ОСОБА_8 звернулася
до суду із позовом до ОСОБА_4,
посилаючись на те, що 21 вересня 2012 року
між ними був укладений договір
поставки кондиціонерів, складений акт
прийому-передачі обладнання та виданий
касовий ордер, проте обладнання вона не
передавала, грошей не отримувала, не
вказувала ці кошти у книзі обліку
доходів, а договір насправді уклала з
метою зменшення обсягу виплати
грошових коштів по договору позики
ОСОБА_5 та прохання останнього.
Враховуючи викладене, позивачка
просила визнати договір поставки
кондиціонерів удаваним.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 29 січня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено
частково. Визнано договір відступлення
права вимоги від 16 березня 2012 року,
укладений між ОСОБА_5 ОСОБА_4, недійсним.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
грошові кошти у сумі 219 711 грн. 58 коп.
Позов ОСОБА_8 задоволено. Визнано
договір поставки обладнання від 21
вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_8
та ОСОБА_4, недійсним. Позов ОСОБА_7
задоволено. Визнано договір
відповідального зберігання від 21
вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_7
та ОСОБА_4, недійсним. Розподілено
судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 27 травня 2014 року рішення
районного суду скасовано. Позов ОСОБА_4
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6
на користь ОСОБА_4 6 821 100 грн. У
задоволенні позовів ОСОБА_5, ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
й залишити рішення суду першої
інстанції в силі.

Рішення апеляційного суду в частині
відмови у позовах ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не
оскаржені, тому в касаційному порядку
не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та
задовольняючи позов ОСОБА_4 й
відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_5, апеляційний суд, правильно
застосувавши норми ЦК України про
зобов'язання і позику, на підставі
поданих сторонами доказів, які
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшов до обґрунтованого
висновку про те, що ОСОБА_5, який зі
згоди своєї дружини та на потреби сім'ї
взяв у борг грошові кошти у ОСОБА_4,
позику не повернув. Вказане
підтверджується, зокрема, наявністю у
позикодавця боргової розписки.

Доводи касаційної скарги про
повернення боргу з огляду на
вищевикладене безпідставні.

Крім того, посилання на визнання ОСОБА_4
факту повернення боргу і його підпис на
окремих аркушах блокнота (а.с. 44-51) не
свідчать про виконання позикових
зобов'язань, так як не містять підстав
написання, різні за змістом, не вказано
ні позичальника, ні позикодавця, а
також наявні інші особи, які не є
учасниками договору позики.

Інші доводи касаційної скарги
зводяться до переоцінки доказів, що не
входить до повноважень суду касаційної
інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 27 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ткачук О.С. Висоцька В.С.
Кафідова О.В.