Номер провадження 2/521/5668/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року Малиновський
районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Лічмана Л.Г.

при секретарі - Тимофієнко Н.М.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
відповідача - Сьомої одеської
державної нотаріальної контори про
встановлення факту родинних відносин,
про визнання відмови від обов'язкової
частки у спадщині недійсною, визнання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом частково недійсним, визнання
права власності на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

15.07.2014 р. представник ОСОБА_3 звернулася
до Малиновського районного суду м.
Одеси з вказаною позовною заявою, у
якій просила встановити факт, що
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р., є
його рідною матір'ю, визнати заяву,
складену 21.01.2009 р. та посвідчену
державним нотаріусом Сьомої одеської
державної нотаріальної контори
Рубінчик Л.О. про відмову ОСОБА_3 від
права на обов'язкову частку у спадщині
після смерті ОСОБА_5 недійсною, визнати
частково недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_4
державним нотаріусом Сьомої одеської
державної нотаріальної контори
Рубінчик Л.О. 25.03.2009 р. на 51/100 часток
домоволодіння АДРЕСА_1, визнати за
позивачем право власності на
обов'язкову частку у спадщині в розмірі
51/600 часток домоволодіння АДРЕСА_1 після
смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали зазначені
позовні вимоги та просили їх
задовольнити.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні позов не визнали та
пояснили суду, що 14 травня 1985 року її
матір'ю ОСОБА_5 був складений заповіт,
відповідно до якого житловий будинок
АДРЕСА_1 вона заповідала в рівних
частках своїм донькам: їй та ОСОБА_7, яка
була інвалідом дитинства. 06 березня 2003
року їхня мати після отримання
свідоцтва про право власності на
домоволодіння, подарувала їй 49/100
частин домоволодіння. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_5 померла, і в установлений
законом строк вона звернулася до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини за заповітом. Її
сестра, ОСОБА_7, відмовилася від своєї
частки спадщини на її користь. До
нотаріальної контори також викликався
позивач, який склав письмову заяву, в
якій відмовився від права на
спадкування після смерті ОСОБА_5
Відповідач вважає, що законних підстав
для визнання заяви позивача про
відмову від права на обов'язкову частку
недійсною, визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 25.03.2009 року немає. Позивач
ОСОБА_3 дійсно проживає разом з сім'єю в
житловому будинку під літерою «Г», вона
не заперечує та не перешкоджає йому в
цьому, тому що він все своє життя був
зареєстрований за цією адресою. У 2011
році вона зверталася до суду з позовом
до відповідача про знесення самочинно
збудованих об'єктів, які він постійно
будує на земельній ділянці без її
дозволу, та без дозволу відповідних
органів. Пізніше, щоб не ускладнювати
стосунки з ОСОБА_3, вона відмовилася від
позовних вимог та провадження у справі
було закрито. Відповідач просила суд
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3
в повному обсязі.

З пояснень представника третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
Сьомої одеської державної
нотаріальної контори, направлених на
адресу суду, вбачається, що нотаріальна
контора діяла в межах чинного
законодавства та підстави для визнання
заяви про відмову від обов'язкової
частки на спадщину відсутні.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
відповідача, показання свідків,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши надані докази, вважає, що
наявні підстави для задоволення
позовної заяви.

В судовому засіданні встановлені
наступні фактичні обставини.

Відповідно до Посвідки про шлюб НОМЕР_3
від 01.08.1940 р. ОСОБА_8 та ОСОБА_5 уклали
шлюб, внаслідок чого дружині присвоєно
прізвище ОСОБА_5. (а.с. 13)

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 р. в сім'ї
ОСОБА_8 і ОСОБА_5, що підтверджується
Посвідкою про народження серії НОМЕР_1.
(а.с. 14)

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно з записом акта про шлюб № 1923 від
27.06.1948 р. ОСОБА_11 та ОСОБА_5, яка була
вдовою, уклали шлюб, після чого
прізвище дружини значилось як ОСОБА_5. (
а.с. 15)

У подружжя ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 році
народилась донька ОСОБА_7, а
ІНФОРМАЦІЯ_5 році народилась донька
ОСОБА_4, якій після реєстрації шлюбу з
ОСОБА_12 було присвоєно прізвище ОСОБА_4.
( а.с. 69-71)

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_6.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у віці 87
років, про що в Книзі реєстрації
смертей зроблено відповідний актовий
запис № 6254 та Першим відділом
реєстрації актів цивільного стану
Приморського районного управління м.
Одеси видано Свідоцтво про смерть
серії НОМЕР_2. (а.с. 16)

Таким чином, через ту обставину, що
спадкодавець під час другого одруження
вказала замість прізвища ОСОБА_8 своє
дівоче прізвище ОСОБА_5, мається певна
неузгодженість у документах ОСОБА_3,
про його родинні відносини з ОСОБА_5

Факт, про встановлення якого просить
позивач, має для нього юридичне
значення, оскільки від нього залежить
реалізація ним права на отримання
спадщини після смерті ОСОБА_5

Оцінка вказаних письмових доказів, з
урахуванням пояснень сторін, в тому
числі і відповідача, яка цей факт не
заперечувала під час прийняття
спадщини, показання свідків ОСОБА_13,
ОСОБА_14,, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, дають підстави суду для
ухвалення рішення про встановлення
факту, що ОСОБА_5, є рідною матір'ю
ОСОБА_3

У 1953 році ОСОБА_5 закінчила будівництво
житлового будинку під літ. «А», який
розташований у АДРЕСА_1 на земельній
ділянці, площею 563 кв.м.

Після створення ОСОБА_3 власної сім'ї,
народження у нього у 1965 році доньки,
його мати ОСОБА_5 виділила на належній
їй земельній ділянці по АДРЕСА_1,
частину ділянки під будівництво
житлового будинку для проживання сина
та його родини. Цей будинок під літ. «Г»,
який будувався за участю ОСОБА_3 та його
дружини, був побудований у 1968 році, що
підтверджується документально і
показаннями свідків-очевидців ОСОБА_13,
ОСОБА_14,, ОСОБА_15 і не спростувано
свідками ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 У
ІНФОРМАЦІЯ_7 році в цьому будинку у
подружжя ОСОБА_3 народився син ( а.с. 66)

14 травня 1985 року ОСОБА_5 склала заповіт,
яким на випадок своєї смерті зробила
розпорядження щодо належного їй
житлового будинку АДРЕСА_1, який
заповідала в рівних долях кожному -
ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с. 73) В заповіті від 14
травня 1985 року ОСОБА_5 на випадок своєї
смерті зробила розпорядження щодо
належного їй житлового будинку
АДРЕСА_1. На той час їй належав лише
житловий будинок під літ «А». ( а.с. 109-110)

03.01.2003 р. ОСОБА_5 отримала Свідоцтво про
право власності на домоволодіння №
023451, яким Виконавчим комітетом
Одеської міської ради посвідчено, що
об'єкт у АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_5
на праві приватної власності та в
цілому складається з двох житлових
будинків літ. «А», «Г» загальною площею
89,9 кв.м., житловою площею 66, 4 кв.м.,
гаражу літ. «Л», котельної літ. «Є»,
сараїв під літ. «И», «Б», «Ж», «К»,
вбиральні літ. «З», відображених у
технічному паспорті від 29.03.2002 р.
Свідоцтво видане на підставі
розпорядження Малиновської районної
адміністрації виконавчого комітету
Одеської міської ради 12.11.2002 р. № 800/01-04.
Вказане свідоцтво зареєстроване в КП
«ОМБТІ та РОН» під № 40634 стр 48 кн. 263 -
02.03.2003 р. (а.с. 10)

Одразу, а саме через 4 дні після набуття
права власності на домоволодіння, яке
складалося з двох житлових будинків та
інших господарських будівель і споруд,
06.03.2003 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали
договір дарування частини
домоволодіння, відповідно до якого
ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла в
дар 41/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1.
Цей договір зареєстровано під № 40634
стр. 48 кн. 263. В тексті договору
зазначається, що по заяві дарувателя
відчужуються : житловий будинок під літ
«А», сараї під літ «Б», «К», гараж під
літ «И», частина мостіння та
огородження. (а.с. 11)

Зазначені обставини, на переконання
суду, мають важливе значення для
правильного визначення прав та
обов'язків сторін по справі. ОСОБА_5
подарувала доньці частину
домоволодіння, яку побудувала і в якій
жила сама, розуміючи і бажаючи, щоб
житловий будинок під літ «Г» не
переходив у власність лише ОСОБА_4
Будь-яких перешкод для дарування
усього домоволодіння у ОСОБА_5 не було.

20.01.2009 року ОСОБА_4 надала до Сьомої
Одеської державної нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини
за заповітом. ( а.с. 58)

Згідно заяви, поданої до Сьомої
Одеської державної нотаріальної
контори 21.01.2009 року № 139, ОСОБА_7
повідомила, що померла її мати ОСОБА_5,
яка залишила на її ім'я заповіт і що
вона відмовляється від спадщини, що їй
припадає згідно вищезазначеного
заповіту. 21.01.2009 року ОСОБА_7 підписала
нотаріальну посвідчену заяву № 140, якою
відмовляється від прийняття спадщини,
як спадкоємиця за законом на користь
дочки померлої, ОСОБА_4 (а.с.59 - 60)

В заяві від 21.01.2009 року до Сьомої
одеської державної нотаріальної
контори, підписаній ОСОБА_3,
повідомляється, що йому відомий зміст
заповіту, посвідченого державним
нотаріусом П'ятої одеської державної
нотаріальної контори, 14.05.1985 року за
реєстровим № 2-2331, від імені його матері
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
на ім'я ОСОБА_4 і ОСОБА_7 Крім того,
зазначено, що зміст ст. 1241 ЦК України, на
підставі якої він має право на
обов'язкову частку в спадщині, йому
державним нотаріусом роз'яснено, а тому
усвідомлюючи значення своїх дій та
маючи можливість керувати ними,
розуміючи обставини, що мають для нього
істотне значення, без впливу
насильства (фізичного чи психічного
тиску) з боку інших, за своєю справжньою
волею від одержання обов'язкової
частки у спадщині відмовляється. (а.с. 61)

Відповідно до ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка). Розмір
обов'язкової частки у спадщині може
бути зменшений судом з урахуванням
відносин між цими спадкоємцями та
спадкодавцем, а також інших обставин,
які мають істотне значення. До
обов'язкової частки у спадщині
зараховується вартість речей
звичайної домашньої обстановки та
вжитку, вартість заповідального
відказу, встановленого на користь
особи, яка має право на обов'язкову
частку, а також вартість інших речей та
майнових прав, які перейшли до неї як до
спадкоємця.

ОСОБА_3, як повнолітня непрацездатна
дитина спадкодавця, на день смерті якої
його вік складав 67 років, мав право на
обов'язкову частку після смерті ОСОБА_5
незалежно від змісту заповіту.

Зі змісту цієї статті випливає, що
спадкування обов'язкової частки
являється одним із видів спадкування,
яке здійснюється за заповітом. Тому,
відповідно до правил, передбачених ч. 1
і 5 ст. 1273 ЦК України ОСОБА_3 мав право
відмовитися від прийняття спадщини
протягом строку, встановленого статтею
1270 цього Кодексу шляхом подачі заяви
про відмову від прийняття спадщини
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини. Відмова від прийняття
спадщини є безумовною і
беззастережною.

Виходячи зі змісту положень частин 1-3
ст. 202 ЦК України заява про відмову від
прийняття спадщини за своєю правовою
природою є одностороннім правочином -
дією особи, спрямованою на припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 5 ст. 1274 ЦК України
відмова від прийняття спадщини може
бути визнана судом недійсною з підстав,
встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Судом встановлено, що підписанню
ОСОБА_3, заяви про відмову від прийняття
спадщини передувало його поїздка з
ОСОБА_4 до ОМБТІ з метою отримання ним
документів на спадщину. З пояснень
ОСОБА_4 видно, що ОСОБА_3 збирав
документи в органах РАЦС щодо родинних
відносин з матір'ю, і сплачував за це
гроші, що під час відвідання
нотаріальної контори нотаріус
роз'яснила ОСОБА_3, що у нього немає
документів про родинні відносини і
тому нотаріус не може оформити на нього
спадщину.

Ці обставини свідчать, що ОСОБА_3 мав
безумовний намір прийняти спадщину,
виходячи з того, що крім житлового
будинку під літ «Г» у нього та його
дружини іншого житла не було і не має.
Будучи пенсіонерами, вони позбавлені
можливостей придбати інше житло і
навіть його наймати.

Таким чином, під час вчинення правочину
- відмови від прийняття спадщини ОСОБА_3
помилився щодо обставин, які мають
істотне значення, а саме щодо природи
правочину, втрати ним назавжди права на
спадкування після смерті матері.
Позивач, який немає юридичної та іншої
вищої освіти не знав, що відмова від
прийняття спадщини є безумовною і
беззастережною, що вона може бути
відкликана протягом строку,
встановленого для її прийняття, тобто
ще протягом 13 днів, до 02.02.2009 р. У нього
були відсутні безумовні документи про
родинні відносини зі спадкодавцем, про
що йому повідомила нотаріус. При таких
життєвих фактах, роз'яснення
нотаріусом ОСОБА_3 цих суттєвих
обставин, які мають істотне значення
щодо природи правочину, втрати ним
права на спадкування, не відбувалося.
Хоча в цей же день, через 3 хвилини після
підписання ОСОБА_3 вказаної заяви, в
заяві ОСОБА_7 про відмову від прийняття
спадщини державний нотаріус
роз'яснила, що її відмова від прийняття
спадщини є безумовною і
беззастережною, але може бути
відкликана протягом строку,
встановленого для її прийняття, їй
також роз'яснено зміст ст. ст. 225, 229-231, 233,
1273-1275 ЦК України. (а.с.59)

На переконання суду такі роз'яснення
мав отримати і ОСОБА_3, тому що
відповідно до ст. 5 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус зобов'язаний
сприяти громадянам у здійсненні їх
прав та захисті законних інтересів,
роз'яснювати права і обов'язки,
попереджати про наслідки вчинюваних
нотаріальних дій для того, щоб юридична
необізнаність не могла бути
використана їм на шкоду. Для суду
являється очевидним, що відповідні
роз'яснення та попередження вплинули б
на волевиявлення ОСОБА_3 і він би не
відмовився безумовно і беззастережно
від права на власну частку у спадщині,
ризикуючи залишитись без житла у
похилому віці.

Невиконання цих обов'язків нотаріусом
підтверджується також наступними
фактичними обставинами. Лише після
підписання ОСОБА_3, за 12 днів до спливу
6-місячного строку для прийняття
спадщини, заяви про відмову від
спадщини державний нотаріус запитала з
Відділу РАЦС копію актового запису про
шлюб ОСОБА_11 та ОСОБА_5, отримавши 07.03.2009
року копію запису акта про шлюб між
ОСОБА_11 та ОСОБА_5 Не маючи безумовних
документів про родинні відносини між
ОСОБА_3 і спадкодавцем, нотаріус лише
18.03.2009 року завірила заяву ОСОБА_7 та
ОСОБА_4 про підтвердження, що ОСОБА_3 є
рідним сином ОСОБА_5 ( а.с. 75-78)

За таких обставин у суду наявні
підстави для задоволення позовної
вимоги ОСОБА_3 про визнання заяви про
відмову від обов'язкової частки у
спадшині недійсною.

25.03.2009 р. видано Свідоцтво про право на
спадщину за заповітом серії ВМС № 391317,
зареєстроване в реєстрі за № 1-863, у
якому державним нотаріусом Сьомої
одеської державної нотаріальної
контори Рубінчик Л.О. посвідчено, що
спадкоємицею майна ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. є її дочка - ОСОБА_4
Спадкове майно, на яке видано це
свідоцтво складається з 51/100 частини
домоволодіння, розташованого в
АДРЕСА_1, яке в цілому складається з
двох житлових будинків літ. «А», «Г»
загальною площею 89,9 кв.м., житловою
площею 66, 4 кв.м. та надвірних споруд під
літ. «Б, Ж, К» - сараї, «Л», «И» гаражі, «З»
- вбиральні», І-ІІ - вимощення, № 1-3 -
огорожі, розташованих на земельній
ділянці розміром 563 кв.м., яка
знаходиться у фактичному користуванні.
Крім того зазначено, що на самочинно
збудовані сарай літ. «Ж1», стіни літ.
«М», прибудова літ. «гЗ» це свідоцтво не
видавалось. (а.с. 12)

Суд визнає зазначене свідоцтво про
право на спадщину за заповітом від
25.03.2009 року частково недійсним у зв'язку
з тим, що його видачею порушено право
позивача на обов'язкову частку.

Як передбачено ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до норми ст. 392 ЦК України
вбачається, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Зважаючи на ту обставину, що спадкове
майно складається з 51/100 часток
домоволодіння АДРЕСА_1, які належали
спадкодавцю ОСОБА_5, суд визначає
розмір обов'язкової частки ОСОБА_3
виходячи з положень ст. 1241 ЦК України, а
саме встановлює половину частки, яка
належала б йому у разі спадкування за
законом ( ст. 1261 ЦК). Спадкоємцями ОСОБА_5
є ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, тобто частка
кожного у випадку спадкування ними за
законом мала б складати 102/600, а отже
обов'язкова частка становить 51/600. Саме
на цю частку судом визнається право
власності за позивачем в домоволодінні
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Такої заяви сторонами у спорі не
зроблено.

Таким чином, суд вважає, що наявні
підстави для задоволення позову в
повному обсязі, що буде відповідати
принципам законності, обґрунтованості
та верховенства права (
справедливості).

Керуючись вимогами ст.ст. 60, 209, 212-215 ЦПК
України, -

СУД

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, -
задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_3 є сином
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати заяву, складену 21 січня 2009 року
та посвідчену державним нотаріусом
Сьомої одеської державної
нотаріальної контори Рубінчик
Людмилою Олександрівною про відмову
ОСОБА_3 від права на обов'язкову частку
у спадщині після смерті ОСОБА_5 -
недійсною.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за заповітом від
25 березня 2009 року, видане ОСОБА_4
державним нотаріусом Сьомої одеської
державної нотаріальної контори
Рубінчик Людмилою Олександрівною на
51/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1. (
зареєстровано в реєстрі за № 1-863)

Визнати за ОСОБА_3 право приватної
власності на обов'язкову частку у
спадщині після смерті ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в розмірі 51/600 часток
домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається
в цілому з двох житлових будівель під
літерами «А, Г», загальною площею 89,8
кв.м., житловою площею 66,4 кв.м. та
надвірних споруд під літерами «Б, Ж, К» -
сараїв, «Л, И» - гаражів, «З» - вбиральні,
І-ІІ - вимощення, № 1-3 огорожі,
розташованих на земельній ділянці,
розміром 563 кв.м.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційної скарги через
Малиновський районний суд м. Одеси до
апеляційного суду Одеської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні
під час проголошення, протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

С У Д Д Я: