Справа № 2-1001/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2014

Іллінецький районний суд
Вінницької області в скаладі:

Головуючого судді Дєдов М.С.

при секретарі Тетерук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданнів в м. Іллінці справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
знесення самочинного будівництва,
повернення самовільно зайнятої
земельної ділянки, відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про знесення
самочинного будівництва, усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, відшкодування шкоди.

В послідуючому, до початку розгляду
справи по суті, в порядку ч. 2 ст.31 ЦПК
України, позивачка ОСОБА_1 звернулась
до суду із зміненою позовною заявою до
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
знесення самочинного будівництва,
повернення самовільно зайнятої
земельної ділянки, відшкодування
шкоди.

В зміненій позовній заяві позивачка
зазначає слідуючі обставини, якими
обґрунтовує свої позовні вимоги.

Так, вона вказала, що у відповідності до
Свідоцтва про право особистої
власності на жилий будинок за № 742,
виданого виконавчим комітетом
Іллінецької міської ради народних
депутатів 13 вересня 1988 року, вона є
власником домоволодіння за номером
АДРЕСА_1.

У відповідності до Державного акту на
право приватної власності на землю
вона є власником земельної ділянки
загальною площею 0,1333 га., на якій
розташовано домоволодіння.

По сусідству з нею проживає
сім'я-подружжя ОСОБА_3, визначених нею
відповідачами в даній цивільній
справі. Наскільки їй відомо, то вони
проживають у власному житловому
будинку, який розташований на належній
їм земельній ділянці. Суміжні земельні
ділянки розділені парканом, який вона
встановила понад 20 років тому. Паркан
являє собою встановлені металеві
стовпчики з натягнутою з її сторони
металевою сіткою.

Суть виниклого між ними спору полягає в
тому, що подружжя ОСОБА_3 без її згоди у
липні 2009 року побудували навіс біля
приміщення належного їм хліва без
відповідного дозволу, в порушення
будівельних норм. Одна металева опора
навісу встановлена в стовпчик
належного їй паркану і приварена. Друга
опора встановлена біля самого паркану.
Внаслідок цього паркан став
нахилятися, тобто, пошкоджуватися,
втрачати свій естетичний вигляд.
Оскільки відповідачі в добровільному
порядку не захотіли влаштувати навіс у
відповідності до будівельних норм, то
вона змушена була звернутися зі
скаргою до міської ради. За
результатами її розгляду відповідачі
зняли шиферне покриття навісу від
паркану на відстань до одно: метра. Але
категорично відмовилися демонтувати
металеву опору навісу, яка встановлена
в опору паркану. Таке стало підставою
для її неодноразового звернення до
міської ради зі скаргами, а оскільки
відповідачі категоричне відмовляються
усунути порушення, то вона змушена
звернутися до суду даними позовними
вимогами.

До того ж, відповідачами при
будівництві навісу було пошкоджено
належну їй металеву сітку встановлену
на червоній лінії. Пошкодження має
місце по всій довжині сітки в 35 метрів.
За допомогою кусачиків відповідачі
поламали верхню частину сітки по всій
її довжині. В деяких місцях висота
сітки зменшилася до 0,5 м. і кури
відповідачів перестрибують на її
земельну ділянку і заподіюють шкоду.

Вона просила відповідачів поновити
пошкоджену ними сітку, натомість ті
відмовляються. У зв'язку з цим вона
змушена просити суд зобов'язати
відповідачів відшкодувати їй
заподіяну шкоду шляхом встановлення
нової металевої сітки та встановлення
двох металевих стовпчиків, які саме
через будівництво навісу нахилилися.
Вартість сітки на сьогодні становить 220
гривень, а тому загальна її вартість
буде становити 770 гривень, а загальна
вартість двох стовпчиків становить на
ринку по 100 гривень кожен, тобто 200
гривень. Вартість робіт становить 300
гривень. В разі відмови відповідачів
від встановлення сітки та стовпчиків,
вказану суму слід стягнути на її
користь.

У відповідності до вимог статті 376 ЦК
України, житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Згідно п. 2.20 ДБН 79-92 «Житлові будинки
для індивідуальних забудовників
України», відстань від межі суміжної
ділянки до стін житлового будинку або
господарської споруди слід приймати не
менше 1 м. Конструкції будинків та
споруд, що виступають не повинні
перетинати межі сусідніх ділянок.

Згідно статті 152 ЖК України,
переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, проводяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів.

В п. 1.5 Тимчасового положення про
порядок Державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, затвердженого Наказом
МЮ України № 7/5 від 07.02.2002 року,
державній реєстрації підлягають право
власності та інші речові права на таке
нерухоме майно:

1) житлові будинки;

2) квартири;

3) будівлі, в яких розташовані
приміщення, призначені для перебування
людини, розміщення рухомого майна,
збереження матеріальних

цінностей, здійснення виробництва
тощо;

4) споруди (інженерні,
гідротехнічні тощо) - земельні
поліпшення, що не належать до будівель
та приміщень, призначені для виконання
спеціальних технічних функцій;

5) приміщення - частини
внутрішнього об'єму житлових будинків,
будівель, квартир, обмежені
будівельними елементами.

Згідно повідомлення Іллінецької
міської ради від 10.06.2011 року за вихідним
номером 13-78-02.24 виконавчий комітет
Іллінецької міської ради не видавав
дозволу ОСОБА_3 на будівництво навісу,
тобто будівництво є самочинним.

В статті 182 ЦК України зазначається про
те, що право власності та інші речові
права на нерухомість підлягають
державній реєстрації.

В аспекті зазначених правових норм
доцільно витребувати у відповідачів
технічну документацію на
домоволодіння, оглянути у відкритому
судовому засіданні і визначитися щодо
законності будівництва вказаного
навісу.

Досліджуючи заперечення відповідачів
щодо позовних вимог слід дати правову
оцінку повідомленню Іллінецької
міської ради від 09.02.2012 року за вих..
Я-9-02.25 за підписом міського голови. Для
цього прошу суд допитати в якості
свідка міського голову ОСОБА_5

Щодо самовільного зайняття
відповідачами по справі належної їй
земельної ділянки слід зазначити
наступне.

Згідно Державного акту на право
приватної власності на землю № 002131,
виданого 31 липня 2000 року Іллінецькою
міською радою, вона є власником
земельної ділянки по АДРЕСА_2, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, ведення особистого
підсобного господарства загальною
площею 0,1333 га., з них ріллі 0,0607 га.
Належна їй земельна ділянка межує з
житловим будинком ОСОБА_3. Даний
будинок на 20 см. розташований на її
земельній ділянці. Але таке не є
предметом спору, оскільки на час його
будівництва сторони не заперечували
щодо цього.

Натомість, на сьогодні окрім
викладеного, предметом спору являється
те, що подружжя ОСОБА_3 біля будинку
облаштували хвіртку через яку
проходять до їх земельної ділянки,
тобто городу. Але проходять вони по її
земельній ділянці, на якій вона вирощує
клубніку та іншу сільськогосподарську
продукцію. Відповідачі по справі
утримують велике підсобне
господарство і через вказану хвіртку
вивозять на город різноманітні
відходи, в тому числі і гній. При
вивезенні таких відходів
забруднюється її земельна ділянка,
через що вона повинна прибирати її,
утримуючи в належному стані. Внаслідок
цього верхній покрив землі
затоптується, пошкоджується рослинні
насадження. Протягом дня відповідачі
по декілька разів проходять і
проїжджають по моїй земельній ділянці
(ріллі) і в такий спосіб самовільно її
займають.

Більше того, відповідачі в районні
хвіртки належну їй земельну ділянку
забетонували і поставили її перед
фактом, мотивуючи тим, що вони мають
право проходу до свого житлового
будинку. На її усні звернення щодо
цього, відповідачі не реагують, а
навпроти ображають її, погрожують
розправою, що ставало підставою для
звернення до правоохоронних органів та
Іллінецької міської ради.

Далі в позовній заяві позивачка ОСОБА_1
зазначає, що відповідачі мають
можливість проходу до своєї земельної
ділянки, але з іншої сторони свого
будинку. Натомість використовувати
інший прохід вони не бажають, а все
роблять їй на зло.

Згідно статті 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою і відшкодування
завданих збитків.

Згідно статті 211 ЗК України, громадяни
несуть цивільну відповідальність за
самовільне зайняття земельних ділянок.

В статті 212 ЗК України, самовільно
зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власнику.

Обставини викладені в позовній заяві
підтверджуються доказами які є
додатком до первинного позову, з
урахуванням клопотань заявлених
сторонами та задоволеними судом.

Водночас, вона змушена просити суд про
огляд доказів за їх місцезнаходженням
у відповідності до вимог статті 140 ЦПК
України.

У зв'язку з порушенням її цивільних
прав з боку відповідачів по справі, їй
заподіяно велику моральну шкоду, яка
полягає в душевних стражданнях, які їй
прийшлося пережити.

Вона особа похилого віку, вдова і
пенсіонерка, проживає одна. Вікова
різниця між нею та відповідачами є
суттєвою. Незважаючи на це,
відповідачі, по причині спірних
правовідносин ображають та принижують
її людську гідність, що змушувало її
звертатися за допомогою до міської
ради, міліції, а тепер і до суду.

Еквівалентом відшкодування заподіяної
їй моральної шкоди вона визначає суму в
розмірі 1000 гривень, яку слід стягнути
на її користь з відповідачів по справі.

Посилаючись на викладені обставини та
статті 23, 376, ЦК України, статті 108,152, 211,
212 ЗК України позивачка ОСОБА_1 просить:

1. Знести самовільно побудований
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 навіс біля приміщення
хліва по АДРЕСА_2.

2. Стягнути з відповідачів на її
користь заподіяну їй матеріальну шкоду
в розмірі 1270 гривень та 1000 гривень на
відшкодування моральної шкоди.

3. Повернути самовільно зайняту
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку
ріллі, що поряд з їх житловим будинком,
яка розташована за АДРЕСА_1 і належна їй
на праві власності згідно державного
акту про право приватної власності на
землю серії ВН № 002131 виданого
Іллінецькою міською радою 31 липня 2000
року.

4. Судові витрати пов'язані з
розглядом справи покласти на
відповідачів.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
свої позовні вимоги підтримала
повністю і просить їх задоволити. Вона
просить, щоб ОСОБА_2 на межі їх
земельних ділянок облаштував все так
як було раніше.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_6
вважає, що позовні вимоги позивачки
доведені і їх слід задоволити. Він
пояснив, що позовні вимоги
підтверджуються висновком судової
будівельно-технічної експертизи, при
проведенні якої було встановлено
часткове пошкодження сітки в огорожі,
що розділяє земельні ділянки сторін,
також встановлено розміщення однієї
опори піднавісу на межі земельних
ділянок сторін , що є порушенням діючих
будівельних норм, тому, на його думку,
відповідачів слід зобов'язати
демонтувати цю опору. Земельна ділянка
ОСОБА_1 зменшилась, а вона має право
повністю використовувати свою
земельну ділянку.

Відповідачка ОСОБА_3 позову не визнала
повністю. Вона просить відмовити
позивачці в задоволенні позову і
стягнути з неї на її користь витрати на
проведення судової
будівельно-технічної експертизи.

Представник відповідачки ОСОБА_3
ОСОБА_7 пояснила що піднавіс є
тимчасовою спорудою, технічна
документація при його будівництві не
вимагається, тому він побудований у
відповідності до державних
будівельних норм.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи
металева опора піднавісу, яка стоїть на
межі не руйнує спільну межу, тому немає
підстав для її знесення.

Експертом також встановлено, що
металева сітка паркана не порізана, а у
верхній частині розімкненні плетіння,
що може трапитись від тривалого часу її
знаходження в паркані під дією
атмосферних та природних явищ.

На думку ОСОБА_7 відповідачі не займали
земельної ділянки позивачки, тому
вимога про повернення самовільно
зайнятої земельної ділянки є
безпідставною. Позивачка не довела, що
діями відповідачів позивачці
заподіяна моральна шкода, тому ОСОБА_7
просить . відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позову і стягнути з неї на
користь . відповідачки ОСОБА_3 3236,65 грн.
витрат на проведення судової
будівельно-технічної експертизи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, але надав до суду письмову
заяву від 17.02.2014 року, в якій просить
дану цивільну справу розглядати за
його відсутності.

Він просить повністю відмовити
позивачці ОСОБА_1 в позові за
необґрунтованістю позовних вимог і
стягнути з неї на користь ОСОБА_3 судові
витрати, пов'язані з проведенням
судової будівельно-технічної
експертизи в розмірі 3236,65 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін та їх
представників, покази свідків
дослідивши представлені у справі
докази, приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню, ,
зважаючи на слідуючі встановлені та
підтвердженні обставини.

Згідно пояснень позивачки ОСОБА_1,
свідоцтва про право особистої
власності на жилий будинок № 742 (т. цив.
спр. 1 а.с. 8) та Державного акта на право
власності на землю серії ВН 002131 (а.с. 9
т.1) позивачка ОСОБА_1

З.М. має у власності жилий будинок та
земельну ділянку, площею 0,1333 га, які
знаходяться в АДРЕСА_1.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2
користуються жилим будинком та
земельною ділянкою площею 0,1439 га, які
належали покійній матері ОСОБА_3 -
ОСОБА_8 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року і
знаходяться в АДРЕСА_2, що
підтверджується, крім їх пояснень
копією Державного акту на право
приватної власності на землю (а.с. 47 т.1)
та свідоцтвом про право особистої
власності на жилий будинок № 284 від 8
липня 1987 року (а.с. 215 т. 1).

Як видно із пояснень сторін та листів і
актів Іллінецької міської ради (а.с. 50-54,
64, 68, 69 т.1) між сторонами склались
неприязні стосунки по причині побудови
ОСОБА_3 піднавіса та суміжного
землекористування.

Позивачка вважає побудову
відповідачами піднавісу незаконною і
пред'явила вимогу про його знесення.

Як видно із представлених
відповідачами фототаблиць (а.с. 76-80 т.1),
та при огляді речових доказів на місці
в порядку ст. 187 ЦПК України (а.с. 116- 118,
т.1) судом встановлено, що відповідачі
на земельній ділянці, якою
користуються, побудували біля сараю
піднавіс, одна з опор якого розташована
біля спільної межі. Згідно роз'яснень
Іллінецької міської ради (а.с. 48 т.1),
відповідно до п.1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» навіси -
відносяться до малих архітектурних
форм, розміщення, яких здійснюється
відповідно до Закону України «Про
благоустрій населених пунктів, згідно
ст. 26, якого - благоустрій присадибної
ділянки проводиться її власником або
користувачем цієї ділянки із чого
слідує, що надання дозволу на
встановлення тимчасового навісу на
присадибних ділянках не передбачено.
Але згідно п. 3.25 ДБН 360-92**
«Містобудування, планування і забудова
міських і сільських поселень» такі
споруди повинні розміщуватись не
ближче 1 метра до межі.

Згідно п.4 висновку експерта № 2427/2428/14-21
металева опора № 4, яка додатково
підтримує покрівлю навісу, знаходиться
на відстані приблизно 5 см від спільної
межі між земельними ділянками АДРЕСА_1,
що порушує вимоги п.3.25 ДБН 360-92**, тому
дана опора підлягає перенесенню від
спільної межі на відстань не менше 1
метра. Дане зобов'язання слід покласти
на відповідачів, які побудували
вказаний навіс і в - цій частині
задоволити вимоги позивачки.

Позивачка ОСОБА_1 у вказаній позовній
заяві звернулась також з вимогою про
відшкодування їй відповідачами
матеріальної шкоди в розмірі 1270 грн. за
пошкодження металевої сітки по всій
довжині на протязі 35 метрів за
допомогою кусачиків. Вона вказує в
позовній заяві, що загальна вартість
сітки 770 грн. двох стовпчиків 200 грн.,
вартість робіт 300 гривень і таким чином,
розмір завданої їй матеріальної шкоди
визначає в загальній сумі 1270 гривень.

Відповідачі заперечують обставину
пошкодження ними цієї сітки.

Суд, дослідивши докази, якими позивачка
обґрунтовує цю вимогу, приходить до
висновку, що дана вимога не знайшла
свого підтвердження в судовому
засіданні, тому в цій частині в позові
слід відмовити, зважаючи на слідуючі
встановлені та підтверджені обставини.

В позовній заяві (а.с. 100 т.1) позивачка
вказує, що відповідачі за допомогою
кусачиків поламали верхню частину
сітки по всій її довжині.

Згідно п.1 висновку експерта судової
будівельно-технічної експертизи (стор.
висновку 9), експертом при виході на
місце виявлені пошкодження металевої
сітки у верхній її частині у вигляді
розімкнення плетінь.

Ці докази спростовують доводи
позивачки про те, що відповідачі
порізали сітку.

Причин розімкнення плетінь на сітці
позивачка не навела і ніяких доказів з
цього приводу суду не надала.

Але судом із пояснень позивачки
встановлено, що даний паркан
побудований більше двадцяти років
тому.

Крім того, позивачка стверджує, що
відшкодувати їй шкоду слід шляхом
стягнення витрат на встановлення нової
сітки.

Але, згідно п.2 вказаного висновку
судової будівельно-технічної
експертизи, металеву сітку можливо
відремонтувати шляхом з'єднання її
плетінь.

Позивачка також не надала доказів про
вартість сітки, стовпчиків і робіт, не
врахувала знос матеріалів з
врахуванням термінів побудови огорожі,
тому в цій частині позову позивачці
слід відмовити.

Позивачка вказує в позовній заяві, що
порушенням її цивільних прав з боку
відповідачів їй заподіяно велику
моральну шкоду, яка полягає в душевних
стражданнях, які їй прийшлося
перенести. Вона особа похилого віку,
вдова пенсіонерка, проживає одна.
Відповідачі по причині спірних
правовідносин ображають та принижують
її людську гідність, що змушувало її
звернутись до міської ради, міліції і
тепер до суду.

Розмір моральної шкоди вона визначає в
одну тисячу гривень, які просить
стягнути з відповідачів на її користь.

Обставини заподіяння моральної шкоди
на які посилається позивачка знайшли
свої підтвердження в судовому
засіданні, відповідачами вони не
спростовані.

Судом встановлено, що при побудові
піднавісу відповідачами були порушені
державні будівельні норми, що вони
частково визнали і частково
демонтували піднавіс.

З питаннями про врегулювання
нормальних стосунків відносин
позивачки неодноразово зверталась до
Іллінецької міської ради, що
підтверджується листами міської ради
(а.с. 20, 50, 52, 53, 62, 64). Про недобросусідські
відносини сторін підтвердила свідок
ОСОБА_9

Таким чином, суд вважає доведеним
позивачкою правові підстави
заподіяння їй моральної шкоди,
передбачені ст. 23 ЦК України по вині
відповідачів.

Суд також вважає, що розмір грошового
відшкодування позивачкою визначено з
врахуванням глибини її фізичних
страждань, з врахуванням особи
позивачки, ступеня вини відповідачів і
врахування вимоги розумності та
справедливості і вважає, що з
відповідачів на користь позивачки слід
стягнути по 500 грн. з кожного на
відшкодування моральної шкоди.

Що стосується вимог про повернення
позивачці відповідачами самовільно
зайнятої земельної ділянки ріллі, то
суд, розглядаючи дану позовну вимогу,
встановив слідуючі обставини.

Згідно Державного акту на право
приватної власності на землю (а.с. 9, т.1)
позивачці на праві приватної власності
належить земельна ділянка, площею 0,1333
га, що знаходиться по АДРЕСА_1. Згідно ч.
1 ст. 152 ЗК України держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.

Згідно ч.2 ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав н. землю, навіть якщо
ці порушення не пов'язані з
позбавленням прав, володіння земельною
ділянкою, і відшкодування завданих
збитків, відповідь: до ч.1 ст. 153 ЗК
України власник не може бути
позбавлений права власності на
земельну ділянку, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до абзацу 10 ст. 1 Закону
України «Про державний контролі за
використанням та охороною земель»,
самовільне зайняття земельних ділянок
- це будь-які дії особи, які свідчать про
фактичне використання не наданої їй
земельної ділянки чи намір
використовувати земельну ділянку д
встановлення її меж в натурі (на
місцевості), до одержання документа, ш
посвідчує право на неї, та до його
державної реєстрації.

Земельна ділянка і жилий будинок, якими
користуються відповідач належали
покійній матері відповідачки ОСОБА_3, щ
підтверджується Державним актом (а.с. 84
т.1) та свідоцтвом на прав, власності
(а.с. 215).

ОСОБА_3 своїх прав на спадкове майно
після смерті матері не оформила.

Між батьками відповідачки ОСОБА_3 та
позивачкою склався 1 певний порядок
суміжного користування земельними
ділянками, з яки:, позивачка
погоджувалась, чого не заперечує і на
даний час.

В своїх вимогах позивачка фактично
просить заборонити проходити
відповідачам через хвіртку біля
будинку, тому що вони, коли вивозять
гній на свій город, проходячи через цю
хвіртку, забруднюють там територію (а.с.
2- т. 1).

В позовні заяві вказані протиречиві
вимоги, які виключають одна одну.

Так, на а.с. 102 т.1, позивачка в позовній
заяві вказує, що відповідач в районі
хвіртки належну їй земельну ділянку
забетонував (а.с. 24, т. 1), а І вимогах
просить повернути земельну ділянку
ріллі.

Крім того, позивачка не вказала,
розміри її земельної ділянки яку
самовільно зайняли відповідачі і яку
земельну ділянку слід повернуті,
оскільки поряд з житловим будинком
розташовані кілька земельних ділянок.
І тому суд приходить до висновку, що
вимога позивачки про повернення 1
самовільно зайнятої земельної ділянки
не обґрунтована, не конкретизована не
знайшла свого підтвердження в судовому
засіданні, тому в її задоволень слід
відмовити.

Постановляючи рішення у справі суд
вирішує питання про розподіл судових
витрат у відповідності до вимог ст. 88
ЦПК України, відповідно до І якої
сплачений позивачкою судовий збір в
сумі 330,40 грн. (а.с. 30,31, 115а) | підлягає
стягненню з відповідачів в рівних
частинах на користь позивачки, а
витрати пов'язані з проведенням
судової будівельно-технічної
експертизи, які згідно акта
здачі-приймання висновку судового
експерта №2427/2428/13-2 становить 3236,65 грн.
(а.с. 11, т.2), і які повністю сплатила
відповідачка ОСОБА_3 (а.с. 236, т.1)
підлягають поверненню відповідачці -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволень яких позивачці
відмовлено.

Із чотирьох позовних вимог позивачки
задоволено дві вимоги, тому суд вважає,
що витрати на проведення судової
будівельно-технічної експертизи слід
покласти в рівних долях на позивачку та
відповідачку ОСОБА_3

Оскільки ОСОБА_3 повністю сплатила
вартість проведення експертизи в сумі
3236,65 грн. то з позивачки на її користь
слід стягнути 1/2 частину цієї вартості,
що становить 1618 грн. 32 коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 23, 376, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 108, 152,
153, 211, 212 ЗК України, Законом України
«Про державний контроль за
використанням та охороною земель»,
ст.ст. 208, 209, 212-215, 216, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перенести
металеву опору №4, яка додатково
підтримує покрівлю піднавісу,
побудованого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 біля
приміщення хліва по АДРЕСА_2 на
відстань не менше одного метра від
спільної межі між земельними ділянками
АДРЕСА_1 в м. Іллінці, Вінницької
області

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 по п'ятсот гривень з кожного на
відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову ОСОБА_1
відмовити за недоведеністю позовних
вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 по 165 грн. 20 коп. з кожного на
повернення судового збору, судових
витрат за проведення судової
будівельно-технічної експертизи.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1618
грн. 32 коп. судових витрат за проведення
судової будівельно-технічної
експертизи.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Іллінецький
районний суд.

Суддя