Справа №473/4325/13-ц 10.02.2014 10.02.2014 10.02.2014
Провадження №22-ц/784/429/14
Провадження №22ц/784/429/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання:
Богатирьовій В.А.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_2, представника відповідача -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ПАТ «УкрСиббанк» (далі - Банк)

на рішення Вознесенського
міськрайонного суду від 06 грудня 2013
року у справі за його позовом до
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та зустрічним позовом
ОСОБА_4 до Банку про визнання
припиненим та недійсним договору
іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року Банк звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки

Банк зазначав, що 22 квітня 2008 року між
ним та ОСОБА_5 був укладений кредитний
договір № 0, відповідно до якого
банк надав позивальнику на споживчі
потреби кредитні кошти в розмірі 25 650,00
доларів США на строк до 17 квітня 2015
року, а остання зобов'язалася вчасно
повернути суму кредиту шляхом внесення
щомісячних платежів згідно
узгодженого сторонами графіку, а також
сплачувати проценти за користування
ним в розмірі 14 % річних від суми
залишку заборгованості.

В забезпечення виконання вказаних
кредитних зобов'язань 22 квітня 2008 року
між Банком та ОСОБА_4 укладено договір
іпотеки, відповідно до якого останній
передав в іпотеку позивачу житловий
будинок АДРЕСА_1, а також земельну
ділянку, яка розташована за вказаною
адресою та надана для обслуговування
цього будинку.

23 березня 2009 року ОСОБА_5 померла.
Зобов`язання за вищевказаним кредитним
договором останньою за життя не були
виконані в повному обсязі.
Заборгованість за кредитним договором
на день її смерті становила 7 876,91
доларів США.

Посилаючись на вказані обставини,
положення ст. ст. 589, 590, 1281, 1282 ЦК, ст. ст.
11, 12, 33, 39 Закону України «Про іпотеку»
(далі - Закон) Банк просив звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
житловий будинок АДРЕСА_1, а також на
земельну ділянку, що була надана для
обслуговування вказаного житлового
будинку.

В жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом про
визнання припиненим та недійсним
договору іпотеки.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим,
що даний договір є припиненим, оскільки
припинено основне зобов`язання у
зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_5 та
відсутності згоди майнового
поручителя на заміну боржника. Крім
цього, зобов`язання припинилося через
неможливість його виконання в зв`язку з
обставиною, за яку жодна із сторін не
відповідає, та відсутні спадкоємці,
які прийняли спадщину після смерті
ОСОБА_5

Ухвалою Вознесенського міськрайонного
суду від 31 жовтня 2013 року зустрічна
позовна заява ОСОБА_4 про визнання
припиненим та недійсним договору
іпотеки об`єднана в одне провадження з
первісним позовом.

Рішенням цього ж суду від 06 грудня 2013
року в первісному позові Банку та в
зустрічному позові ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить
рішення суду в частині відмови в
задоволенні його первісного позову
скасувати та в цій частині ухвалити
нове рішення, яким його позов
задовольнити. Банк посилається на те,
що висновки суду щодо не співмірності
заборгованості за кредитним договором
і вартістю предмета іпотеки не
відповідають умовам договору іпотеки
та положенням Закону.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія вважає, що її слід відхилити із
наступних підстав.

Із матеріалів справи видно, що 22 квітня
2008 року між Банком та ОСОБА_5 був
укладений кредитний договір № 0,
відповідно до умов якого банк надав
позивальнику ОСОБА_5 на споживчі
потреби кредитні кошти в розмірі 25 650
доларів США на строк до 17 квітня 2015
року, а остання зобов'язалася вчасно
повернути суму кредиту шляхом внесення
щомісячних платежів згідно
узгодженого сторонами графіку, а також
сплачувати проценти за користування
кредитом в розмірі 14 % річних від
суми залишку заборгованості.

В забезпечення виконання вказаних
кредитних зобов'язань 22 квітня 2008 року
між Банком та ОСОБА_4 укладено договір
іпотеки, відповідно до якого останній
передав в іпотеку позивачу житловий
будинок АДРЕСА_1, а також земельну
ділянку площею 1000 кв. м, яка розташована
за вказаною адресою та надана для його
обслуговування. Відповідно до п.1.1
вказаного договору іпотеки власником
зазначеного майна, яке передане в
іпотеку, є ОСОБА_4

Згідно договору комплексного
страхування позичальника від 22 квітня
2008 року, укладеного між ВАТ «Страхова
компанія «Кардіф» і позичальником
ОСОБА_5, були застраховані майнові
інтереси останньої, які пов'язані із її
життям, здоров'ям та працездатністю.
Вигодонабувачем за цим договором
вказано Банк.

23 березня 2009 року ОСОБА_5 померла.
Зобов`язання за вказаним кредитним
договором останньою за життя не були
виконані в повному обсязі. Згідно
розрахунку Банку станом на 15 травня 2009
року з урахуванням отриманої останнім
страхової виплати в розмірі 15253,91
доларів США, залишок заборгованості
ОСОБА_5 за основним кредитом становить
7 876,91 доларів США.

Із матеріалів справи і, зокрема
нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_5
від 22 квітня 2008 року про згоду на
укладення ОСОБА_4 договору іпотеки,
вбачається, що ОСОБА_5 і ОСОБА_4 були
подружжям, зареєстровані та проживали
разом в АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції встановлено, що
спадщину після смерті ОСОБА_5
відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України
прийняв ОСОБА_4 В матеріалах справи
відсутні докази щодо прийняття
спадщини іншими особами або відмову
від спадщини, у тому числі і ОСОБА_4

Згідно з ч.5 ст.3 Закону, іпотека має
похідний характер від основного
зобов'язання і є дійсною до припинення
основного зобов'язання або до
закінчення строку дії іпотечного
договору.

Відповідно до ч.1 ст. 608 ЦК України
зобов'язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і в зв'язку з
цим не може бути виконано іншою особою.

Згідно п.5 ст. 1219 ЦК України права та
обов'язки особи як кредитора або
боржника, передбачені статтею 608 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 523 ЦК України
порука або застава, встановлена іншою
особою, припиняється після заміни
боржника, якщо поручитель або
заставодавець не погодився
забезпечувати виконання зобов'язання
новим боржником.

У п. 6.8 договору даного іпотеки сторони
передбачили, що іпотека зберігає силу у
випадку, коли у встановленому законом
порядку відбувається переведення
позичальником боргу за договорами, що
обумовлюють основне зобов'язання, на
іншу особу або змінюється власник
предмету іпотеки з інших підстав.

За наведених обставин суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що оскільки ОСОБА_4 фактично
прийняв спадщину після смерті боржника
ОСОБА_5, із заявою до нотаріальної
контори про відмову від спадщини не
звертався, то є підстави вважати, що він
як майновий поручитель погодився на
заміну боржника (в даному випадку особа
майнового поручителя збігається з
особою боржника).

Пунктом 6.1.2 даного кредитного
договору, пунктом 4 договору іпотеки
передбачено право Банку в порядку,
визначеному розділом 6 кредитного
договору, вимагати дострокового
повернення кредиту.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону визначено, що іпотека -
це вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в
разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Судом встановлено, що станом на 15
травня року заборгованість ОСОБА_5
перед Банком становила 7 876,91 доларів
США, що еквівалентно 62 960 грн. 14 коп.,
тоді як вартість предмета іпотеки
сторонами визначена 215978 грн.

У вересні 2009 року та в серпні 2013 року
відповідачу від Банку надійшли листи,
в яких пропонувалось сплатити
заборгованість за кредитним договором
в сумі 7876,91 доларів США.

У пункті 41 постанови №5 пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Оскільки вказане положення закону є
оціночним, то суд має належним чином
його мотивувати, співставити обставини
зі змістом цього поняття, визначитись,
чи не суперечить його застосування
загальному змісту та призначенню
права, яким урегульовано конкретні
відносини (зокрема, про право на
першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (пункт 6
частини першої статті 3 ЦК).

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про не
співмірність суми заборгованості за
кредитом і вартістю предмета іпотеки
та недоведеність позивачем
спричинення збитків внаслідок
порушення умов кредитного договору
щодо своєчасного повернення чергових
платежів по кредиту. А тому правильно
відмовив Банку в задоволенні вимог про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної
скарги Банку про помилковість
висновків суду першої інстанції щодо
не співмірності розміру
заборгованості за кредитом і вартістю
іпотечного майна не підлягають
задоволенню, оскільки спростовуються
матеріалами справи.

За наведених обставин колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги Банку.

Оскаржуване рішення в частині відмови
в задоволенні зустрічного позову не
оскаржувалось.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк»
відхилити, а рішення Вознесенського
міськрайонного суду від 06 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: