АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
Справа № 2/5416/08.
Головуючий І інст.: - Савченко
Провадження №22-ц/790/7218/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: договірні.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: - Кокоші
В.В.,

суддів: - Бобровського В.В.,
Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: - Остапович Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 28 листопада 2008
року по справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_8 - про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, визнання
права власності на частину житлового
будинку,

в с
т а н о в и л а:

У жовтні 2008 року ОСОБА_7 звернулася в
суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог
зазначала, що вона є власником 3/10
частин житлового будинку АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського РНО Харківської області
25 лютого 2002 року за р. №245.

Співвласником 2/10 частин вказаного
житлового будинку є ОСОБА_8 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого Другою Харківського
району державною нотаріальною
конторою 23 березня 2001 року за р. №1-394.

15 лютого 2008 року вона та ОСОБА_8 уклали
договір купівлі-продажу, відповідно
до якого ОСОБА_8 продала, а вона
придбала належні ОСОБА_8 2/10 частини
житлового будинку АДРЕСА_1.

Вказаний договір нотаріально не
посвідчений, а тому вона змушена
звернутися з позовом в суд про визнання
його дійсним та визнання права
власності.

Посилаючись на вказані обставини та
ст.16, ч. 2 ст. 220, ст. 656 ЦК України, ОСОБА_7
просила суд визнати дійсним договір
купівлі-продажу 2/10 частин житлового
будинку з відповідною частиною
прибудов та надвірних споруд по
АДРЕСА_1, укладеного 15 лютого 2008 року
між нею та ОСОБА_8; визнати за нею право
власності на 2/10 частини житлового
будинку з відповідною частиною
прибудов та надвірних споруд по
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 15 лютого 2008 року;
визнати за нею право власності на 1/2
частину житлового будинку з
відповідною частиною прибудов та
надвірних споруд по АДРЕСА_1;
зобов'язати КП «Харківське районне
бюро технічної інвентаризації»
зареєструвати за нею право власності
на 1/2 частину житлового будинку з
відповідною частиною прибудов та
надвірних споруд по АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_8 позов визнала.

Рішенням Харківського районного
суду Харківської області від 28
листопада 2008 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір
купівлі-продажу 2/10 частин житлового
будинку з відповідною частиною
прибудов та надвірних споруд по
АДРЕСА_1 від 15 лютого 2008 року, укладений
між ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Визнано за ОСОБА_7 право власності на
2/10 частини житлового будинку з
відповідною частиною прибудов та
надвірних споруд по АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
15 лютого 2008 року, а всього визнано за
ОСОБА_7 права власності на 1/2 частину
житлового будинку з відповідною
частиною прибудов та надвірних споруд
по АДРЕСА_1.

Зобов'язано КП «Харківське районне
бюро технічної інвентаризації»
зареєструвати за ОСОБА_7 право
власності на 1/2 частину житлового
будинку з відповідною частиною
прибудов та надвірних споруд по
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, який
не брав участі у розгляді справи,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та постановити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_9

При цьому посилається на те, що він є
співвласником 1 /2 частини житлового
будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом,
виданого Другою Харківського району
державною нотаріальною конторою 23
березня 2001 року за р. №1-394.

При вирішення спору, що виник між
його матір'ю ОСОБА_8 та його сестрою
ОСОБА_9, він не був залучений до участі у
справі, а про існування рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 28 листопада 2008
року дізнався лише у вересні 2014 року.

Вказаним рішенням порушені його
права як співвласника будинку,
оскільки за рішенням суду позивачка
набула право власності на збудовані
ним особисто надвірні будівлі та
споруди.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з підстав,
передбачених п. 3, 4. ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову з
таких підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
відповідачка ОСОБА_8 померла.

Правонаступниками померлої є її
діти: син - ОСОБА_6, дочка - ОСОБА_9

12 червня 2012 року ОСОБА_7 отримала
новий паспорт, змінивше своє прізвище у
зв'язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_7
на ОСОБА_9.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклади усний
договір купівлі-продажу, згідно з яким
відповідачка продала, а позивачка
придбала 2/10 частини житлового будинку
АДРЕСА_1, у зв'язку з чим вказаний
договір слід визнати дійсним та
визнати за позивачкою право власності
на 1 /2 частину спірного житлового
будинку.

Проте, погодитися з таким висновком
суду не можна, оскільки він дійшов його
з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
житловий будинок АДРЕСА_1 належить на
праві власності: в 3/10 частинах ОСОБА_7
на підставі договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського РНО Харківської області
25 лютого 2002 року за р. №245; 2/10 частинах
ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого Другою
Харківського району державною
нотаріальною конторою 23 березня 2001
року за р. №1-394; 1/2 частині ОСОБА_6 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого Другою
Харківського району державною
нотаріальною конторою 23 березня 2001
року за р. №1-394 (а. с.6).

Судом першої інстанції встановлено,
що 15 лютого 2008 року позивачка та
відповідачка уклали договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_7 придбала
належні ОСОБА_8 2/10 частини житлового
будинку АДРЕСА_1.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) право власності
на майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення абодержавної реєстрації, а
в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 657 ЦК України (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку
(квартири) або іншого нерухомого
майна, укладається у письмовій формі
і підлягає нотаріальному посвідченню
та державній реєстрації.

Частиною 2 ст. 220 ЦК України
встановлено, якщо сторони домовились
щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

З підстав недодержання вимог закону
про нотаріальне посвідчення
правочинів нікчемними є тільки
правочини, які відповідно до чинного
законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню.

Отже, положення ч. 2 ст. 220 ЦК України
не застосовуються щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до ст. 210, ч. 3 ст.
640 ЦК України (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
пов'язується з державною реєстрацією,
тому вони не є укладеними і не
створюють прав та обов'язків для
сторін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
не звернув увагу на вказані обставини
та помилково дійшов висновку про
наявність правових підстав для
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання за позивачкою
права власності на 1 / 2 частину
житлового будинок АДРЕСА_1.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Матеріали справи не містять
письмових доказів про те, що 15 лютого 2008
року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали договір
купівлі-продажу, згідно з яким
відповідачка продала, а позивачка
придбала 2/10 частини житлового будинку
АДРЕСА_1.

Із пояснень позивачки ОСОБА_9 наданих
в судовому засіданні апеляційної
інстанції вбачається, що 15 лютого 2008
року вона не вкладала зі своєю матір'ю
ОСОБА_8 договору купівлі-продажу 2/10
частини житлового будинку АДРЕСА_1 та
не передавала матері на виконання
угоди будь-яких грошових коштів за
придбання частини житлового будинку.

Наведене свідчить, що 15 лютого 2008
року договір купівлі-продажу 2/10 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_7
та ОСОБА_10 фактично не укладався,
продавець не передавав у власність
покупцеві спірну частину житлового
будинку, а покупець не приймав вказану
частину житлового будинку у власність
і не сплачував покупцеві за неї грошові
кошти.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає за необхідне скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу 2/10 частин житлового
будинку з відповідною частиною
прибудов та надвірних споруд по
АДРЕСА_1, укладеного 15 лютого 2008 року
між ОСОБА_7 та ОСОБА_8; визнання за
ОСОБА_7 права власності на 2/10 частини
житлового будинку з відповідною
частиною прибудов та надвірних споруд
по АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 15 лютого 2008 року;
визнання за ОСОБА_7 права власності на
1/2 частину житлового будинку з
відповідною частиною прибудов та
надвірних споруд по АДРЕСА_1;
зобов'язання КП «Харківське районне
бюро технічної інвентаризації»
зареєструвати за ОСОБА_7 право
власності на 1/2 частину житлового
будинку з відповідною частиною
прибудов та надвірних споруд по
АДРЕСА_1 відмовити за його
необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307,
п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

в и
р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
задовольнити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 28 листопада 2008
року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу 2/10 частин житлового
будинку з відповідною частиною
прибудов та надвірних споруд по
АДРЕСА_1, укладеного 15 лютого 2008 року
між ОСОБА_7 та ОСОБА_8; визнання за
ОСОБА_7 права власності на 2/10 частини
житлового будинку з відповідною
частиною прибудов та надвірних споруд
по АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 15 лютого 2008 року;
визнання за ОСОБА_7 права власності на
1/2 частину житлового будинку з
відповідною частиною прибудов та
надвірних споруд по АДРЕСА_1;
зобов'язання КП «Харківське районне
бюро технічної інвентаризації»
зареєструвати за ОСОБА_7 право
власності на 1/2 частину житлового
будинку з відповідною частиною
прибудов та надвірних споруд по
АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: