інстанції - Шершак М.І.Номер
провадження 22-ц/788/1888-а/14
Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Маслова
В. О.

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України у м.
Суми

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 22 липня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми,
територіального управління
Держгірпромнагляду України у Сумській
області, третя особа: Сумська міська
виконавча дирекція Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, про встановлення факту
нещасного випадку, покладення
зобов'язань, -

в с т
а н о в и л а:

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому просив
визнати факт отримання ним 11 січня 2003
року травми як нещасний випадок на
виробництві та зобов'язати відповідача
територіальне відділення
Держгірпромнагляду України у Сумській
області провести розслідування і
скласти акт за формою Н-1 та направити
на МСЕК для встановлення наслідків
травми.

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що з
1999 року був зареєстрований як фізична
особа-підприємець та здійснював
підприємницьку діяльність на
території ринку по АДРЕСА_1, де торгував
продуктами харчування. 11 січня 2003 року
близько 20-ї години при складанні речей
на території ринку на нього напали
невідомі особи і побили його, в
результаті чого він отримав тілесні
ушкодження, в тому числі і закриту
черепно-мозкову травму, що на його
думку, є нещасним випадком на
виробництві.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 22 липня 2014 року частково
задоволено позовні вимоги ОСОБА_3.

Встановлено факт отримання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, травми 11 січня 2003 року у
зв'язку зі здійсненням підприємницької
діяльності на території ринку по
вулиці Інтернаціоналістів, 21 в м. Суми.

Відмовлено у задоволенні іншої частини
позовних вимог.

Ухвалою Зарічного районного суду м.
Суми від 24 вересня 2014 року роз'яснено
рішення цього ж суду від 22 липня 2014
року, а саме: вказано, що травма,
отримана ОСОБА_3 11 січня 2003 року за
АДРЕСА_1, є нещасним випадком на
виробництві.

Вказане рішення суду в частині
задоволення позову відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми оскаржило
в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що позивач на момент
вчинення щодо нього невідомими особами
протиправних дій хоча і був
зареєстрований як фізична особа -
суб'єкт підприємницької діяльності,
однак добровільно внесків на
загальнообов'язкове державне
страхування не сплачував, тому
відповідно до положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» він не був
застрахованою особою. Відтак,
отримання позивачем 11 січня 2003 року
травми у зв'язку зі здійсненням
підприємницької діяльності на
території ринку по АДРЕСА_1 не можна
тлумачити як нещасний випадок на
виробництві.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників відповідача відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про задоволення апеляційної
скарги, пояснення позивача ОСОБА_3 про
залишення рішення суду без змін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач ОСОБА_3 з 02 вересня 1999 року по 21
лютого 2008 року був зареєстрований як
фізична особа-підприємець і здійснював
підприємницьку діяльність з
роздрібної торгівлі на ринках (а.с.5-6, 43).

11 січня 2003 року під час того, як він
закінчував свою роботу на ринку по вул.
Інтернаціоналістів в м. Суми, на нього
був скоєний розбійний напад невідомими
особами, внаслідок чого він отримав
тілесні ушкодження, в тому числі і
закриту черепно-мозкову травму, що
вбачається з повідомлень
правоохоронних органів на адресу
позивача про хід проведення
розслідування стосовно цього випадку,
а також даними з нейрохірургічного
відділення Сумської обласної
клінічної лікарні, де позивач проходив
курс лікування з 12 січня 2003 року по 31
січня 2003 року, в тому числі і у зв'язку з
отриманою травмою голови (а.с.38, 39, 42).

Згідно довідки до акта огляду Сумської
МСЕК від 26 вересня 2012 року позивачу
встановлена третя група інвалідності
за загальним захворюванням
безтерміново (а.с.9).

Відповідно до пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 призначено пенсію
по інвалідності у зв'язку з наявністю у
нього третьої групи інвалідності за
загальним захворюванням (а.с.10).

Як вбачається з виписки з історії
хвороби ОСОБА_3 під час його лікування в
клініці науково-дослідницького
інституту гігієни праці та
профзахворювань Харківського НМУ з 21
травня 2013 року по 12 липня 2013 року за
направленням клінічної установи
«Сумська міська клінічна лікарня № 5»,
як зазначено у направленні, виключно за
наполяганням ОСОБА_3, йому був
встановлений такий діагноз: даних за
професійне захворювання встановлено
не було; стійкі поєднані наслідки
віддаленої електротравми (акт про
нещасний випадок на виробництві № 1 від
13 лютого 2012 року) та закритої
черепно-мозкової травми (в 2003 році) у
формі травматичної
арахноенцефалопатії; кісти лівої
лобної долі з лікворно-гіпертинзивним
синдромом, правосторонньою
сенсомоторною недостатністю, частими
вегето-судинними та
вегето-висцеральними пароксизмами,
вестибуло-атактичним синдромом та
мнестичними порушеннями; поширений
остеохондроз хребта з
полірадикулярним синдромом,
цервікоалгією, м'язово-тонічним та
стійким больовим синдромом та
порушенням стато-кінетичної функції
хребта; хронічний бронхіт, фаза
ремісії; артеріальна гіпертензія
другого ступеню; ІБС, дифузний
кардіосклероз; СН першого ступеню;
хронічний гастродуоденіт, фаза
ремісії; хронічний холецистит, фаза
ремісії; сечокам'яна хвороба;
анізометропія, складний міопічний
астигматизм правого ока, висока
ускладнена міопія обох очей, низходяща
атрофія зорового нерву обох очей;
хронічний кон'юктивіт,
атеросклеротична ангіопатія сітківки.

За наявності вказаного діагнозу було
рекомендовано продовжувати пенсійне
забезпечення по загальному
захворюванню з урахуванням стійких
наслідків перенесеної електротравми
на виробництві (акт про нещасний
випадок на виробництві Н-1 від 13 лютого
2012 року) (а.с.4, 40).

Також згідно з виписки із медичної
картки хворого ОСОБА_3 він проходив
лікування в стаціонарі клінічної
установи Сумської міської клінічної
лікарні № 4 за період з 14 квітня 2014 року
по 24 квітня 2014 року, де йому також був
встановлений діагноз: стійкі поєднані
наслідки віддаленої електротравми (13
лютого 2012 року) та тяжкої закритої
черепно-мозкової травми (в 2003 році) у
формі травматичної
арахноенцефалопатії; кісти лівої
лобної долі з лікворно-гіпертинзивним
синдромом, правобічною сенсомоторною
недостатністю, частими
вегето-судинними та
вегето-висцеральними пароксизмами,
легким вестибуло-атактичним синдромом
та інші захворювання (а.с.52).

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
належність отриманих позивачем
тілесних ушкоджень під час здійснення
ним підприємницької діяльності до
нещасного випадку на виробництві.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може з наступних підстав.

Як передбачено п.1 ст.2 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон), дія
цього Закону поширюється на осіб, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту) на підприємствах, в
установах, організаціях, незалежно від
їх форм власності та господарювання
(далі - підприємства), у фізичних осіб,
на осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, та громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Відповідно до п.4 ст.5 Закону одним із
основним принципів страхування від
нещасного випадку є: обов'язковість
страхування від нещасного випадку
осіб, які працюють на умовах трудового
договору (контракту) та інших
підставах, передбачених
законодавством про працю, а також
добровільність такого страхування для
осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, та громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Крім того, зазначений вище принцип
закріплений ст.11 Закону, де
зазначається, що добровільно від
нещасного випадку можуть
застрахуватися:

1) особи, які забезпечують себе роботою
самостійно - займаються адвокатською,
нотаріальною, творчою та іншою
діяльністю, пов'язаною з отриманням
доходу безпосередньо від цієї
діяльності, члени фермерського
господарства, особистого селянського
господарства, якщо вони не є найманими
працівниками;

2) громадяни - суб'єкти підприємницької
діяльності.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону нещасний
випадок - це обмежена в часі подія або
раптовий вплив на працівника
небезпечного виробничого фактора чи
середовища, що сталися у процесі
виконання ним трудових обов'язків,
внаслідок яких заподіяно шкоду
здоров'ю або настала смерть.

Перелік обставин, за яких настає
страховий випадок, визначається
Кабінетом Міністрів України за
поданням центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення.

Згідно з п.п.1, 5 Положення про порядок
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 21 серпня 2001 року
№ 1094 (чинного на час виникнення спірних
правовідносин), дія цього Положення
поширюється на підприємства, установи
та організації незалежно від форми
власності (далі - підприємства), на осіб,
у тому числі іноземців та осіб без
громадянства, які є власниками цих
підприємств або уповноваженими ними
особами, фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які
відповідно до законодавства
використовують найману працю (далі -
роботодавці), на осіб, які забезпечують
себе роботою самостійно за умови
добровільної сплати ними внесків на
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, а також на
осіб, у тому числі іноземців та осіб без
громадянства, які працюють на умовах
трудового договору (контракту),
проходять виробничу практику або
залучаються до праці (далі -
працівники).

Розслідуванню підлягають раптові
погіршення стану здоров'я, поранення,
травми, у тому числі отримані внаслідок
тілесних ушкоджень, заподіяних іншою
особою, гострі професійні захворювання
і гострі професійні та інші отруєння,
теплові удари, опіки, обмороження,
утоплення, ураження електричним
струмом, блискавкою та іонізуючим
випромінюванням, інші ушкодження,
отримані внаслідок аварій, пожеж,
стихійного лиха (землетруси, зсуви,
повені, урагани та інші надзвичайні
події), контакту з тваринами, комахами
та іншими представниками фауни і флори,
що призвели до втрати працівником
працездатності на один робочий день чи
більше або до необхідності переведення
потерпілого на іншу (легшу) роботу
терміном не менш як на один робочий
день, а також випадки смерті на
підприємстві (далі - нещасні випадки).

Крім того, в абзаці 2 п.1.2 Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат,
затвердженого Постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України № 24
від 27 квітня 2007 року, зазначається, що
особам, які в установленому законом
порядку добровільно застрахувалися
від нещасного випадку (далі -
добровільно застрахована особа), у разі
настання страхового випадку страхові
виплати призначаються робочими
органами виконавчої дирекції Фонду.

Отже, виходячи з матеріалів справи,
колегія суддів враховує обставини
того, що на момент вчинення
протиправних дій стосовно позивача (11
січня 2003 року), коли він отримав травми
внаслідок тілесних ушкоджень,
заподіяних невідомими особами під час
здійснення ним підприємницької
діяльності, будучи зареєстрованим як
фізична особа - суб'єкт підприємницької
діяльності він не сплачував внески на
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
профзахворювання, чого не заперечує
сам позивач, а також підтверджуються
відповідними довідками відповідача та
третьої особи (а.с.41, 57).

Таким чином, дія вищевказаного Закону
та Положення про порядок розслідування
та ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 21
серпня 2001 року № 1094, на позивача не
поширюється, тому він не набув статусу
застрахованої особи, у зв'язку з чим не
можна вважати як нещасний випадок те,
що з ним сталося 11 січня 2003 року, коли
він під час здійснення підприємницької
діяльності отримав травми внаслідок
розбійного нападу невстановлених осіб.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції ухвалив рішення в частині
задоволення позову з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
його висновки не відповідають
обставинам справи, тому рішення
необхідно скасувати і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Отже, апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, так як суд
першої інстанції в частині вимог
позову відмовив, що не було предметом
оскарження, а відповідач в апеляційній
скарзі просив скасувати все рішення і
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми
задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 22 липня 2014 року в даній справі
в частині задоволення позову скасувати
і ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -