Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Жарікова О. В. ,

при секретарі - Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду № 3 в м. Біла
Церква справу за позовом
Білоцерківського національного
аграрного університету до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про виселення з гуртожитку без
надання іншого жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач Білоцерківський національний
аграрний університет звернулися до
суду з вказаним позовом, мотивуючи тим,
що ОСОБА_2 та його сім»я - дружина ОСОБА_3
та син ОСОБА_4 проживають в кімнаті
АДРЕСА_1. Відповідачі були вселені в
дану кімнату гуртожитку, на підставі
спільного рішення адміністрації і
профспілкового комітету університету
(протокол № 28 від 18.05.2007 року) та ордеру
на тимчасове жиле приміщення № 439 від
18.05.2007 року) на період навчання в
аспірантурі. В подальшому ОСОБА_2,
згідно наказу по Білоцерківському НАУ
від 28.12.2009 року № 641/С, в зв»язку з
закінченням терміну навчання було
відраховано зі стаціонарної
аспірантури за державним замовленням,
без представлення дисертації до
попереднього захисту. Згідно наказу
від 31.12.2009 року за № 321/ОС ОСОБА_2 був
прийнятий на роботу в
Навчально-науково дослідний центр
Білоцерківського НАУ бригадиром ферми.
31.08.2011 року ОСОБА_2, згідно ст. 38 КЗпП
України був звільнений з роботи за
власним бажанням (наказ № 139/ОС від
30.08.2011 року), і тому згідно розділу 7
«Примірного положення про гуртожитки»,
затвердженого Постановою Ради
Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208 та
ст. 132 ЖК УРСР, відповідач та його сім»я
повинні були виселитись з гуртожитку в
добровільному порядку. З моменту
звільнення з роботи, ОСОБА_2 і його
дружині, адміністрація університету
неодноразово пропонувала виселитись з
кімнати АДРЕСА_1 в добровільному
порядку, чого вони не зробили. В зв»язку
з цим, позивач просить суд виселити з
кімнати АДРЕСА_1, без надання іншого
жилого приміщення, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з відповідачів
судові витрати по справі.

В відкритому судовому засіданні
представник позивача, підтримала позов
в повному обсязі та просила його
задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_6 позов не визнали та просили
відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідачів та представника
відповідача - ОСОБА_3, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
задоволення.

Так, судом встановлено, що
відповідно до ордеру на тимчасове
житлове приміщення № 439 від 18.05.2007 року,
виданого ОСОБА_2, із сім»єю, яка
складається з трьох чоловік надано
право зайняття в сімейному гуртожитку
ДАУ квартири, жилою площею 17,44 кв.м., яка
складається з 1 кімнати за адресою:
АДРЕСА_1. Вказаний ордер видано на
підставі спільного рішення
адміністрації і профспілкового
комітету ДАУ, протокол № 28 від 17.04.2006
року. Житлова площа в сімейному
гуртожитку надається для тимчасового
мешкання на період роботи в
організації (установі, підприємстві),
яка надає житло. В разі припинення
трудового договору із зазначеними
організаціями, зайнята житлова площа в
сімейному гуртожитку повинна бути
звільнена і здана протягом місяця, що
підтверджується копією ордеру на
тимчасове житлове приміщення.
Сторонами не заперечувався той факт, що
кімната в даному гуртожитку надавалася
для тимчасового проживання в ньому, і
що відповідачі були повідомленні про
заселення в гуртожиток для тимчасового
проживання.

Судом встановлено і те, що на
підставі рішення виконавчого комітету
Білоцерківської міської ради від 23.07.1987
року за № 300 було зареєстровано
233-квартирний житловий будинок по
вулиці Піщаній в м. Білій Церкві, як
сімейний гуртожиток Білоцерківського
сільськогосподарського інституту ім.
П.Л. Погребняка. В подальшому відбулося
перейменування вулиці, на якій
знаходиться сімейний гуртожиток на
вулицю Героїв Чорнобиля та змінилася
назва навчального закладу на
Білоцерківський національний аграрний
університет.

Так, відповідач ОСОБА_2 навчався в
Білоцерківському НАУ в аспірантурі, і
під час навчання в 2007 році, йому з
сім»єю було видано ордер на заселення в
кімнату АДРЕСА_1 вказаного гуртожитку.
Наказом № 641/С від 28.12.2009 року
Білоцерківського НАУ ОСОБА_2, у зв»язку
із закінченням терміну навчання, було
відраховано зі стаціонарної
аспірантури за державним замовленням
без представлення дисертації до
попереднього захисту з 28.12.2009 року, що
підтверджується копією вказаного
наказу.

Згідно наказу № 321/ОС від 31.12.2009
року Білоцерківського НАУ ОСОБА_2 був
прийнятий на роботу в ННДЦ бригадиром
ферми з 05.01.2010 року, що підтверджується
копією вказаного наказу.

Наказом № 139/ОС від 30.08.2011 року
ОСОБА_2, бригадира ферми ННДЦ, звільнено
з роботи з 31.08.2011 року за власним
бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, що
підтверджується копією вказаного
наказу.

Представник позивача в судовому
засіданні пояснила, що адміністрація
університету неодноразово повідомляла
відповідача ОСОБА_2 та його дружину -
відповідача ОСОБА_3 про необхідність
звільнення вказаного житлового
приміщення в гуртожитку, однак,
відповідачі добровільно не
виселяються, в зв»язку з чим позивачем
було подано позов до суду про їх
виселення. Відповідач ОСОБА_2 був
звільнений з посади бригадира ферми
ННДЦ за власним бажанням, згідно ст. 38
КЗпП України з 31.08.2011 року, і тому у
відповідачів відсутні підстави для
проживання в гуртожитку, куди вони
сім»єю були заселені для тимчасового
проживання.

Відповідачі та представник
відповідача ОСОБА_3 позов не визнали,
пославшись на те, що відповідачі
розірвали шлюб 26 травня 2011 року, що
відповідач ОСОБА_2 не проживає з сім»єю,
що відповідач ОСОБА_3 є одинокою особою,
що проживає в гуртожитку з
неповнолітньою дитиною, що згідно
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто
аліменти на утримання дитини, і тому в
силу вимог ст. 125 та 132 ЖК УРСР
відповідач ОСОБА_3, разом з дитиною не
можуть бути виселені з вказаного
гуртожитку, пославшись на копію
свідоцтва про народження дитини, серії
НОМЕР_1 від 04.04.2006 року, виданого ВРАЦС
Білоцерківського МРУЮ; копію
виконавчого листа № 2-1678/2011, виданого
26.05.2011 року за рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області про стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на
утримання дитини ОСОБА_4; копію виписки
з рішення Білоцерківського
міськрайонного суду від 26.05.2011 року про
розірвання шлюбу між відповідачами у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу. Представник
відповідача ОСОБА_3 обґрунтовує свої
заперечення проти позову Законом
України «Про охорону дитинства» та
Постановою Пленуму Верховного суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів», в якому визначено
поняття одинокої матері та вважає, що
ОСОБА_3 є одинокою матір'ю, на утриманні
якої є неповнолітня дитина, і тому
відповідно до статті 125 Житлового
кодексу України вона не може бути
виселена з гуртожитку, без надання
іншого житлового приміщення.

На час розгляду справи в суді,
відповідач ОСОБА_2 не надав до суду
доказів про те, що перебуває у трудових
відносинах з позивачем. Відповідачем
ОСОБА_3 подано до суду довідку від 05.11.2013
року за № 160 Білоцерківського НАУ, де
вказано, що вона працює в даному
університеті на посаді старшого
лаборанта кафедри екології та
біотехнології та копію її трудової
книжки, що підтверджує вказаний факт,
що вона дійсно працює в університеті з
20.10.2009 року. Факт того, що відповідач
ОСОБА_3 працює в Білоцерківському ДАУ
не є підставою для продовження
проживання в даному гуртожитку, так як
ордер, який видано на підставі
спільного рішення адміністрації і
профспілкового комітету ДАУ, протокол
№ 28 від 17.04.2006 року, видавався
відповідно до заяви відповідача ОСОБА_2
та на його ім»я.

Згідно ст. 127 ЖК УРСР, для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання
можуть використовуватись гуртожитки.

Згідно ст. 128, 129 ЖК УРСР, жила площа
в гуртожитку надається за спільним
рішенням адміністрації підприємства,
установи, організації та відповідного
профспілкового комітету. Вселення на
жилу площу гуртожитку здійснюється на
підставі спеціального ордеру.

Виселення з гуртожитку
здійснюється відповідно до вимог ст. 132
ЖК УРСР.

Відповідно до ст. 132 ЖК УРСР
сезонні, тимчасові працівники і особи,
що працювали за строковим трудовим
договором, які припинили роботу, а
також особи, що вчилися у навчальних
закладах і вибули з них, підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення в гуртожитку, який їм було
надано у зв»язку з роботою чи
навчанням.

Інших працівників підприємств,
установ, організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв»язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших
підстав, ніж ті, що зазначені в частині
другій цієї статті, а також осіб,
перелічених у статті 125 цього Кодексу
може бути виселено лише з наданням
іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 125 ЖК УРСР без надання
іншого жилого приміщення не може бути
виселено одиноких осіб з
неповнолітніми дітьми, які проживають
разом з ними.

Так, по справі встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 перебував в трудових
відносинах з Білоцерківським НАУ,
працював бригадиром ферми ННДЦ
університету за трудовим договором,
про що свідчить наказ № 321/ОС від 31.12.2009
року. Відповідач ОСОБА_2 не заперечував
той факт, що звільнився з роботи за
власним бажанням, що підтверджується
копією наказу № 139/ОС від 30.08.2011 року.
Так як ОСОБА_2 в серпні 2011 року
звільнився за власним бажанням, то
відповідно до вимог частини 2 статті 132
Житлового кодексу України та розділу 7
«Примірного положення про гуртожитки»
він підлягає виселенню з членами сім'ї
з вказаної кімнати.

Суд критично ставиться до позиції
відповідача ОСОБА_3 та її представника,
з приводу того, що остання є одинокою
матір'ю з неповнолітньою дитиною, і
відповідно до вимог статті 125 Житлового
кодексу України не може бути виселена
без надання іншого житла. Представник
відповідача ОСОБА_3 необґрунтовано
послався на Закон України «Про охорону
дитинства», як на підставу
неможливості виселення малолітньої
дитини. Норми Закону України «Про
охорону дитинства» передбачають
захист житлових прав дітей при
відчуженні житлових приміщень та
купівлі нового житла батьками або
особами, які їх замінюють.

Поняття «одинокої матері» було
визначено у постанові Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від
06.11.92 року за № 9. Згідно з п. 9 цієї
постанови одинокою матір'ю слід
вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі
і у свідоцтві про народження дитини
якої відсутній запис про батька дитини
або запис про батька зроблено у
встановленому порядку за вказівкою
матері або вдову, іншу жінку, яка
виховує і утримує дитину сама. За цим
визначенням для визнання «іншої жінки»
одинокою необхідно дві ознаки: вона
сама і виховує дитину, і утримує дитину.

Після набрання чинності Законом
України «Про відпустки» таке
визначення одинокої матері не має
застосовуватись, оскільки в п. 5 ч. 12 ст.
10 цього Закону визначено поняття
одинокої матері як такої, яка виховує
дитину без батька. Отже участь батька
або інших осіб в утриманні дитини не
позбавляє матері статусу одинокої. Це
означає, що одинокою матір»ю є жінка,
яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві
про народження якої відсутній запис
про батька дитини або запис про батька
зроблено в установленому порядку за
вказівкою матері; вдова; жінка яка
виховує дитину без батька, в тому числі
і розлучена жінка, яка сама виховує
дитину, якщо батько не проживає разом з
дитиною та відсутні інші докази його
участі у вихованні дитини. Питання
виховання батьками дитини визначено
Сімейним кодексом України. Згідно зі
ст. 157 СК України питання виховання
дитини вирішується батьками спільно.
Той з батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов»язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. З урахуванням
зазначеного для підтвердження факту,
що батько не бере участі у вихованні
дитини, можуть бути пред»явлені,
наприклад, довідка з ЖЕКу про
реєстрацію особи за місцем проживання,
ухвала суду або постанова слідчого про
розшук відповідача у справі за позовом
про стягнення аліментів, рішення суду
про позбавлення відповідача
батьківських прав, рішення органів
опіки та піклування або суду про
відсутність участі батька у вихованні
дитини тощо. Пред»явлення довідки з
ЖЕКу про те, що дитина проживає разом з
матір»ю, не дає достатніх підстав
стверджувати, що батько не бере участі
у її вихованні. Розлучена жінка, яка
дійсно виховує сама дитину (без батька),
повинна підтвердити даний факт такими
документами: копією свідоцтва про
народження дитини; для підтвердження
того, що жінка є розлученою, - копією
свідоцтва про розірвання шлюбу та
документом, який підтверджував би те,
що батько не бере участі у вихованні
дитини.

Зазначене визначення терміна «одинока
мати» застосовується тільки для
надання пільг і гарантій, встановлених
трудовим законодавством щодо
відпусток.

Згідно довідки від 07.02.2014 року
коменданта гуртожитку АДРЕСА_1,
встановлено, що сім'я ОСОБА_3 проживає у
вказаній кімнаті з моменту вселення,
ОСОБА_2 з вказаного житлового
приміщення не виїжджав, постійно
мешкає у кімнаті АДРЕСА_1, щовечора
припарковує власний автомобіль, що
підтверджує факт його постійного
проживання з сім'єю. Згідно довідки від
07.02.2014 року головного бухгалтера БНАУ
та бухгалтера 1 категорії з обліку
комунальних платежів, встановлено, що
оплата комунальних послуг за
проживання в даній кімнаті
здійснюється за трьох осіб, а саме за -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Згідно довідки
від 07.02.2014 року начальника відділу
кадрів БНАУ, встановлено, що ОСОБА_3 за
час роботи в університеті, жодного разу
не зверталася у відділ кадрів із заявою
про надання їй додаткової відпустки, як
одинокій матері. В судовому засіданні
відповідачі зазначили про те, що
відповідач ОСОБА_2 з осені 2011 року не
проживає в даному гуртожитку, але
приїжджає в гуртожиток до сина, тобто
приймає участь в його вихованні. Згідно
довідки Білоцерківської ЗОШ 1-Ш
ступенів № 17 за № 282 від 19.11.2013 року
встановлено, що ОСОБА_4, навчається в 2-В
класі вказаної школи з 31.08.2011 року та
виховується батьками, тобто участь в
його вихованні приймають і мати і
батько. Документи, які б підтверджували
факт того, що відповідач ОСОБА_2 не
приймає участі у вихованні дитини суду
не надано. Навпаки відповідачі в
судовому засіданні вказують на те, що
відповідач ОСОБА_2 приймає участь у
вихованні дитини. Відповідачами не
надано до суду ніяких доказів, крім
їхніх пояснень, що вони після
розлучення, спільно не проживають, що
дає підстави вважати, що вони
проживають однією сім»єю без
реєстрації шлюбу в кімнаті АДРЕСА_1.

Наведені докази та показання самих
відповідачів підтверджує, що вони
продовжують проживати спільно. ОСОБА_2
приймає участь у вихованні дитини, що
підтверджується довідкою середньої
школи № 17, що син ОСОБА_4 навчається в 2-В
класі і виховується батьками.
Комендант гуртожитку підтверджує його
постійне проживання в гуртожитку,
оплата за проживання в кімнаті АДРЕСА_1
гуртожитку та оплата за інші
комунальні послуги здійснюється за 3-х
осіб.

Крім того, безпідставним є твердження
представника відповідача ОСОБА_3, що
вимоги виселення відповідачів з
кімнати сімейного гуртожитку, не
можуть бути задоволені, так як в ордері
дане житлове приміщення гуртожитку
вказане як квартира в сімейному
гуртожитку. Вселення в гуртожиток
відбулося на підставі спільного
рішення адміністрації БНАУ та
профспілкового комітету, в якому
вказано про надання для тимчасового
проживання кімнати АДРЕСА_1 аспіранту
ОСОБА_2 для проживання з сім»єю на
період навчання в аспірантурі, а
отримання спеціального ордера є
формальним підтвердженням наявності
такого рішення. Ні Житловий кодекс
УРСР, ні Примірне положення про
гуртожитки не вирізняє назви жилої
площі в гуртожитку, і вказуються
взагалі - житлові приміщення. Те, що в
наказі № 99/О від 09.06.21010 року
Білоцерківського НАУ про дозвіл на
реєстрацію в гуртожитку АДРЕСА_1
вказане житлове приміщення гуртожитку
як квартира, не може вплинути на
підстави вселення до сімейного
гуртожитку, і на порядок виселення з
сімейного гуртожитку, чи якимось чином
змінити правовий статус сімейного
гуртожитку. Про те, що судом повинно в
першу чергу враховуватися, чи має
відповідний житловий будинок статус
гуртожитку, вказується в Постанові
Пленуму Верховного суду України від
12.04.1985 року за № 2. В судовому засіданні
були надані належні докази, що житловий
будинок по АДРЕСА_1 має статус
сімейного гуртожитку і призначений для
тимчасового проживання. Крім того,
сторонами не заперечувалося, що
вказаний житловий будинок має статус
гуртожитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи наявні докази в їх сукупності,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи, суд
дійшов висновку, що заявлені позивачем
вимоги підлягають до задоволення з
наведених вище підстав.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України
підлягає стягненню з відповідачів
розмір судових витрат по справі, що
складаються з судового збору - 114 грн. 70
коп..

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 125, 128, 129, 132 ЖК УРСР, розділом 7
«Примірного положення про гуртожитки»,
ст. ст. 10, 60, 88, 212 - 215, 294, 296 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Білоцерківського національного
аграрного університету до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про виселення з гуртожитку без
надання іншого жилого приміщення,-
задовольнити.

Виселити з кімнати АДРЕСА_1, без
надання іншого жилого приміщення,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3
солідарно на користь Білоцерківського
національного аграрного університету
судові витрати по справі в розмірі 114
грн. 70 коп..

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О. В. Жарікова