Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1058/14 Головуючий у 1
інстанції: Бульба О.М.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 19» лютого 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Енергодарського
міського суду Запорізької області від
04 грудня 2014 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Кредитної спілки
«Порада» про стягнення коштів
(повернення депозиту), -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовною заявою до КС «Порада»
про стягнення коштів (повернення
депозиту).

Зазначив, що 17 квітня 2009 року між ним та
КС «Порада» був укладений депозитний
договір № 673 «Весняна порада 2009».

Відповідно до умов договору він
передав, а відповідач прийняв грошові
кошти у сумі 8000,00 грн. на умовах
договору. Відповідно до п. 3.5. договору
відповідач був зобов'язаний
перерахувати суму внеску і суму
нарахованих процентів за період
користування ним на поточний рахунок
позивача, в робочий день, наступний за
останнім днем строку внеску.
Відповідно до п. 1.2. договору процентна
ставка за користування внеском
складала 28% річних. Відповідно до п. 2.1.
договору строк користування внеском
становить шість місяців до 17 жовтня 2009
року.

На момент спливу строку залишок не
повернутих коштів становив 11 403,84 грн.
Сума прострочення за відсотками по
договору складає 23 616,25 грн. Сума трьох
процентів річних від простроченої суми
складають 1 308,47 грн. Сума пені за шість
місяців прострочення складає 61 580,71 грн.

Загальна сума боргу за договором
складає 86 505,44 грн. Станом на 13 вересня
2013 р. відповідач гроші не повернув.

Ним було направлено відповідачу листа
про звірку та негайне перерахування
суми внеску разом з сумою нарахованих
за користування ним процентів
відповідно до умов договору. Однак
відповідач, частково визнавши борг у
сумі 136 505,44 грн., не вчинив жодних дій з
його повернення, посилаючись на
відсутність коштів.

На підставі ст.ст. 22, 23, 509, 526, 549, 610, 611, 612,
625, 1212 ЦК України просив стягнути з
відповідача на його користь суму
внеску разом з сумою нарахованих за
користування ним процентів (у тому
числі з урахуванням пені у розмірі
трьох відсотків вартості внеску
(послуги) за кожний день прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми)
на загальну суму боргу у 86 505,44 грн. та
моральну шкоду в розмірі 60 000 грн.

Заочним рішенням Енергодарського
міського суду Запорізької області від
04 грудня 2013 року позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнуто з КС «Порада» на користь
ОСОБА_3 9120 грн. депозитного вкладу та
відсотків за його використання; трьох
відсотків річних в сумі 1046 грн. 43 коп.,
пеню в розмірі 1000 грн.

Стягнуто з КС «Порада» на користь
держави судовий збір у сумі 229 грн. 40
коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на безпідставну відмову у
задоволенні заявлених позовних вимог,
просить скасувати заочне рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Повістки сторони отримали 10 лютого 2014
року, право на участь у судовому
засіданні не використали.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч.1 ст. 1058, ч.1 ст. 1060 ЦК України
за договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

За положеннями ст.2 Закону України «Про
банки та банківську діяльність» вклад
(депозит) - це кошти з готівковій або у
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України
проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу в банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунку
вкладника з інших підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3, суд виходив з доведеності того,
що в обумовлений договором строк суму
грошового внеску та нарахованих
відповідно до умов договору процентів
КС «Порада» позивачу не виплатила, що
підтверджується погодженим сторонами
актом звіряння від 13 вересня 2013 року
(а.с.3).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 17 квітня 2009 року між
ОСОБА_3 та КС «Порада» був укладений
депозитний договір №673 «Весняна порада
2009», за умовами якого позивач передав
відповідачу грошовий внесок у сумі 8000
грн. строком на 6 місяців до 17 вересня 2009
року під 28% річних, з нарахуванням
відсотків щомісячно (а.с.4,5).

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Вирішуючи вимоги позивача про
стягнення відсотків, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що нарахування відсотків має бути
здійснено на суму внеску 8000 грн. в межах
строку дії договору.

За умовами п. 2.4 погодженого сторонами
договору після закінчення строку його
дії спілка ніяких нарахувань на внесок
не проводить, а згідно п. 3.5 після
закінчення строку дії договору спілка
здійснює повернення вкладу та сплату
нарахованих, але не отриманих
вкладником процентів.

Отже, вимоги ОСОБА_3 про стягнення
процентів, нарахованих після
закінчення строку договору, суперечать
його умовам.

П.6.1 договору передбачено, що за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань сторони несуть
відповідальність відповідно до
чинного законодавства

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три процента
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Укладений сторонами депозитний
договір №673 «Весняна порада 2009» від 17
квітня 2009 року належить до грошових
зобов'язань, а тому, враховуючи
юридичну природу правовідносин сторін,
на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК
України, як спеціальний вид
цивільно-правової відповідальності за
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Оскільки у встановлений договором
строк грошові зобов'язання перед
позивачем відповідач не виконав, суд
правильно виходив з вимог ч.2 ст. 625 ЦК
України та стягнув три проценти
річних у розмірі 1046 грн. 43 коп., які
нараховані на прострочену суму вкладу
з процентами.

Вимоги про стягнення інфляційних
нарахувань в порядку ч.2 ст. 625 ЦК
України ОСОБА_3 не заявляв, а тому
предметом даного спору вони не
являються.

П.6.1 договору передбачено, що за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань сторони несуть
відповідальність відповідно до
чинного законодавства

Як на підставу для стягнення моральної
шкоди позивач посилався на ст. 23 ЦК
України.

Проте положення даної норми є
загальними.

Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України в
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Укладений між сторонами депозитний
договір не передбачає відшкодування
моральної шкоди в разі порушення
кредитною спілкою строків повернення
депозитного вкладу, тому суд
обґрунтовано відмовив у задоволенні
вимог позивача про стягнення 60 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Заявляючи вимоги про стягнення пені в
сумі 61 580 грн. 71 коп., позивач в
обґрунтування посилався на ч.5 ст. 10
Закону України «Про захист прав
споживачів», якою передбачено, що у
разі коли виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу (надання
послуги) згідно з договором, за кожний
день (кожну годину, якщо тривалість
виконання визначено у годинах)
прострочення споживачеві сплачується
пеня у розмірі трьох відсотків
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції зменшив
розмір пені до 1000 грн. на підставі ч.3
ст.551 ЦК України , мотивувавши тим, що
відповідач має чисельні борги перед
кредиторами.

Між тим, суд не звернув увагу на те, що
до правовідносин між КС «Порада» та
ОСОБА_3, які виникли з приводу
депозитного договору, Закон України
«Про захист прав споживачів»
застосовується лише в частині, що не
врегульована нормами ЦК України та
іншими нормативно-правовими актами у
сфері банківської діяльності.

Як вже було зазначено, на
правовідносини, що виникли між
сторонами, поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК
України як спеціальний вид
цивільно-правової відповідальності за
прострочення виконання зобов'язання.

Умовами договору неустойка в вигляді
пені в якості забезпечення виконання
КС «Порада» грошових зобов'язань за
депозитним договором з ОСОБА_3 не
передбачалась.

Таким чином, правових підстав для
стягнення пені суд не мав, а тому не
могло йтися про застосування ч.3 ст.551 ЦК
України.

З огляду на викладене, на підставі п.4
ст. 309 ЦПК України рішення суду в
частині стягнення пені у сумі 1000 грн.
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог про
стягнення з КС «Порада» неустойки у
виді пені.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Енергодарського
міського суду Запорізької області від
04 грудня 2014 року в частині стягнення з
Кредитної спілки «Порада» пені в
розмірі 1000 грн. скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог про
стягнення пені.

В іншій частині заочне рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: