Дата документу 30.10.2014
Справа
№636/4096/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Чугуївський міський
суд Харківської області у складі
головуючого: судді - СлурденкоА.І., при
секретарі Шиловій І.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Чугуєві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права власності на
майно спільної сумісної власності
подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю та визнання
права власності на майно спільної
сумісної власності подружжя,
зазначивши в позові, що у неї з ОСОБА_3
склались фактичні сімейні відносини як
чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з
1996 року, вони разом проживали,
народивши двох дітей: сина - ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2.

У 2007 році вони за спільні кошти
придбали за договором купівлі-продажу
на ім'я ОСОБА_3 житловий будинок
АДРЕСА_1, в якому всі разом проживали і
вели спільне господарство. Право
власності на земельну ділянку площею
0,10 га, для будівництва та
обслуговування вищезазначеного
житлового будинку та земельну ділянку
для ведення садівництва, площею 0,0791 га
за тією ж адресою було оформлене в 2013
році на ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, не
залишивши жодних розпоряджень щодо
нерухомого майна. Позивачка вважає, що
зазначений житловий будинок та
земельні ділянки є спільним майном, і
вона має право на спадкування її
частки, але оскільки шлюб із ОСОБА_3
офіційно не був укладений, і за
наявності інших законних спадкоємців -
його матері (відповідачки по справі), її
законні майнові права можуть бути
порушені в частині втрати права
власності на спільне майно подружжя.

За вказаних обставин позивачка
змушена звертатись до суду з даним
позовом і просить встановити факт
проживання однією сім'єю із ОСОБА_3,
визнати нерухоме майно спільною
сімейною власністю подружжя та визнати
за нею право власності на частку у
спільному майні подружжя.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, надавши суду письмові заяви:
позивачка - про підтримку позовних
вимог в повному обсязі та проханням
розглянути справу без її участі;
відповідачка - про визнання позову та
проханням розглянути справі за її
відсутності.

Суд, вивчивши докази, дослідивши
матеріали справи в їх сукупності,
дійшов до наступного.

Судом встановлено, що предметом спору
в даній справі є встановлення фактів,
що мають юридичне значення та визнання
права власності на майно, що є спільною
сумісною власністю подружжя.

У відповідності до вимог ст.ст. 234, 256, 258
ЦПК України, роз'яснень у п.п.1, 17
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №5 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення»,
суд розглядає справи про встановлення
факту за наявності певних умов: згідно
з законом факт породжує юридичні
наслідки, тобто від них залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав громадян;
чинним законодавством не передбачено
іншого порядку встановлення факту;
заявник не має іншої можливості
одержати або відновити документ, який
посвідчує факт, що має юридичне
значення; встановлення факту не
пов'язується з наступним вирішенням
спору про право.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3
помер ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1
виданим відділом реєстрації актів
цивільного стану по місту Чугуєву
реєстраційної служби Чугуївського
міськрайонного управління юстиції у
Харківській області, актовий запис №232.

Витрати по його похованню взяла на
себе ОСОБА_1, яка до цього проживала з
ним однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
з грудня 1996 року в одному будинку. Під
час проживання однією сім'єю вони
народили двох дітей: сина - ОСОБА_4
(свідоцтво про народження серії НОМЕР_2
від 11.11.1998 року) та доньку - ОСОБА_5
(свідоцтво про народження серії НОМЕР_3
від 03.01.2002 року). В обох свідоцтвах про
народження дітей виданих
Новопокровською селищною радою
Чугуївського району Харківської
області, їх батьком вказаний - ОСОБА_3.

На протязі усіх цих років, вони
мешкали в одному будинку, вели спільне
господарство, спільно проводили
ремонт, вчиняли різного роду покупки.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного
кодексу України, сім'ю складають особи,
які спільно проживають, пов'язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов'язки.

Факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3
та ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу
підтверджується довідкою вуличного
комітету №130 від 14.07.2014 року складеною
на підставі свідчень, сусідів по
АДРЕСА_1 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Враховуючи зазначені обставини, суд
дійшов до висновку, що заявниця та
покійний ОСОБА_3 проживали однією
сім'єю як дружина та чоловік більш як
сімнадцять років, по день смерті
останнього, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3 і її
звернення до суду викликане
необхідністю установлення факту, що
має юридичне значення, так як від нього
залежить виникнення її майнових прав.

Разом з тим вирішуючи питання щодо
визнання права власності на спільне
майно подружжя, суд виходить з того, що,
відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного
кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю. При
вирішенні вказаного спору суд виходить
із того, що на вказані правовідносини
поширюються правила права власності
подружжя.

Оскільки судом встановлено, що
сторони проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 1996 року по 2014 рік,
тому на вказані правовідносини
поширюються норми Сімейного кодексу
України та Цивільного кодексу України
щодо режиму спільного майна подружжя.

Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є
сімейний союз жінки та чоловіка,
зареєстрований у державному органі
реєстрації актів цивільного стану.
Проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу не є підставою для
виникнення у них прав і обов'язків
подружжя.

Разом з тим, згідно зі ст.74 СК України
якщо чоловік та жінка проживають
однією сім'єю без реєстрації шлюбу між
собою, або не перебувають в будь-якому
іншому шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 СК України. Тобто при
застосуванні ст.74 СК України слід
виходити із того, що вказана норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю, а також, якщо вони проживають
однією сім'єю без шлюбу в період,
протягом якого придбане спірне майно.

Судом також встановлено, що з 1996 року
по 2014 рік сторони проживали в
незареєстрованому шлюбі. Жоден із них
не перебував у іншому зареєстрованому
шлюбі. В цей період вони на ім'я ОСОБА_3
придбали житловий будинок АДРЕСА_1, що
підтверджується Договором
купівлі-продажу, посвідченим 11.10.2007
року приватним нотаріусом
Чугуївського міського нотаріального
округу та зареєстрованим в реєстрі за
№2436, і 07.11.2007 року зареєстрованого в КП
«Чугуївське МБТІ» за №1362.

Також на ім'я померлого реєстраційною
службою Чугуївського міськрайонного
управління юстиції Харківської
області 06.12.2013 року було видано
свідоцтво серії САК №583361 про право
власності на земельну ділянку, площею
0,10га, кадастровий №:38:001:0041 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 та
свідоцтво серії САК № 583360 про право
власності на земельну ділянку для
ведення садівництва, площею 0,0791га,
кадастровий № :38:001:0042,
розташовану за тією ж адресою.

В судовому засіданні встановлено, що
вищезазначене майно було придбане
сторонами під час їх фактичного
проживання сім'єю, отже відповідно до
вимог чинного Сімейного кодексу
України, є спільною сумісною власністю,
що відповідає вимогам ст.74 СК України.

Режим спільності майна подружжя
означає, що майно, набуте подружжям за
час шлюбу, завжди вважатиметься
спільним, подружжя має спільні права,
щодо майна, яке належить їм на праві
спільної сумісної власності. Майно
належить подружжю без визначення
часток кожного з них у праві власності
доти, поки не буде доведене протилежне.

Стаття 62 СК України вказує, якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилось в своїй вартості в
результаті спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого із
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Втім визнання спільної сумісної
власності на річ, яка належала одному
із подружжя, не означає, що у разі спору
частки дружини і чоловіка мають бути
рівними. У даному випадку суд повинен
виходити не тільки з матеріальних
вкладень одного з подружжя чи обох, але
й з особистої праці подружжя, у
результаті якої значно зросла вартість
спірного майна. Якщо ж дошлюбне майно
визнається судом спільним (включається
до складу спільного майна), то частка на
це майно визначається відповідно до
статей 63, 70 СК, тобто визнається рівною.

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання чи
реєстрації шлюбу.

Відповідно до роз'яснень у п.23
Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007
року, спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу,
відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

Згідно зі ст.372 ЦК України майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними (ч.1). У разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Відповідно до ст.368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Аналізуючи зібрані по справі докази
та оцінюючи їх в сукупності суд дійшов
до висновку, що позов є доведеним та
обґрунтованим, базується на чинному
законодавстві, підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та
керуючись ст.ст.8, 10, 60, 212, 214, 215, 234, 256, 258
ЦПК України, ст.ст.368, 372 ЦК України,
ст.ст.3,21,60,62,63,69,74 СК України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України №5 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення», Постановою
Пленуму Верховного Суду України №11
від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права власності на
майно спільної сумісної власності, -
задовольнити.

Встановити факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з
ОСОБА_3 з грудня 1996 року.

Визнати спільною власністю ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, - житловий будинок АДРЕСА_1;
земельну ділянку площею 0,10 га,
кадастровий №:38:001:0041 для
будівництва та обслуговування цього
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 та
земельну ділянку для ведення
садівництва площею 0,0791га, кадастровий
№ :38:001:0042, розташовану по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на: ?
частку житлового будинку АДРЕСА_1; ?
частку земельної ділянки площею 0,10 га,
кадастровий №:38:001:0041, призначеної
для будівництва та обслуговування
цього житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1; ? частку
земельної ділянки, призначеної для
ведення садівництва, землі
сільськогосподарського призначення
площею 0,0791га, кадастровий №
:38:001:0042, розташовану по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до судової палати
з цивільних справ апеляційного суду
Харківської області шляхом подачі у
10-денний строк з дня проголошення
рішення - апеляції.

Суддя: