Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/3113/14 Головуючий у 1
інстанції: Зимогляд В.В.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» жовтня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредит Колекшн
Груп» на рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 18 квітня 2013 року по справі
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредит Колекшн
Груп» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2012 року ТОВ «Кредит Колекшн
Груп» звернулось до суду з вказаним
позовом до ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що 30 липня 2008 року ПАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_4 уклали кредитний
договір № 0708/0708/50-1565 на суму 9540,00 грн.

23 березня 2011 року ПАТ «Сведбанк» та ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» уклали договір
факторингу № 6, на підставі якого ПАТ
«Сведбанк» відступає факторові ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» свої права
вимоги заборгованості по кредитних
договорах, укладеними між ПАТ
«Сведбанк» і боржниками в розмірі
портфеля заборгованості. Згідно
договору факторингу та виписки із
реєстру боржників від 23 березня 2011
року, ПАТ «Сведбанк» передав позивачу
право вимоги до ОСОБА_4

Станом на дату відступлення права
вимоги загальна сума заборгованості
відповідача становить 44185, 71 грн.

На підставі викладеного просило
стягнути з ОСОБА_4 на його користь
заборгованість за кредитним договором
№ 0708/0708/50-1565 від 30 липня 2008 року у
розмірі 44185,71 грн. та судові витрати.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 18 квітня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» подало
апеляційну скаргу в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати оскаржуване
рішення суду та ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 21 листопада 2013
року апеляційну скаргу задоволено
частково та ухвалено по справі нове
рішення про часткове в розмірі 16577,48
грн. задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 14 травня 2014 року
касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 задоволено частково та
скасовано рішення апеляційного суду
Запорізької області від 21 листопада 2013
року, справу передано на новий розгляд.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
новому розгляді справи.

Скасовуючи рішення апеляційного суду
Запорізької області від 21 листопада 2013
року, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ в ухвалі від 14
травня 2014 року зазначив, що апеляційним
судом порушено вимоги ч.4 ст.10 ЦПК
України у контексті належності та
допустимості доказів про укладення
договору факторингу щодо спірного
договору та не витребувано оригіналів
кредитного договору, договору
факторингу, виписки за рахунком ОСОБА_6

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ
"Кредитні ініціативи", суд першої
інстанції виходив із того, що позивачем
не надано суду належних та допустимих
доказів переходу до нього прав
грошової вимоги за кредитним договором
№ 0708/0708/50-1565, укладеним між ОСОБА_4 та
ПАТ «Сведбанк» АКБ 30 липня 2008 року та на
підтвердження суми заборгованості не
надано виписки за рахунком ОСОБА_6

Колегія погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають наявним
матеріалам справи та вимогам
застосованих судом норм матеріального
права.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату, а клієнт відступає
або зобов'язується відступити
факторові своє право грошової вимоги
до третьої особи (боржника).

За приписами ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог.

Статтею 57 ЦПК України передбачено що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

За приписами ст.ст.58,59 ЦПК України
належними визнаються докази, які
містять відомості про факти, що входять
у предмет доказування у справі, та інші
факти, що мають значення для
правильного вирішення спору.
Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Письмовими доказами відповідно до
вимог ст. 64 ЦПК України є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Письмові докази, як правило, подаються
в оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд має право
вимагати додання оригіналу ( ч.2 ст.64
ЦПК).

Оригінали письмових доказів, як
зазначено у статті 138 ЦПК України, до
набрання судовим рішенням законної
сили повертаються судом за клопотанням
осіб, які їх подали, якщо це можливо без
шкоди для розгляду справи. У справі
залишається засвідчена суддею копія
письмового доказу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не надав суду належних та
допустимих доказів виконання
вищезазначених договорів факторингу,
та, як наслідок цього, доказів переходу
до ТОВ "Кредитні ініціативи" права
грошової вимоги за кредитним
договором, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ
«Сведбанк» 09.08.2007р.

В якості доказу переходу до нього права
звернути стягнення на предмет іпотеки
позивач надав до позовної заяви копію
Витягу з Договору факторингу №6,
укладеного 23 березня 2011року між ПАТ
«Сведбанк» та ТОВ "Кредитні
ініціативи", без посилань на будь-яки
додатки та копію Додатку № 1 до
Договору факторингу ( а.с. 13-15). Але суд
вважав ці витяги недопустимими
доказами, тому не взяв їх до уваги.

Ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 20.03.2011 року було
витребувано оригінал вказаного
договору факторингу для з'ясування
достовірності наданого позивачем
витягу, акт прийому-передачі за
договором факторингу, виписки за
рахунком ОСОБА_6, докази повідомлення
щодо зміни кредитора в зобов'язанні
(а.с.50), проте зазначену ухвалу
позивачем виконано не було.

В судовому засіданні апеляційного суду
29.07.2014р. представник апелянта ОСОБА_7
пояснив, що у позивача маються всі
відповідні документи на підтвердження
набуття права вимоги за договором
факторингу, але, оскільки вони
зберігаються у головному офісі в м.
Києві та їх надання до судів інших
областей є утрудненим, потрібна ухвала
про витребування доказів.

На виконання ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 14 травня 2014 року в порядку
ст.338 ЦПК України апеляційним судом
було витребувано: кредитний договір №
0708/0708/50-1565 від 30 липня 2008 року, договір
факторингу № 6 від 23 березня 2011 року з
додатками, виписку за рахунком ОСОБА_4
(а.с.112-113).

На вимогу апеляційного суду листом від
17 жовтня 2014 року за № 1143/14 представник
ТОВ "Кредитні ініціативи" ОСОБА_7
повідомив, що не має можливості надати
вищезазначені документи до суду (а.с.
182).

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ
"Кредитні ініціативи", суд першої
інстанції зазначив, що з доданого
розрахунку заборгованості вбачається,
що за період з 23.03.2011року по 15.12.2012 року
відповідачка сплачувала платежі за
договором. Проте згідно копій
квитанцій про погашення кредиту та
пояснень ОСОБА_4, відповідач припинила
виплати за кредитним договором в 2009
році.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами),
починається стосовно кожної окремої
частини від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Такі висновки узгоджуються з правовою
позицією Верховного Суду України,
висловленою у постанові від 06
листопада 2013 року № 116.

Скасовуючи рішення апеляційного суду
Запорізької області від 21 листопада 2013
року Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних та кримінальних
справ в ухвалі від 14 травня 2014 року
також зазначив, що позивачем не
спростовано, що останній платіж за
кредитним договором відповідачка
здійснила 13 лютого 2009 року, що
підтверджено копією квитанції №
№1407-5(а.с.33). Заяву про застосування
позовної давності ОСОБА_4 подано до
суду першої інстанції 29 січня 2013 року
(а.с. 29).

Таким чином, як в ході розгляду справи у
суді першої інстанції, так і при
апеляційному розгляді справи, попри
наявність процесуальних документів
про витребування доказів судів першої
та апеляційної інстанцій, позивачем не
було надано документів, які
підтверджують набуття ним права
грошової вимоги за кредитним
договором, укладеними між Банком та
ОСОБА_4, а також розміру заборгованості
за кредитним договором.

Крім того, не надано також доказів
розміру заборгованості за кредитним
договором та факту отримання
відповідачем повідомлень про зміну
кредитора та вимоги про дострокове
погашення всієї суми за кредитним
договором.

З урахуванням вказаних обставин,
колегія суддів вважає, що підстав для
задоволення апеляційної скарги, а тому
і позовних вимог ТОВ "Кредитні
ініціативи", не мається, так як позивач
всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не
довів обставини, на які посилається як
на підставу своїх вимог.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредит
Колекшн Груп» відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 18 квітня 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: