Справа № 362/7122/13-ц Головуючий у І
інстанції Ковбель М.М.Провадження №
22-ц/780/5518/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 05 серпня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про встановлення факту проживання
однією сім'єю, визнання спільної
сумісної власності подружжя та поділ
майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивачка звернулася
до суду та уточнивши позовні вимоги,
просила встановити факт проживання
однією сім'єю, визнати земельну ділянку
площею 0,217 га та автомобіль Ssang Yong Rexton
спільною сумісною власністю, визнати
за нею право власності на ? частину
земельної ділянки, залишити автомобіль
в особистій приватній власності
відповідача та в рахунок компенсації
виплатити їй 58 285 грн.

Мотивувала тим, що з серпня 2003 року по 11
серпня 2006 року вона проживала з
відповідачем однією сім'єю як чоловік
та жінка без реєстрації шлюбу, що
підтверджується свідоцтвом "про шлюб"
(вінчання), виданим Церквою Святого
Покрова Пресвятої Богородиці від з
серпня 2003 року. У 2005 році у них з
відповідачем народився син ОСОБА_3

Вказувала, під час спільного
проживання з відповідачем вони вели
спільне господарство, придбали
земельну ділянку загальною площею 0,217
га, яка розташована по вул. Ватутіна в с.
Здорівка, крім того, автомобіль марки
«Ssang yong rexton», 2005 року випуску.

Рішенням суду першої інстанції в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивачка подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
про задоволення позовних вимог.

Мотивує тим, що суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що спірні
правовідносини щодо спільної сумісної
власності подружжя між нею та
відповідачем виникли після набрання
чинності СК України - після 1 січня 2004
року. А відносини між нею та
відповідачем щодо факту проживання
однією сім'єю виникли з серпня 2003 року.

Тому вважає, що при поділі спірного
майна слід було застосовувати
положення СК України та ЦК України, а до
спору щодо визнання факту проживання
однією сім'єю слід застосовувати
положення КпШС України.

Вважає факт проживання однією сім'єю
доведеним, посилаючись на свідоцтво
про вінчання, покази свідків та
визнання відповідачем факту вінчання з
нею.

Крім того, зазначає, що у 2005 році у неї з
відповідачем народився син, що також
свідчить про доведеність факту
проживання однією сім'єю.

Вказує щодо обставини, що у
вищевказаному свідоцтві зазначено ім'я
«ОСОБА_1» а не «ОСОБА_1», суд першої
інстанції не врахував, на її думку,
тотожності її імені та релігійного
імені в свідоцтві та ту обставину, що
свідками та відповідачем не
заперечується, що відповідач вінчався
саме з нею.

Апеляційну скаргу слід задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до свідоцтва "про шлюб"
(вінчання), виданого Церквою Святого
Покрова Пресвятої Богородиці,
позивачка та відповідач 3 серпня 2003
року здійснили обряд вінчання.

Згідно договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 28 липня 2004 року
відповідач придбав у власність
земельну ділянку площею 0,217 га, що
розташована по вул. Ватутіна, 175-а у с.
Здорівка.

Крім того, відповідач є власником
автомобіля марки «Ssang yong rexton», 2005 року
випуску, що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу.

Зі свідоцтва про народження судом
встановлено, що батьками ОСОБА_3 є
позивачка та відповідач.

Згідно свідоцтва про шлюб від 11 серпня
2006 року між позивачкою та відповідачем
зареєстровано шлюб.

Рішенням Подільського районного суд м.
Києва від 11 березня 2013 року, шлюб між
позивачкою та відповідачем розірвано.

Судом першої інстанції дійшов
висновку, що релігійний обряд шлюбу
(вінчання) не є підставою для
виникнення у жінки та чоловіка прав та
обов'язків подружжя, крім того судом
взято до уваги, що у свідоцтві про
вінчання від 03.08.2003 року зазначено ім'я
жіночої статі «ОСОБА_1», а ім'я позивача
«ОСОБА_1», будь-яких доказів, що ОСОБА_2
та ОСОБА_1 є однією й тією ж самою
особою, позивачем суду не надавалося.

Суд першої інстанції вважав, що
свідоцтво про вінчання та свідоцтво
про народження дитини, на які
посилається позивачка не є
підтвердженням спільного проживання,
ведення спільного побуту, господарства
та спільного бюджету позивачки та
відповідача, оскільки не містить
відповідної інформації щодо предмету
доказування, а тому не є належними
доказами проживання однією сім'єю
позивача та відповідача. Судом також
враховано, що під час укладення
відповідачем договору купівлі-продажу
земельної ділянки, який нотаріально
посвідчений, згода позивачки, як
дружини, відповідно до ч. 3 ст. 65 СК
України, не надавалася, а отже остання
на той час не перебувала з ним у шлюбних
стосунках.

Суд не прийняв до уваги покази свідків,
оскільки вони, на думку суду, є
непослідовними, та такими, що
суперечать один одному.

Разом з тим, у судовому засіданні
встановлено, що спірна земельна
ділянка та автомобіль були придбані
відповідачем до реєстрації шлюбу між
позивачкою та відповідачем у органах
державної реєстрації актів цивільного
стану, тобто, до спільного проживання
однією сім'єю, а тому спірне майно є
особистою приватною власністю
відповідача, а доводи позивачки про те,
що дане майно є спільною сумісною
власністю подружжя суд визнав
необґрунтованими та безпідставними.

Враховуючи, що позивачем не надано
доказів спільного проживання з
відповідачем, ведення спільного
господарства, наявність спільних
витрат, купівлі майна для спільного
користування, участі у витратах на
утримання житла та іншого майна, суд не
вбачав підстав для встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу між
позивачкою та відповідачем, а тому
спірне майно, яке було придбано до
реєстрації шлюбу між сторонами, не може
бути спільною сумісною власністю
подружжя, тому суд дійшов висновку, що
вимоги позивача є необґрунтованими та
в їх задоволенні слід відмовити.

Колегія не погоджується з висновками
суду першої інстанції з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

Пунктом 20 Постанови ПВСУ «Про практику
застосування судами законодавства
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» №11 від 21.12.2007 року
передбачено, що при застосуванні ст. 74
СК України, що регулює поділ майна осіб,
які проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Враховуючи наведене, вирішуючи питання
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд
має з'ясувати такі факти: спільне
проживання осіб, наявність спільного
побуту; взаємних прав та обов'язків.

Можливість визнання проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю
залежить від їх встановлення та
доведеності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
03 серпня 2003 року позивачка та
відповідач здійснили обряд вінчання,
що підтверджується свідоцтвом про
шлюб, виданим Церквою Святого Покрова
Пресвятої Богородиці (а.с. 46).

Колегією та судом першої інстанції
встановлено, що у позивачки та
відповідача є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
У свідоцтві про народження батьком
дитини вказаний відповідач по справі,
вказаний факт відповідач не заперечує.

З пояснень свідків вбачається, що їм
було відомо про те, що відповідач бажає
здійснити обряд вінчання з позивачкою,
оскільки деякі із свідків були
присутніми на вінчанні, а отже
відповідач наявність близьких
стосунків з позивачкою не приховував
та мав намір створити з нею сім'ю.

Крім того, той факт, що 3 серпня 2003 року
сторони по справі мали усталені
відносини, що притаманні подружжю,
підтверджується тими обставинами, що
вони мають сина 2005 року народження та в
подальшому у 2006 році між позивачкою та
відповідачем був зареєстрований шлюб.

Висновки суду щодо нетотожності імені
позивачки та імені, вказаного у
свідоцтві про шлюб (вінчання)
спростовуються вказаними доказами.

Колегія, оцінивши покази свідків,
пояснення сторін та докази в
сукупності, дійшла висновку про
доведеність факту проживання
позивачки з відповідачем однією сім'єю.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Норма ст. 74 СК України поширюється на
правовідносини між чоловіком та
жінкою, які проживають у фактичних
шлюбних відносинах, і для визнання
майна, придбаного під час фактичних
шлюбних відносин, спільною сумісною
власністю необхідні докази: ведення
спільного господарства, наявності у
сторін спільного бюджету, проведення
спільних витрат, придбання іншого
майна в інтересах сім'ї.

Для визначення осіб як таких, що
перебувають у фактичних шлюбних
відносинах та для вирішення майнового
спору на підставі ст. 74 СК України, суд
повинен встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу в період, протягом
якого було придбано спірне майно.

Пунктом 1 Прикінцевих положень СК
України передбачено, що цей Кодекс
набирає чинності одночасно з набранням
чинності ЦК України.

Згідно з пунктом 1 Прикінцевих і
Перехідних положень ЦК України цей
Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004
року.

Акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності (ст. 5 ЦК України).

Оскільки положення Кодексу про шлюб та
сім'ю Української РСР не містили норми
про спільне проживання жінки та
чоловіка однією сім'єю, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, зазначене
положення передбачене ст. 74 СК України,
який набрав чинності з 01 січня 2004 року,
тому встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу в
період до 01 січня 2004 року не
ґрунтується на вимогах закону.

Колегія вважає, що слід визнати факт
проживання сторін однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 11
серпня 2006 року.

Колегією та судом першої інстанції
встановлено, що спірна земельна
ділянка придбана відповідачем 28 липня
2004 року, спірний автомобіль - у 2005 році.

Оскільки спірне майно придбано в
період перебування позивачки з
відповідачем у шлюбі, відповідно
підлягає поділу в рівних частках,
оскільки є спільною сумісною власністю
подружжя.

Колегія, з урахуванням положень ст. ст.
70, 71 СК України дійшла висновку про те,
що в силу презумпції спільності майна
дружині і чоловіку, яка відповідачем не
спростована, спірне майно є спільним
майном сторін і підлягає поділу в
рівних частинах.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
а тому згідно з ст. 309 ч. 1 ЦПК України
колегія скасовує рішення суду першої
інстанції та ухвалює нове про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 309, 316 ЦПК України колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовільнити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 серпня 2014 року скасувати та
ухвалити нове.

Встановити факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року по 11 серпня 2006
року.

Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2:

земельну ділянку загальною площею 0,217
га, кадастровий номер :01:029:0008, що
розташована по АДРЕСА_1;

автомобіль «Ssang yong rexton», 2005 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого 22 квітня 2005 року в
МРЕВ-4 м. Київ.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину земельної ділянки площею 0,217
га, кадастровий номер :01:029:0008, що
розташована по АДРЕСА_1, залишивши у
власності ОСОБА_2 іншу ? частину
вказаної земельної ділянки.

Залишити в особистій приватній
власності ОСОБА_2 автомобіль «Ssang yong
rexton», 2005 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, зареєстрованого 22 квітня
2005 року в МРЕВ-4 м. Київ.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію вартості ? частини
автомобіля «Ssang yong rexton», 2005 року випуску
у розмірі 58 285 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: