АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

12 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді
Росік Т.В.

суддів:
Прокопчук Н.О.‚ Мазурик О.Ф.

при секретарі
Мургі М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 11 грудня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк», ОСОБА_3, третя особа
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання іпотечного договору
недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом про
визнання недійсним іпотечного
договору № k2S4GA00260012 від 11.07.2006 року,
укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_3, посилаючись на те, що предметом
іпотеки - квартирою АДРЕСА_1, яка за
договором дарування від 30.12.2004 року
була подарована їх матір'ю ОСОБА_6
ОСОБА_3, забезпечено кредитні
зобов'язання останнього перед ПАТ КБ
«Приватбанк» за кредитним договором
від 11.07.2006 року. Рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 12.04.2011 року
визнано недійсним договір дарування
квартири, укладений 30.12.2004 року.
Посилаючись на те, що в момент
укладання договору іпотеки ОСОБА_3 не
був власником майна, яке передавав в
іпотеку, просила визнати недійсним
договір іпотеки. Право звернення до
суду з даним позовом обґрунтовувала
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати ОСОБА_6
померла, вона після неї прийняла
спадщину, однак реалізувати своє право
на неї не може, оскільки за наявності
оспорюваного договору неможливе
отримання правовстановлюючих
документів на квартиру.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 11.12.2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним іпотечний
договір № k2S4GA00260012 від 11.07.2006 року,
укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрованого у реєстрі за № 514.
Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» та з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на
оплату судового збору в сумі 57 грн. 35
коп. з кожного.

ПАТ КБ «Приватбанк», вважаючи, що
рішення постановлене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, без врахування судом фактичних
обставин справи, в поданій
представником апеляційній скарзі
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на помилковість висновків
суду про те, що звернення позивача до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини є підставою для
захисту її порушеного права в судовому
порядку, оскільки у матеріалах справи
відсутні докази набуття позивачем
права власності на нерухоме майно, яке
передано в іпотеку на підставі
спірного іпотечного договору, крім
того, суд не зазначив в рішенні, яке
саме порушене право позивача підлягає
захисту та в чому полягає його
порушення. Оскаржуване рішення суду не
містить посилань на те, яка саме з
вимог, встановлених ст. 203 ЦК України не
була додержана стороною під час
укладання спірного договору іпотеки.
Вважає, що укладений між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_3 договір іпотеки
не суперечить вимогам законодавства,
яке діяло на момент його вчинення,
оскільки право власності на АДРЕСА_1
належало ОСОБА_3, було зареєстроване у
встановленому порядку КП «Київське
міське бюро технічної інвентаризації,
а тому підстави, передбачені ст. ст. 203,
215 ЦК України для визнання недійсним
договору іпотеки від 11.07.2006 року
відсутні.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник ПАТ КБ
«Приватбанк» апеляційну скаргу
підтримав, просив її задовольнити,
додатково пояснив, що квартира АДРЕСА_1
реалізована з прилюдних торгів в
рамках виконавчого провадження по
виконанню рішення суду про стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості за кредитним
договором. ОСОБА_2 відповідно до
Свідоцтва про смерть померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, її єдиним спадкоємцем є
відповідач ОСОБА_3

Представник ОСОБА_3 просила апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін,
посилаючись на його законність та
обґрунтованість. Також підтвердила, що
після померлої ОСОБА_7 єдиним
спадкоємцем є її брат ОСОБА_3

Третя особа приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явилася, належним чином повідомлена
про місце і час судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши законність і
обгрунтованість оскаржуваного рішення
в межах, визначених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
11.07.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір № k2S4GA00260012,
відповідно до умов якого банк надав
ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі 17 095, 11
доларів США на строк з 11.07.2006 року по
10.07.2010 року включно у вигляді не
поновлюваної кредитної лінії (а.с. 5-6,
142-145).

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором № k2S4GA00260012 від
11.07.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_3 11.07.2006 року було укладено
договір іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрований в реєстрі за № 514 (а.с.7-9,
137-141).

Відповідно до п. 7 договору іпотеки в
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором (№
k2S4GA00260012 від 11.07.2006 року) іпотекодавець
надав в іпотеку нерухоме майно(предмет
іпотеки), а саме: 2-х кімнатну квартиру
загальною площею 43,10 кв. м., житловою
площею 26,30 кв.м., яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 та належить
іпотекодавцю на праві власності на
підставі договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 за реєстровим номером 368
від 30.12.2004 року та зареєстрованому в
Комунальному підприємстві Київське
міське бюро технічної інвентаризації в
реєстровій книзі №д.272-90 за реєстровим
№ 6485.

ОСОБА_3 змінив прізвище на ОСОБА_3, що
підтверджується записом акта про
одруження № 199 від 14.09.2002 року, виданого
виконавчим комітетом Вишневої міської
ради Києво-Святошинського району
Київської області (а.с. 157).

Згідно матеріалів спадкової справи
30.09.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись
до Дев'ятої Київської державної
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини, яка відкрилась
після смерті ОСОБА_6, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 125-126, 127 зворотна
сторона).

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 12.04.2011 року позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус
ОСОБА_9, ЗАТ КБ «Приватбанк», Київське
міське бюро технічної інвентаризації
про визнання договору дарування
недійсним задоволено частково. Визнано
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1, укладений 30.12.2004 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9 В
решті позову відмовлено (а.с. 11-13).
Рішення набрало законної сили 25.04.2011
року.

Підставою для визнання недійсним
договору дарування квартири АДРЕСА_1
стало те, що на момент його укладення
30.12.2004 року відчужувач не розуміла
значення своїх дій і не могла керувати
ними.

Задовольняючи позовні вимоги
про визнання недійсним договору
іпотеки, суд виходив з того, що
іпотечний договір не може бути
забезпечений недійсним договором, на
час укладання 11.07.2006 року договору
іпотеки ОСОБА_3 не міг передати
квартиру в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк»,
оскільки рішенням суду визнано
недійсним договір дарування квартири
на підставі якого ОСОБА_3 належала
квартира на момент укладання договору
іпотеки.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду, зважаючи на
наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Згідно роз'яснень, викладених у п.5
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочину недійсним» вимога
про визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності може бути
заявлена як однією із сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК
України ).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може протирічити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недоодержання
в момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановленні частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
цього кодексу.

В п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочину недійсним»
роз'яснено, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ст. 203
ЦК України саме на момент вчинення
правочину.

З матеріалів справи вбачається, що на
момент вчинення оспорюваного
правочину - договору іпотеки, право
власності на квартиру, яка
передавалася в іпотеку, належало
ОСОБА_3, було зареєстровано у
встановленому законом порядку у КП
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації, тому є неправильними
висновки суду, що в момент вчинення
правочину відповідач не мав права
власності на спірну квартиру і тому не
міг її передати в іпотеку банку.

Крім того, рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 12.04.2011 року
за позовом ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору дарування квартири
позовні вимоги задоволено частково,
відмовлено у задоволенні вимог про
повернення сторін у попередній стан,
зобов'язання КМБТІ скасувати
реєстраційне посвідчення, яким
посвідчено реєстрацію квартири на
праві власності за ОСОБА_3 та стягнення
моральної шкоди. Рішення набрало
законної сили 25.04.2011 року, сторони в
апеляційному порядку його не
оскаржували.

Як на час укладення оспорюваного
договору іпотеки, так і на час
звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про
визнання цього договору недійсним
державна реєстрація права власності на
квартиру була здійснена за ОСОБА_3

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України
підстав для визнання недійсним
договору іпотеки від 11.07.2006 року,
укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_3

Оскільки на час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції ОСОБА_2 померла,
а з пояснень представників сторін в
судовому засіданні вбачається, що
ОСОБА_3 як брат покійної є її єдиним
спадкоємцем, колегія суддів не вбачала
підстав для зупинення провадження для
вступу в справу правонаступника
позивача, оскільки в такому випадку
позивачем та відповідачем буде одна
особа, що законом не допускається.

На підставі п.п. 1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 11 грудня 2013 року скасувати
та ухвалити нове, яким у задоволенні
позову ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк», ОСОБА_3, третя особа
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання іпотечного договору
недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий - суддя:

Судді:

Справа № 760/6166/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2416/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Лазаренко В.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Росік Т.В.