Справа № 2-959/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Калініченко О.Б.

при секретарі -
Войцеховській М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Київська
міська рада, прокуратура
Солом'янського району м. Києва, Головне
управління юстиції, КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної у м. Києві державної
адміністрації, про розірвання договору
довічного утримання, визнання права
власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 07.05.2013 року звернувся з
позовом про розірвання договору
довічного утримання та визнання за ним
права власності на квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
04.08.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладено договір довічного утримання,
посвідчений державним нотаріусом 9-ї
Київської державної нотаріальної
контори Бодак О.М. та зареєстрований в
реєстрі за № 1-1626.

Відповідно до умов цього договору
ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4
квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 взяв на себе
зобов'язання довічно утримувати
ОСОБА_3, забезпечувати її харчуванням,
одягом, наглядом, необхідною допомогою,
тощо.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 26.12.2011 року позов ОСОБА_3 про
припинення договору довічного
утримання був задоволений, договір
довічного утримання, посвідчений 04.08.2008
року державним нотаріусом 9-ї Київської
державної нотаріальної контори,
реєстровий номер № 1-1626, зареєстрований
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
12.08.2008 року за реєстровим номером №
195/33979, було припинено та визнано за
ОСОБА_3 право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

02.04.2012 року ОСОБА_3 склала заповіт на
квартиру АДРЕСА_1 на користь позивача
ОСОБА_1

Позивач зазначав, щоІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_3 померла, актовий запис про
смерть № 11121 від 20.06.2012 року вчинений
Відділом реєстрації смерті у м. Києві.

Також позивач зазначав, що з моменту
укладання договору довічного
утримання ОСОБА_4 самоусунувся від
виконання взятих на себе зобов'язань. З
2008 року по день смерті ОСОБА_3 останньою
турбувався та ніс всі витрати по її
утриманню тільки позивач.

Таким чином, позивач просить суд
розірвати договір довічного утримання,
укладений 04.08.2008 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, та визнати за позивачем ОСОБА_1
право власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечувала та просила суд в позові
відмовити в повному обсязі.

Представник прокуратури
Солом'янського району м. Києва просив
суд в позові відмовити.

Інші треті особи до суду не з'явилися,
направили суду свої письмові
пояснення, у яких просили суд прийняти
рішення, згідно норм чинного
законодавства та слухати справу без їх
представників.

Суд, вислухавши пояснення сторін та
представника прокуратури
Солом'янського району м. Києва,
дослідивши матеріали справи,
письмові докази, дійшов висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити з
огляду на наступне.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно положеннями ст. 4 ЦПК України
суд, здійснюючи правосуддя, захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України
за договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст.748 ЦК України
набувач стає власником майна,
переданого йому за договором довічного
утримання (догляду), відповідно до
статті 334 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 755 ЦК України
договір довічного утримання може бути
розірваний за рішенням суду на
вимогу відчужувача або третьої особи,
на користь якої він був укладений, у
разі невиконання або неналежного
виконання набувачем своїх обов'язків,
незалежно від його вини.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 04.08.2008 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір
довічного утримання, посвідчений
державним нотаріусом Дев'ятої
Київської державної нотаріальної
контори Бодак О.М. та зареєстрований в
реєстрі за № 1-1626, зареєстрований
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
12.08.2008 року за реєстровим номером №
195/33979.

Відповідно до умов цього договору до
ОСОБА_4 перейшло право власності на
квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 було взято
на себе зобов'язання довічно
утримувати ОСОБА_3, забезпечувати її
харчуванням, одягом, наглядом,
необхідною допомогою, тощо.

Відповідно до свідоцтва про смерть від
17.04.2011 року (актовий запис № 6822,
вчинений Відділом реєстрації смерті у
м. Києві) встановлено, що ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_2 - відповідачкою по
справі, що підтверджується свідоцтвом
про укладання шлюбу від 21 вересня 1983
року (актовий запис № 1123 зроблено
відділом ЗАГС Залізничного РИК м.
Києва).

Як вбачається з матеріалів справи,
єдиною спадкоємицею після смерті
ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_2, яка
прийняла спадщину після смерті свого
чоловіка у вигляді легкового
автомобіля марки MITSUBISHISPACESTAR 2004 року
випуску, шасі (кузов) НОМЕР_2
реєстраційний № НОМЕР_1, що належав
померлому на підставі свідоцтва про
реєстрацію НОМЕР_3, виданий УДАІ ГУ МВС
України в м. Києві 03.04.2008 року, та
грошових вкладів з відповідними
відсотками і грошовими компенсаціями,
які знаходяться у відділенні Ощадного
банку № 5445.

Свідоцтва про право на спадщину за
законом, видані 20.03.2012 року державним
нотаріусом Дев'ятої Київської
державної нотаріальної контори,
реєстровий № 5-812 та 5-814.

У видачі свідоцтва про право на
спадщину на спірну квартиру державним
нотаріусом було відмовлено у зв'язку із
втратою оригіналу правовстановлюючого
документу.

Станом на 03.09.2012 року згідно з даними
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
квартира АДРЕСА_1 на праві власності
зареєстрована на ім'я ОСОБА_4 на
підставі договору довічного утримання,
посвідченого 9-ю Київською державною
нотаріальною конторою 04.08.2008 року
реєстраційний № 1-1626.

Згідно з ч. 1 ст. 757 ЦК України обов'язки
набувача за договором довічного
утримання (догляду) переходять до тих
спадкоємців, до яких перейшло право
власності на майно, що було передано
відчужувачем.

Судом також встановлено, що договір
довічного утримання не було розірвано
та не було припинено. Обов'язки за
договором довічного утримання після
смерті набувача ОСОБА_4 перейшли до
ОСОБА_2 відповідачці по справі, яка є
спадкоємицею померлого.

Так, відповідно до рішення
Апеляційного суду м. Києва від 07.02.2013
року рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 26.12.2011 року було
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким було відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_3 до Київської міської
громади в особі Київської міської Ради
про припинення договору довічного
утримання, посвідченого 04.08.2008 року
державним нотаріусом 9-ї Київської
державної нотаріальної контори,
реєстровий № 1-1626.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено рішенням Апеляційного
суду м. Києва від 28.01.2014 року, оскільки у
набувача - ОСОБА_4 була спадкоємиця
дружина, відчужувач - ОСОБА_3 не набула
право власності на квартиру АДРЕСА_1 у
зв'язку зі смертю набувача - ОСОБА_4

Крім того, з рішення Апеляційного суду
м. Києва від 07.02.2013 року випливає, що
ОСОБА_4 за життя добросовісно виконував
взяті на себе за договором довічного
утримання обов'язки. До суду чи інших
компетентних органів щодо захисту
своїх порушених чи оспорюваних прав, що
випливають з договору довічного
утримання, ОСОБА_3 не зверталася.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були близькими
знайомими та багаторазово
спілкувались.

Так, згідно з даних рахунку за
телекомунікаційні послуги від 25.01.2013
року та відповіді Київської міської
філії ПАТ «Укртелеком» на адвокатський
запит від 16.01.2013 року № 25/15-7651 з
роздруківкою телефонних дзвінків
вбачається, що ОСОБА_3 була абонентом
телефонного номера - НОМЕР_4, ОСОБА_2 є
абонентом телефонного номера - НОМЕР_5.
В період з 01.04.2011 року по 30.06.2012 року
ОСОБА_3 телефонувала ОСОБА_2 210 разів, а
ОСОБА_2 телефонувала ОСОБА_3 26 разів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 25.06.2011 року (актовий запис № 11121,
вчинений Відділом реєстрації смерті у
м. Києві).

За життя ОСОБА_3 02.04.2012 року склала
заповіт на належну їй квартиру АДРЕСА_1
на користь позивача ОСОБА_1, який
посвідчений 02.04.2012 року державним
нотаріусом 9-ї Київської державною
нотаріальної контори, реєстровий №
1-1051.

Судом встановлено, що свідоцтво про
право власності на квартиру АДРЕСА_1
позивачу не видавалось.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
28.01.2014 року в позові ОСОБА_2 до Київської
міської ради про встановлення факту
належності майна та визнання права
власності в порядку спадкування було
відмовлено. Даним рішенням було
встановлено, що квартира АДРЕСА_1 за
договором довічного утримання від
04.08.2008 року, який посвідчений у
встановленому законом порядку,
перейшла у власність ОСОБА_4 та
зареєстрована за ним на праві
власності по теперішній час, а його
спадкоємиця ОСОБА_2 не позбавлена
можливості отримати дублікат
правовстановлюючого документу.

А тому доводи ОСОБА_1, що він є
спадкоємцем спірної квартири за
заповітом, суд до уваги не приймає,
оскільки такі доводи позивача не мають
правового значення для вирішення
спору.

Позивач посилався на норми ст. 1218 ЦК
України, оскільки вважає себе
правонаступником прав і обов'язків
після смерті відчужувачки тому, що на
його ім'я зроблений заповіт.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Однак необхідно зазначити, що в тих
випадках, коли матеріальне
правовідношення тісно пов'язане з
особою суб'єкта, правонаступництва
матеріального не може бути.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не
входять до складу спадщини права та
обов'язки, що нерозривно пов'язані з
особою спадкодавця, зокрема права та
обов'язки особи як кредитора або
боржника, передбачені статтею 608 цього
Кодексу.

Так, права відчужувача за договором
довічного утримання не можуть
переходити до інших осіб у порядку
правонаступництва. Глава 57 ЦК України
цього не передбачає, зокрема,
безумовною підставою для припинення
договору довічного утримання є
настання смерті відчужувача, що
передбачено ч. 2 ст. 755 ЦК України. У цій
ситуації договір вважається виконаним,
т. я. зобов'язання набувача за договором
довічного утримання є нерозривно
пов'язаними з особою відчужувача
квартири за цим договором.

Тобто вимоги, які випливають із
правовідносин за договором довічного
утримання, правонаступництва не
допускають.

Отже, оскільки зобов'язання за
договором довічного утримання були
нерозривно пов'язаними з особою
відчужувачки, такі зобов'язання за
зазначеним договором у зв'язку із
смертю відчужувачки припинилися.

Через те, що, виходячи з вищезгаданих
положень Закону, права та обов'язки
відчужувача за договором довічного
утримання не можуть бути
успадкованими, суд вважає, що ставити
питання про розірвання договору
довічного утримання може лише сторона
по угоді. А тому позивач не може бути
правонаступником померлої
відчужувачки за договором довічного
утримання, хоч він і є її спадкоємцем за
заповітом.

Лише у справі про розірвання договору
довічного утримання, порушеній у суді
відчужувачем, в разі його смерті
допускається в подальшому заміна
останнього в судовому процесі його
спадкоємцями, оскільки у спірних
правовідносинах до них у порядку
спадкування може перейти право
власності на предмет вимог сторони.

Проте, такої заміни не відбулось, як
вбачається з рішення Апеляційного суду
м. Києва від 07.02.2013 року, у задоволенні
позову ОСОБА_3 до Київської міської
громади в особі Київської міської Ради
про припинення договору довічного
утримання, посвідченого 04.08.2008 року
державним нотаріусом 9-ї Київської
державної нотаріальної контори,
реєстровий № 1-1626, було відмовлено по
суті, а не у зв'язку із смертю позивачки.

Дія договору довічного утримання була
припинена у зв'язку із смертю
відчужувачки - спадкодавця.

Таким чином, суд вважає, що права
позивача як спадкоємиця
відповідачкою не порушені, його позов
необґрунтований, заявлені вимоги є
надуманими і не підлягають
задоволенню, виходячи з того, що
позивач ОСОБА_1 не входить до
суб'єктного складу зазначених осіб, які
наділені правом вимагати розірвання
договору довічного утримання (догляду)
від 04.08.2008 року.

З огляду на вказані обставини суд
вважає безпідставним посилання
позивача на невиконання набувачем
своїх обов'язків по договору довічного
утримання, укладеного 04.08.2008 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_1 є
неналежним позивачем, т. я. не наділений
правом вимоги у спірних
правовідносинах.

Таким чином, оцінюючи вищезазначені
обставини, норми права, а також зібрані
по справі докази в частині позовних
вимог, в їх сукупності та
співставленні, належності,
допустимості кожного доказу окремо, а
також у їх достатності і взаємному
зв'язку, суд вважає за необхідне у
задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 744, 748, 755, 757 ЦК України,
ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Київська міська рада, прокуратура
Солом'янського району м. Києва, Головне
управління юстиції, КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної у м. Києві державної
адміністрації, про розірвання
договору довічного утримання, визнання
права власності залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Солом'янський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: