АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/6047/14
Головуючий 1 інстанції
Справа № 638/4273/14-ц
Категорія - договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової
Л.І.,

Трішкової І.Ю.,

при секретарі -
Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль»

на рішення Дзержинського районного
суду міста Харкова від 02 липня 2014 року

по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», приватного
нотаріуса Харківської міської
нотаріальної контори ОСОБА_5 про
визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ "Райффайзен Банк "Аваль", в особі
Харківської обласної дирекції
"Райффайзен Банк Аваль", звернувся до
суду із зазначеним позовом посилаючись
на те, що 05 жовтня 2011 року між ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_4, був
укладений кредитний договір, згідно
якого ОСОБА_4 було надано кредит у
розмірі 307073,69 грн. На забезпечення
вказаного договору між сторонами було
укладено іпотечний договір від 05
жовтня 2011 року за яким відповідач
передала позивачу в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1. У відповідності до умов
іпотечного договору та ст. ст. 33, 38
закону "Про іпотеку", позивач просить в
рахунок погашення заборгованості за
зазначеним кредитним договором
звернути стягнення на вказане нерухоме
майно в порядку ст. 38 закону України
"Про іпотеку".

ОСОБА_4 позов не визнала, подала
зустрічний позов до ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль» та приватного нотаріуса
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання недійсним
іпотечного договору № 12/1932/82/91218/1 від 05
жовтня 2011 року. Вказувала, що у спірній
квартирі на час укладення договору
іпотеки була зареєстрована
неповнолітня дитина, проте оспорюваний
договір був укладений без дозволу
органу опіки та піклування. Зазначала,
що за змістом оспорюваного договору
він укладений на забезпечення
неіснуючого кредитного зобов*язання.

Рішенням Дзержинського районного суду
міста Харкова від 02 липня 2014 року у
задоволенні позову ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» відмовлено. Зустрічний
позов ОСОБА_4 задоволено, вирішено
визнати недійсним іпотечний договір
№12/1932/82/91218/1 від 05 жовтня 2011 року між ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_4 на
квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати
приватного нотаріуса Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
здійснити державну реєстрацію
припинення обтяження - запис №11689019 у
Державному реєстрі іпотек, квартири
АДРЕСА_1 та зняти заборону відчудження
квартири АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» просить скасувати вказане
рішення суду першої інстанції,
ухвалити нове, яким первісний позов
задовольнити, у задоволенні
зустрічного позову відмовити.
Посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. Зазначає,
що в договорі іпотеки була допущена
технічна помилка, а саме неправильно
зазначений номер договору кредиту на
забезпечення якого укладений
оспорюваний договір.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 21.08.2007 року між
ПАТ "Райффайзен Банк "Аваль" та ОСОБА_4
був укладений кредитний договір за №
014/1932/82/91218, згідно якому Позичальнику
був наданий кредит у розмірі 40 800
доларів США, строком по 21.08.2017 року.

21.08.2007 року на забезпечення зобов'язань
передбачених кредитним договором між
ПАТ "Райффайзен Банк "Аваль" та ОСОБА_4
був укладений договір іпотеки №
014/1932/82/91218/1, у відповідності до умов
якого предметом іпотеки є нерухоме
майно - квартира АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що
станом на час укладення договір
іпотеки від 21.08.2007 року у квартирі
АДРЕСА_1 ніхто не був зареєстрований, та
ніхто не проживав фактично. ОСОБА_4
разом із сином ОСОБА_6 проживала та була
зареєстрована у АДРЕСА_2 (а.с. 87 - 89, 116).

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова 01.03.2011 року,
був задоволений позов ПАТ "Райффайзен
Банк "Аваль" про звернення стягнення на
предмет іпотеки на погашення
заборгованості за кредитним договором
від 21.08.2007 року.

За заявою ОСОБА_4 04.07.2011 року ПАТ
"Райффайзен Банк "Аваль" було прийнято
рішення щодо рефінансування кредитної
заборгованості за договором №
014/1932/82/91218 від 21.08.2007 року на виконання
якого між сторонами 05.10.2011 року був
укладений кредитний договір №
014/1932/82/91218, ОСОБА_4 були надані грошові
кошти в розмірі 307073,69 грн., встановлено
дату погашення кредиту строком по
05.10.2027 року.

На забезпечення виконання зобов*язань
за кредитним договором від 05.10.2011 року
між ПАТ "Райффайзен Банк "Аваль" та
ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір
№ 012/1932/82/91218/1 від 05.10.2011 року за яким
ОСОБА_4 передала ПАТ "Райффайзен Банк
"Аваль" в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.
Зазначений договір є предметом спору у
цій справі.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право у разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

В силу ст. 203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як передбачено ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей»
неприпустиме зменшення або обмеження
прав та інтересів дітей під час
вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень. Органи опіки та
піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
відповідно до закону.

Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 117 СК
України, ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх замінюють, не мають права без
дозволу органів опіки і піклування,
наданого відповідно до закону,
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню та/або
державній реєстрації, відмовлятися від
належних дитині майнових прав,
здійснювати поділ, обмін, відчуження
житла, зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У п. 44 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що суди повинні виходити із
того, чи мала дитина право власності на
предмет іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладання
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладання договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Установлено, що ОСОБА_4 має сина ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей,
як зазначено у ч. 6 ст. 203 ЦК України, у
протилежному випадку такий правочин є
нікчемним.

З матеріалів справи вбачається, що
право власності на квартиру АДРЕСА_1
зареєстроване в реєстрі прав власності
на нерухоме майно за ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого Дзержинською районною радою в
м. Харкові.

Таким чином, права власності на
квартиру, що є предметом іпотеки
неповнолітній ОСОБА_6 не має.

ОСОБА_4 стверджує, що на час підписання
оспорюваного договору іпотеки її син
ОСОБА_6 мав право користування
квартирою АДРЕСА_1, однак належними та
допустимими доказами зазначеного не
довела.

Більш того, на час укладання
оспорюваного договору іпотеки ОСОБА_4
наполягала, що право користування
квартирою АДРЕСА_1 у малолітніх,
неповнолітніх дітей відсутнє, про що
підписала відповідну заяву (а.с. 65), яка
була нотаріально посвідчена у
встановленому законом порядку.

Згідно вимог діючого законодавства,
отримання дозволу органу опіки та
піклування на укладення договору
іпотеки входить до обов'язку батьків
неповнолітніх дітей, а не банку.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
дійшов висновку про наявність у ОСОБА_6
права користування квартирою, що є
предметом іпотеки, на підставі довідки
ОК ЖБК «Ковчег», однак зазначена
довідка не є належним та допустимим
доказом обставин, на які посилається
ОСОБА_4

Так, вказана довідка не містить дати
видачі, тому з неї неможливо встановити
коли довідка складена, станом на яку
дату посвідчує викладені в ній
обставини, чи проживав фактично ОСОБА_6
у квартирі на час передачі її в іпотеку.

Крім того, довідка, на яку послався суд
першої інстанції видана ОК ЖБК
«Ковчег», в той час, як попередні
довідки з місця проживання за спірною
адресою ОСОБА_4 надавала від ТОВ «СК
Пратер». Матеріали справи не містять
доказів того, що будинок АДРЕСА_1
належить ОК ЖБК «Ковчег» та з якого
часу.

Відомостей з ЦВМ Дзержинського РВ
ГУДМС України в Харківській області
щодо реєстрації неповнолітнього
ОСОБА_6 у спірній квартирі матеріали
справи не містять.

ОСОБА_4 не пояснила у зв*язку з чим її
син ОСОБА_6 втратив право користування
квартирою АДРЕСА_2 і чи був на це
отриманий дозвіл органу опіки та
піклування.

Ґрунтуються на законі доводи
приватного нотаріуса Харківської
міської нотаріальної контори ОСОБА_5
про те, що на час посвідчення нею
оспорюваного договору вона правомірно
керувалася вимогами Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства Юстиції України
від 03.03.2004 року №20/5, в той час як
обов*язок нотаріуса щодо витребування
довідки про склад сім'ї з
житлово-експлуатаційної організації,
квартального комітету або іншого
уповноваженого органу з питань
реєстрації місця проживання був
встановлений із набранням законної
сили Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012 № 296/5.

Оскільки ОСОБА_4 не надала належних та
допустимих доказів того, що на час
підписання оспорюваного договору
іпотеки її син ОСОБА_6 мав право
користування квартирою АДРЕСА_1,
клопотання про витребування таких
доказів не заявляла, відсутні підстави
для визнання оспорюваного договору
недійсним з підстав, передбачених ст. 224
ЦК України.

Визнаючи недійсним договір іпотеки суд
першої інстанції виходив також з того,
що оспорюваний правочин укладений на
забезпечення недійсного кредитного
зобов*язання.

Однак, такі висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Так, в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції ОСОБА_4 не
заперечувала, а прямо підтвердила, що
іпотечний договір від 05 жовтня 2011 року
вона уклала з ПАТ "Райффайзен Банк
"Аваль" на забезпечення кредитного
договору від 05 жовтня 2011 року про
отримання кредитних коштів в розмірі
307073,69 грн., які були спрямовані на
рефінансування кредитної
заборгованості за договором №
014/1932/82/91218 від 21.08.2007 року. ОСОБА_4
вказала, що інших кредитних
правовідносин, окрім тих, що виникли із
кредитного договору від 05 жовтня 2011
року між нею та ПАТ "Райффайзен Банк
"Аваль" немає.

Представник ПАТ "Райффайзен Банк
"Аваль" пояснив, що при складанні тексту
договору у п. 2.1. була допущена описка
при посиланні на номер кредитного
договору, на забезпечення якого
укладається іпотека. Зазначені
обставини фактично не заперечувала й
ОСОБА_4

За таких обставин, встановивши, що
оспорюваний договір іпотеки на
викладених в ньому умовах, був
укладений між ПАТ "Райффайзен Банк
"Аваль" та ОСОБА_4 на забезпечення
дійсного кредитного договору від 05
жовтня 2011 року про отримання кредитних
коштів в розмірі 307073,69 грн., навіть за
наявності помилки у посиланні на номер
кредитного договору, відсутні підстави
для визнання договору іпотеки
недійсним в цілому.

Стосовно вимог ПАТ "Райффайзен Банк
"Аваль" про звернення стягнення на
предмет іпотеки судова колегія
зазначає наступне.

В ході розгляду справи встановлено, що
з 28.08.2002 року та станом на час набуття у
власність квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4
перебувала у шлюбі з ОСОБА_7.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 65 ЦК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена. Договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до положень ст. 578 ЦК України
майно, що є у спільній власності, може
бути передане у заставу лише за згодою
усіх співвласників.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при оспоренні договору застави
(іпотеки) суд має враховувати положення
ст. 578 ЦК України, згідно з якими майно,
що є у спільній власності, може бути
передане у заставу лише за згодою
іншого з подружжя, який у разі
пред'явлення позову про звернення
стягнення на таке майно має бути
залучений до участі у справі.

Матеріалами справи підтверджено, що
для укладення договору іпотеки ОСОБА_7
надавав нотаріально посвідчену згоду
на передачу в іпотеку спільного майна,
як його співвласник.

Оскільки діюче цивільно-процесуальне
законодавство не передбачає
можливості залучення до розгляду у
справі співвідповідача на стадії
апеляційного провадження, у
задоволенні позову ПАТ "Райффайзен
Банк "Аваль" про звернення стягнення на
предмет іпотеки необхідно відмовити,
інакше буде вирішено питання про права
та обов*язки особи, яка не брала участі
у справі.

Водночас, рішення судової колегії про
відмову у задоволенні вимог ПАТ
"Райффайзен Банк "Аваль" про звернення
стягнення на предмет іпотеки не є
перешкодою для звернення ПАТ
"Райффайзен Банк "Аваль" до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне скасувати рішення
суду першої інстанції підставою для
чого, згідно п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального права. Необхідно
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовів із зазначених вище
підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
судова колегія судової палати у
цивільних справах, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду
міста Харкова від 02 липня 2014 року
скасувати.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки -
відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
приватного нотаріуса Харківської
міської нотаріальної контори ОСОБА_5
про визнання договору іпотеки
недійсним - відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -