Провадження № 2/434/1137/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/Мотивована частина/

21 лютого 2014 року
Артемівський районний суд м. Луганська

У складі головуючого судді
Морозової С.М.

При секретарі
Іванової І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП
«Луганськвугілля» про стягнення суми
заборгованості та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

Позивач просить суд стягнути з
відповідача суму заборгованості за
затримку розрахунку в розмірі 7922,31 грн.
та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.,
посилаючись на наступне.

В період з 01.08.2005 року по 03.09.2013 року
позивач виконував обов'язки заступника
директора по охороні праці відповідача
та 03.09.2013 року був звільнений у зв'язку з
отриманням пенсії, але відповідач не
виплатив в день звільнення належні
йому суми, тому він просить суд
стягнути з відповідача за період
затримки з 03.09.2013 року по 30.09.2013 року 3687,97
грн., за жовтень місяць 2013 року 4234,34 грн.,
а всього 7922,31 грн.

Крім того, позивач посилаючись на те, що
у зв'язку несвоєчасною виплатою його
заробітної плати у нього склалося
тяжке матеріальне становище, порушений
сон, його лишили коштів, які він заробив
тяжким трудом, чим спричинили моральну
шкоду, позивач просить суд стягнути в
рахунок відшкодування моральної шкоди
10000 грн.

Представник відповідача позов не
визнала, суду пояснила, що розрахункову
суму 7008,23 грн. позивачу було
перераховано 30.09.2013 року та із них:
заробітна плата за серпень 3440,00 грн.;
заробітна плата за вересень 326,05 грн.;
компенсація за невикористані дні
відпустки -3242,18 грн. Одноразова
допомога при виході на пенсію чинним
законодавством не передбачена, порядок
її виплати регулюється Галузевою
угодою та Колективними договорами,
одноразова допомога при виході на
пенсію не входить до Фонду оплати
праці, не відноситься на собівартість
продукції та лягає на збитки
підприємства. В момент звільнення
ОСОБА_1 на розрахунковому рахунку
підприємства коштів не було, тому
одноразова допомога була сплачена
після реалізації вугільної продукції.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та його
представника, представника
відповідача, розглянувши справу в
межах заявлених позовних вимог і
наданих сторонами доказів, оцінивши
докази відповідно до вимог ЦПК України,
суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що в період з 01.08.2005
року по 03.09.2013 року позивач виконував
обов'язки заступника директора по
охороні праці Відокремленого
підрозділу «Управління по охороні
природи» ДП «Луганськвугілля», 03.09.2013
року звільнений за власним бажанням у
зв'язку з отриманням пенсії, що
підтверджується записом у трудовій
книжці.

З наказу № 54-к ДП «Луганськвугілля»
вбачається, що ОСОБА_1 звільнити з 03.09.2013
року за власним бажанням, у зв'язку з
виходом на пенсію, ст.38 КЗпП України, на
підставі п.12.1.12 Колективного договору
на 2013-2015 роки виплатити ОСОБА_1 вихідну
допомогу, у зв'язку з виходом на пенсію
у розмірі трьох середньомісячних
зарплат /стаж роботи у вугільній
промисловості 32,5 роки/.

Згідно довідки від 28.01.2014 року ОСОБА_1
звільнений з ВП «Управління з охорони
природи» ДП «Луганськвугілля» 03.09.2013
року відповідно наказу № 54 від 03.09.2013
року, заборгованість з заробітної
плати на період звільнення склала 17201,79
грн., в тому числі:

- заробітна плата за серпень 2013 року -
3440,00 грн. виплачена 30.09.2013 року;

- заробітна плата за вересень 2013 року -
326,05 грн. виплачена 30.09.2013 року;

- компенсація за невикористані дні
відпустки - 3242,18 грн. виплачена 30.09.2013
року;

- вихідна допомога у зв'язку з виходом
на пенсію - 10193,56 грн. виплачена 31.10.2013
року.

Ст.116 КЗпП України передбачає, що при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
працівникові сум у строки, зазначені в
ст.116 цього Кодексу, при відсутності
спору про їх розмір підприємство,
установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. При наявності
спору про розмірі належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмірі відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Згідно п.12.1.11 виписки з колективного
договору працівнику, який має право на
пенсію по віку або по інвалідності
/незалежно від віку/ при першому його
звільненні з підприємства, незалежно
від причин звільнення, окрім
звільнення за порушення законодавства,
трудової дисципліни і правил техніки
безпеки виплачується одноразова
допомога, розмір якої залежить від
стажу роботи в галузі і середнього
заробітку, але не менше: для чоловіків
при стажу роботи більше 20 років і більш
трьох середньомісячних заробітків.

Таким чином судом встановлено, що
заборгованість з заробітної плати
ОСОБА_1 на період звільнення 03.09.2013 року
склала 17201,79 грн., в тому числі:
заробітна плата за серпень 2013 року -
3440,00 грн., заробітна плата за вересень
2013 року - 326,05 грн., компенсація за
невикористані дні відпустки - 3242,18 грн.,
вихідна допомога у зв'язку з виходом на
пенсію 10193,56 грн.

Суд не приймає до уваги доводи
представника відповідача про те, що
одноразова допомога при виході на
пенсію чинним законодавством не
передбачена і час її виплати
законодавством не передбачений,
оскільки ці доводи спростовуються ст.116
КЗпП України, яка передбачає, що при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення і одноразова допомога
належить саме до цих сум виплата яких
передбачена законодавством при
звільненні і інших строків для її
виплати не передбачено. До того ж
одноразова допомога передбачена як
Галузевою угодою так і Колективними
договорами і її виплата ОСОБА_1 була
передбачена в наказі № 54-к від 03.09.2013
року про його звільнення, який не
передбачав якихось інших умов та часу
для її виплати.

Згідно Правил, встановлених Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995
року, згідно з яким середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за останні два календарних місяці, що
передували звільненню, або за фактично
відпрацьований час, якщо він є меншим
двох місяців. Нарахування виплати
провадиться виходячи із
середньоденної заробітної плати
/заробітна плата за розрахунковий
період поділена на кількість робочих
днів/ помноженої на число днів у період,
і за який середній заробіток.

Виходячи з того, що заробіток позивача
за липень 2013 року 4260,30 грн., за серпень
3245,95 грн., тобто загальна сума 7506,25 грн.
та поділити на 39 робочих днів, то
середньоденна заробітна плата
становить 192,47 грн. В липні 23 робочих
дні, тоді 192,47 грн. х 23 робочих дня, сума
затримки становить 4426,81 грн. В серпні 2013
року робочих днів було 18, тоді 192,47 грн. х
18 робочих днів, то сума затримки
становить 3464,46 грн., а всього 7891,27 грн. і
саме ця сума підлягає стягненню з
відповідача.

Згідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно ч.4 ст.23 ЦК України, моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній особі або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків встановлених
частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади АРК, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Суд враховує рекомендації п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
відшкодування моральної /немайнової/
шкоди від 31 березня 1995 року № 4, згідно
якої розмір відшкодування моральної
/немайнової/ шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
/фізичних, душевних, психічних тощо/,
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат /їх тривалості,
можливості відновлення тощо/ та з
урахуванням інших обставин; зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Суд враховує, що дійсно позивач не
отримав при звільненні належні йому
суми, що є порушенням його права згідно
ст.116 КЗпП України.

Разом з тим, суд виходить з того, що
через 27 днів фактично більша частина
коштів була виплачена позивачу,
доказів, що за цей час стан здоров'я та
сон позивача погіршився саме за цих
обставин, суду не надано, сам позивач
пояснив, що вся отримана ним сума
коштів одразу ж була ним витрачена на
харчування, інших доказів моральних
страждань позивачем суду не надано.

Крім того, суд враховує, що ДП
«Луганськвугілля» є планово-збитковим
підприємством, постійно працює в
умовах гострого дефіциту оборотних
коштів та знаходиться у важкому
фінансовому стані. Джерелом
фінансування оплати праці працівників
ДП «Луганськвугілля», у тому числі і
заступника директора з охорони праці
ОСОБА_1 є бюджетні кошти, що виділяються
підприємству відповідно до Постанови
КМУ від 23.02.2011 року.

З урахуванням характеру моральних
страждань та перелічених факторів, їх
тривалості, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості суд вважає, що
заявлений позивачем розмір
відшкодування в 10000 грн. на його користь
є надмірним і розміром грошового
відшкодування моральної шкоди,
необхідним за вказаних обставин є 1000
грн., відтак позовні вимоги слід в цій
частині задовольнити частково.

На підставі ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП
України, ст. 1167 ЦК України керуючись
ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 до ДП «Луганськвугілля»
про стягнення суми заборгованості та
моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Луганськвугілля» на користь ОСОБА_1
суму заборгованості у розмірі 7891,20 грн.,
в рахунок моральної шкоди 1000 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ДП «Луганськвугілля»
судовий збір на користь держави у
розмірі 229,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня
проголошення рішення до апеляційного
суду Луганської області шляхом подачі
скарги через Артемівський районний суд
м. Луганська.

Суддя: