Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"30" жовтня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2, просила визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю, ОСОБА_1, що є предметом позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, пояснила, що з 15 серпня 1992 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу народились двоє дітей - донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На час звернення з цим позовом до суду, в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала справа за позовом позивача до відповідача про розірвання шлюбу. Після того, як відповідач дізнався про намір позивача подати на розлучення, вигнав позивача з квартири, яку вони орендували, налаштував дітей проти матері, забороняв бачитись з дітьми, за настановами батька дітям не дозволялось відкривати двері матері, коли вона приходила провідати дітей у відсутності батька. Відповідач, фактично, своїми діями позбавив позивача можливості дбати про своїх дітей та навіть просто з ними бачитись. Така поведінка відповідача, на думку позивача, абсолютно не мотивована, оскільки позивач, як мати, з моменту народження опікувались своїми дітьми, дбала про їх стан здоров'я та розвиток, незважаючи на перешкоди, які чиняться відповідачем, позивач регулярно приходила до квартири, де проживали діти з батьком, приносила продукти харчування, необхідні для дітей речі в залежності від сезону, сплачувала орендні платежі та комунальні послуги по квартирі, де проживали діти, в свою чергу відповідач тривалий час не працює, не має доходів, які б забезпечували стабільний матеріальний стан сім'ї, всі витрати по утриманню сім'ї несе позивач, яка має постійне місце роботи, стабільний заробіток, має безумовне бажання, щоб діти проживали разом з нею. Звертаючись до суду, позивач просить визначити місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з матір'ю, оскільки незважаючи на висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрація, яка вважала за доцільне залишити обох дітей разом з батьком, малолітній син позивача, в силу свого віку, дуже прихильний до матері, їх розлучення негативно впливає на стан його здоров'я та емоційний стан, ці обставини підтверджуються висновком психолога ОСОБА_5, якого позивач відвідувала разом з сином. Також позивач наголосила, що в травні 2014 року відповідач без відома та згоди позивача вивіз дітей з міста Києва, за даними, якими володіє позивач, відповідач разом з дітьми проживає в м.Ясиновата Донецької області, за місцем проживання його батьків, чим позбавив можливості позивача спілкуватись з дітьми, приймати участь у їх вихованні, забезпечувати належні умови для розвитку дітей. Зважаючи на те, що старша донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, в силу свого віку має право самостійно визначитись з місцем проживання чи то з батьком, чи з матір'ю, позивач вважає, що донька сама зробить свій вибір та повернеться до матері, тому в судовому порядку просить вирішити питання щодо місця проживання її малолітнього сина ОСОБА_3, оскільки вважає, що з моменту народження дитини з материнською любов'ю та турботою виконує свої батьківські обов'язки, дитина дуже прихильна до матері, однак перебуває в пригніченому емоційному стані, який пов'язаний з припиненням сімейних відносин між батьками. Позивач просила врахувати, що має постійне місце роботи та стабільний заробіток, орендує житло в місті Києві, тому має можливість належним чином утримувати свого малолітнього сина та забезпечити належні умови для розвитку дитини з урахуванням її віку та потреб.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень наданих позивачем в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових викликів за адресою, вказаною у позовній заяві, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації Ісаєва М.М., в судовому засіданні просила в позові відмовити, підтримує висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, який оформлено Протоколом засідання Комісії №10 від 21 травня 2014 року, яким визнано за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2, без обмеження спілкування з матір'ю ОСОБА_1 Представник наголосила, що при вирішення питання про визначення місця проживання дітей з батьком, врахована думка неповнолітньої дитини ОСОБА_4, яка була присутня на Комісії, заперечувала проти проживання разом з матір'ю та підтвердила бажання і надалі проживати з батьком та братиком ОСОБА_3, так як батько створив їм всі необхідні умови, також повідомила, що на даний час між нею та матір'ю склались негативні стосунки, тому враховуючи бажання дітей та неможливість роз'єднання братів та сестер, комісія прийшла до висновку про визначення місця проживання дітей разом з батьком.

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи Ісаєвої М.М., свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 15 серпня 1992 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу. (а.с.5)

Під час шлюбу народились діти: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.6,7)

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як передбачено ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини та відібрання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який надає письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також на підставі інших документі, які стосуються справи.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (протокол засідання Комісії №10 від 21 травня 2014 року), на підставі ст. 160 та ст.161 Сімейного кодексу України, враховуючи бажання дітей та неможливості роз'єднання братів та сестер, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2, без обмеження у спілкуванні з матір'ю ОСОБА_1. (а.с.8-9)

Разом з тим, з урахуванням положень ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як убачається з Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 21 травня 2014 року, при вирішенні питання щодо доцільності визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з батьком, враховано думку неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка заперечувала щодо проживання разом з матір'ю, а також неможливістю роз'єднання братів та сестер.

Перевіряючи обґрунтованість висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 21 травня 2014 року, судом встановлено, що при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком, не враховано умови проживання батька разом з дітьми, оскільки відсутні докази, які мали підвередити фактичне місце проживання (місце реєстрації) батька, виникнення у батька права користування квартирою АДРЕСА_1 (договір оренди квартири, інше), де проводилось обстеження умов проживання неповнолітніх дітей разом з батьком, не досліджувались докази, які мали підтвердити майновий стан батьків, їх характеризуючи дані з місця проживання (роботи), не надана оцінка даним, які викладені у характеристиці на учня 9-Б класу спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №49 Шевченківського району м. Києва відносно ОСОБА_8, та характеристиці Дошкільного навчального закладу №521 м. Києва відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, якими не встановлено обставин, які б давали підстави вважати про негативне ставлення дітей до матері та невиконання матір'ю батьківських обов'язків. Крім того, засідання комісії проведено у відсутності відповідача, батька дітей, а враховуючи той факт, що до органу опіки та піклування з заявою про визначення місця проживання дітей звернулась безпосередньо мати дітей, не надано належного обґрунтування мотивам прийняття протилежного висновку, тобто доцільності визначення місця проживання дітей разом з батьком.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 21 травня 2014 року є необгрнутованим та таким, що суперечить інтересам малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в частині визначення проживання дитини разом з батьком, оскільки в силу свого віку дитина не може виявити свою прихильність до матері або батька, в той же час залишення малолітньої дитини проживати разом з батьком лише з підстав неможливості роз'єднання братів та сестер не є беззаперечною підставою для визначення місця проживання дитини з одним із батьків.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з обсягу доказів, які долучено до позовної заяви, позивач ОСОБА_1 має вищу педагогічну освіту, працює в Інституті педагогіки НАПН України на посаді молодшого наукового співробітника лабораторії навчання іноземних мов, співпрацює з ТОВ «Серв'є Україна», як викладач французької та російської (як іноземної) мови, за місцем роботи характеризується позитивно, на час розгляду справи проживає в квартирі АДРЕСА_2, що підтверджується Договором оренди від 27 квітня 2014 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, практикуючий психолог, підтвердила, що 15 квітня 2014 року до свідка, як психолога, зверталась ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, під час проведення співбесіди з дитиною, з'ясовано, що дитина травмована внаслідок склавшися сімейних обставин, тужить за матір'ю, проявляє до матері ніжність та бажання бути з нею поряд, не відпускав її від себе, однак боявся реакції батька та його заборони залишатись у матері, тому на думку свідка, позиція батька щодо виховання та спілкування матері з дітьми є травматичною та психологічно дисфункціональною, тому необхідно повноцінне спілкування дитини з матір'ю.

Згідно Інформаційної довідки №19/102 від 29 жовтня 2014 року, яка видана директором Центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Клаузер Т.В. разом з психологом ОСОБА_10, щодо впливу окремого проживання матері від дитини й неможливості повноцінного спілкування, про наслідки даних факторів, на підставі звернення ОСОБА_1, наголошено, що для дитини, віком до 10 років, проживання з мамою є великою підтримкою, оскільки мати на даному етапі розвитку дитини дає основне уявлення про зовнішній світ і довіру до нього. Дану (материнську) функцію дуже складно замінити кимось іншим. За відсутності матері дитина ризикує вирости з базовою недовірою до світу й зовнішнього оточення, що може спричинити невротичні й психічні розлади у подальшому, підлітковому та дорослому віці.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між відповідачем та позивачем, така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання дитини, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на визначення місця проживання дитини визначений сімейним законодавством України.

Враховуючи, що малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, із часу свого народження проживає разом з матір'ю, умови проживання та виховання, суд вважає, що такі умови відповідають нормальному розвитку дитини, а ці обставини такими, що мають істотне значення для вирішення спору.

Крім того, суд враховує практику Європейського суду із прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що відповідно до принципу Декларації з прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, позивач, як мати, має бажання приймати участь у вихованні дитини, суд, з урахуванням інтересів дитини, її вік, поведінки батьків, приходить до висновку про відсутність підстав для зміни місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, тому визначає місце проживання малолітньої дитини разом з матір'ю ОСОБА_1

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини підлягає задоволенню, суд ухвалюючи рішення визначає місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянкою України.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., який сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджується оригіналом квитанції про сплату судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 19, 141, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянкою України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

С у д д я: