Справа № 764/7435/13-ц
Провадження № 2/764/230/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2014 р. Ленінський районний суд
міста Севастополя в складі:

головуючого судді - Кукурекіна К.В.

при секретарі - Яцук Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті
Севастополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
факту проживання однією родиною та
розподіл сумісного майна подружжя, суд-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, вточнивши позовні вимоги,
звернувся з позовом до суду до
відповідача в якому просить встановити
факт проживання однією родиною без
реєстрації шлюбу з відповідачем,
визнати квартиру АДРЕСА_1 вартістю 222 150
грн. сумісним майном подружжя, визнати
за нею право власності на 2/3 частки
вказаної квартири, визнати право
власності на 2/3 цільових внесків на
будівництво житлового будинку АДРЕСА_1
в сумі 363 224,30 грн. Вимоги позову
мотивовані тим, що вона сумісно
проживала з відповідачем з січня 1998р.,
крім того з 08.09.2012р. по 15.04.2013р. вони з
відповідачем знаходились у
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано за рішенням Ленінського
районного суду м.Севастополя від
15.04.2013р. За час сумісного проживання
15.11.2008р. між ЖБТ «Пожежна охорона-
Форос» та відповідачем був укладений
договір про співпрацю, відповідно до
якого вони зобов'язались внести
цільові внески на будівництво
багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в
сумі 808 000 грн., станом на теперішній
день ними внесено 544 836,45 грн. Крім того
06.12.2010р. ними було придбано квартиру
АДРЕСА_1. Вказує, що за час сумісного
проживання відповідач не турбувався
про матеріальний стан родини, всі
грошові кошти які були витрачені для
придбання сумісного майна належали їй,
оскільки вона є суб'єктом
підприємницької діяльності та має
значний заробіток. Оскільки відповідач
не визнає за нею право сумісної
власності на спірне майно вона
вимушена звернутися до суду.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали, просили задовольнити позов
у повному обсязі по викладених
підставах.

Представники відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечували, вказували на те, що з
позивачем однією родиною без
реєстрації шлюбу ніколи не проживав,
АДРЕСА_1 була придбана ним за грошові
кошти його батька, окрім того він
завжди забезпечував себе та доньку
матеріально оскільки з 1996 р. є фізичною
особою-підприємцем.

Вислухавши пояснення позивача,
представників сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Як було встановлено у судовому
засіданні, з 08.09.2012р. сторони перебували
у зареєстрованому шлюбі, який
відповідно до заочного рішення
Ленінського районного суду
м.Севастополя від 15 квітня 2013р. було
розірвано, рішення набуло законної
чинності 30 квітня 2013р. (а.с. 24)

Також в судовому засіданні безперечно
встановлено, що сторони мають сумісну
дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно
до свідоцтва про народження (серія
НОМЕР_3) (а.с.14).

Відповідно до характеристики учня 9-А
класу, наданої директором сш №43 (а.с.87),
вказано що при зарахуванні до школи
батьки привели ОСОБА_3 до школи, батьки
приймають учать у вихованні дитини.

Відповідно до постанови про закриття
кримінального провадження від 15.10.2013р.
(а.с.89), постановленою слідчим СВ
Ленінського РВ УМВС України в
м.Севастополі під час досудового
слідства встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 дійсно мешкали однією сімєю без
реєстрації шлюбу приблизно з 1998р. до
квітня 2013р.

Даний факт також підтверджується
показаннями свідка ОСОБА_4, який вказав,
що знайомий з позивачем з 1999р., яка
проживала до 2008р. у м.Кривий Ріг з
чоловіком на імя ОСОБА_2, потім після
його переїзду у м.Севастополь позивач
стала у нього працювати фінансовим
директором, в зв'язку з чим вони -
позивач разом з чоловіком та дитиною
переїхали проживати до м.Севастополя.

Неповнолітня ОСОБА_3 надала пояснення,
що вона є дитиною сторін, вказувала на
те, що все своє життя проживала однією
родиною разом з батьками спочатку у м.
Кривий Ріг, а після переїзду до АДРЕСА_1

За положеннями чч. 1, 2 ст. 21 СК України
шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у державному
органі реєстрації актів цивільного
стану. Проживання однією сімєю жінки та
чоловіка без шлюбу не є підставою для
виникнення у них прав та обовязків
подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу
шлюб є підставою для виникнення прав та
обовязків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України
слід виходити з того, що указана норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких,
що перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст. 74 СК України, суд
повинен встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу в період, протягом якого було
придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь якому іншому шлюбі,
майно набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою, або в будь-якому іншому
шлюбі, поширюються положення глави 8
цього Кодексу.

Згідно з п.1 розділу VІІ «Прикінцеві
положення» СК України, на ст. 74 якого
посилається позивач, зазначений кодекс
набрав чинності одночасно з набранням
чинності Цивільним Кодексом України,
тобто з 01.01.2004 року. За загальним
правилом дії законів та інших
нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.
58 Конституції України) норми СК
України застосовуються до сімейних
відносин, які виникли після набрання
ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004
року. До сімейних відносин, які вже
існували на зазначену дату, норми СК
застосовуються в частині лише тих прав
і обов'язків, що виникли після набрання
ним чинності, а тому у суду немає
підстав для задоволення вимог позову
щодо встановлення факту сумісного
проживання між позивачем та
відповідачем з 1998 по 01.01.2004 року,
оскільки у Кодексі про шлюб та сім'ю
України, який діяв до 01.01.2004 року не було
передбачено норми аналогічної ст. 74 СК
України.

Таким чином вимоги ст. 74 СК України
поширюються на період спільного
проживання сторін з 01.01.2004 року по
08.09.2012р., яке суд вважає доведеним,
відповідно до доказів наданих у справі
на підтвердження заявлених вимог.

Судом встановлено, що під час сумісного
проживання відповідачем було за
договором купівлі- продажу квартири
від 06 грудня 2010р., посвідченого
приватним нотаріусом
Севастопольського міського
нотаріального округу та
зареєстрованого в реєстрі за №4322,
придбано квартиру АДРЕСА_1. Право
власності зареєстровано за
відповідачем у електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно під
реєстровим №32253999.

Також, 15.11.2008р. між відповідачем та ЖБК
«Пожежна охорона «Форос» було укладено
договір про співпрацю та організацію
взаємовідносин (а.с.8-10), відповідно до
якого сторони домовились діяти сумісно
для досягнення цілей, яки визначен
Статутом Товариства, для будівництва
багатоквартирного будинку в смт.Форос
по вул. Северна. Після закінчення
будівництва багатоквартирного
житлового будинку №14 по вул. Северна в
смт. Форос, в випадку сплати пайщиком
(відповідачем) цільових внесків,
Товариство зобовязалось надати йому у
власність квартиру орієнтованою
площею 80 кв.м. у вищевказаному будинку.

Відповіідно до довідки ЖБТ «Пожежна
охорона «Форос» №95 від 23.07.2013р.
цільовий внесок ОСОБА_2 станом на
23.07.2013р. складає 544 836 грн. (а.с.11).

Відповідно до довідки ЖБТ «Пожежна
охорона «Форос» за №40 від 04.08.2014р.
вбачається, що ОСОБА_2 на підставі заяви
від 23.07.2013р. вибув зі складу членів ЖБТ
«Пожежна охорона- Форос» та ортимва
відповідно до прибутково - касового
ордеру від 26.07.2013р., внесений ним на
будівництво багатоквартирного
житлового будинку цільовий внесок в
сумі 544 836 грн.

На підстави викладеного судом
встановлено, що квартира АДРЕСА_1 та
цільовий внесок в сумі 544 836 грн. є
сумісним майном сторін.

Таким чином, це майно відповідно до
вимог ст. 60 СК України є обєктом права
спільної сумісної власності подружжя
та за змістом ст.ст. 69, 70 Сімейного
кодексу України дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від перебування у
шлюбі або його розірвання.

Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Також, як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у п.30 постанови №11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», при вирішенні спору про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
суд згідно з ч.3 ст.70 СК в окремих
випадках може відступити від засади
рівності часток подружжя, враховуючи
обставини, що мають істотне значення
для справи, а також інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування).

Відповідно до звітів суб'єкта малого
підприємництва- фізичної особи-
платника податку за 4 квартал 2006р., 4
квартал 2007- 2010р. (а.с.17-21), вбачається, що
прибуток позивача в 2006р. складав 499 000
грн., в 2007- 415 829 грн., 499 800 грн в 2008р., в 2009р.
400 983 грн, в 2010р. 475 100 грн.

Згідно з довідкою ТОВ «Техпослуги» №3108
від 01.08.2010р. вбачається, що позивач
працювала в ТОВ «Техпослуги» з 2008р. по
2009р. на посаді директора та до 01.08.2010р.
на посаді фінансового аналітика і її
заробітна плата становить за 2008р. 27 158
грн., за 2009р. 14 536,04 грн., за 2010р. 11 460 грн.
(а.с.28).

Згідно з довідкою ТОВ «Вікант» №3112/1
від 31.12.2010р. вбачається, що ОСОБА_1
працювала в ТОВ «Вікант» з 2008р. по 2010р.
на посаді фінансового директора і її
заробітна плата становить за 2008р. 18 473,18
грн., за 2009р. 24 296,31 грн., за 2010р. 37708,12 грн.
(а.с.29)

Згідно з довідкою наданою ТОВ
«Кримсевбетон» №24 від 24.07.2013р.
вбачається, що заробіток позивача за
2012р. складає 19 747,05 грн, за січень-
квітень 2013р. 7 322,44 грн.

Таким чином судом встановлено, що на
протязі багатьох років та під час
придбання сумісного майна, внесення
цільових внесків, грошової участі
відповідач не приймав, матеріально
сім'ю не підтримував, аліменти на
утримання доньки не сплачував та не
сплачує, про протилежне доказів до суду
відповідач не надав. В зв"язку з чим
позивач вимушена була працювати на
декількох роботах, витрачати значні
гроші для збільшення сумісного майна,
утримувати родину самостійно.

Отже, виходячи з наведеного вище, суд
вважає можливим відступ від засади
рівності часток подружжя в зв'язку з
наявністю обставин, що мають істотне
значення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що позов є законним,
обґрунтованим, а тому підлягає
задоволенню, а саме суд вважає можливим
визнати квартиру АДРЕСА_1 вартістю 222 150
грн. сумісним майном подружжя, визнати
за позивачем право власності на 2/3
частки вказаної квартири, визнати
право власності на 2/3 цільових внесків
на будівництво житлового будинку
АДРЕСА_1 в сумі 363 224,30 грн. та стягнути з
відповідача на користь позивача
грошову компенсацію 2/3 цільових
внесків, що становить 363 224,30 грн.
оскільки на час постановлення рішення
ці грошові внески відповідачем
самостійно отримані у .ЖБК «Пожежна
охорона «Форос» без відома позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на
користь позивача з відповідача
підлягають стягненню судові витрати у
розмірі 3 730,40 грн.

На підставі викладеного, ст ст.ст. 60, 61,
63, 65, 70, 71,72 Сімейного кодексу України, та
керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 179, 214, 215, 224 - 233
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл
сумісного майна подружжя задовільнити
частково.

Визнати факт сумісного проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по
08.09.2012р.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право
власності на 2/3 частки квартири
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) вартість 2/3
частки цільових внесків у ЖБТ «Пожежна
охорона- Форос» у сумі 363 224,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) судовий
збір у сумі 3 730,40 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено у
Апеляційному суді м. Севастополя,
шляхом подачі апеляційної скарги через
Ленінський районний суд м. Севастополя,
у 10-тиденний строк з моменту
проголошення рішення.

Суддя - підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Ленінського районного

суду м. Севастополя
К.В. Кукурекін