Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/4784/14 Головуючий у 1
інстанції: Дубина Л.А.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 29» жовтня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Савченко О.В.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк»

на рішення Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 08 вересня 2014 року по
справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулось до суду з позовною заявою до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що 07 серпня 2007 року з
відповідачем було укладено кредитний
договір № KPE0AE00001807, згідно умов якого
банк зобов'язався надати боржнику
кредит у сумі 10734, 73 доларів США на
термін до 06 серпня 2012 року.

Банк свої зобов'язання за кредитним
договором виконав в повному обсязі.

Відповідачем не виконувались умови
договору щодо своєчасного повернення
суми кредиту і його заборгованість
перед позивачем станом на 16.12.2013 року
склала 5274, 47 доларів США:

- за кредитом - 1237, 84 доларів США ;

- по відсотках - 1418, 77 доларів США;

- по комісії за користування кредитом -
368, 42 долари США;

- пеня - 2249, 44 долари США.

На підставі зазначеного просило суд
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 5274, 47 доларів США та стягнути з
відповідача судові витрати у вигляді
сплаченого ним судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 08 вересня 2014 року
відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» у
задоволенні позову.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ПАТ КБ
«ПриватБанк».

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на те, що
банк звернувся в межах строку позовної
давності відповідно до вимог ст. 261 ЦК
України, просить скасувати рішення
суду та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові,
суд першої інстанції, дослідивши
докази у справі й надавши їм належну
оцінку, правильно застосувавши норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що відповідачка
достроково повернула кредит, банк
прийняв виконання і між сторонами
припинилися договірні правовідносини.

Зобов'язання виникають із підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу,
зокрема: договорів та інших правочинів
(ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
обов'язком позичальника за кредитним
договором є, зокрема, повернення
кредиту та сплата процентів за
користування ним.

Зобов'язання перестає діяти в разі його
припинення з підстав, передбачених
договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК
України).

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК
України).

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 545 ЦК України,
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі.

Судом встановлено, що в 07.08.2007 року між
сторонами був укладена кредитний
договір, відповідно до якого банк надав
ОСОБА_3 кредит в сумі 10734, 73 долари США
під 0,84 % на місяць на термін до 06 серпня
2012 року.

Відповідачка здійснила платежі 12.09.2007
року, 10.10.2007 р., 12.11.2007 р., 10.12.2007 р. на
загальну суму 1150 доларів США, а 14.12.2007
року достроково повернула кредит в
сумі 10 037,14 доларів США. Банк прийняв
дострокове виконання і видав ОСОБА_3
довідку про одержання виконання
зобов'язання в повному обсязі та
припинення забезпечувального
зобов'язання - застави автомобіля (
а.с.61). Таким чином, відповідач
підтвердив належне виконання своїх
договірних зобов'язань.

Факт відсутності заборгованості за
кредитним договором № KPE0AE00001807 від 07
серпня 2007 року підтверджується і
рішенням Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 06 листопада 2013 року, яке
в силу ч.3 ст.61 ЦПК України є
преюдиційним. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд дав правильну оцінку зазначеним
обставинам і обґрунтовано дійшов
висновку, що оскільки кредит повернуто
і банк прийняв та підтвердив повне його
виконання, права та обов'язки за цим
договором припинилися і тому дії банку
щодо нарахування відсотків та
страхових платежів за автомобіль, який
забезпечував виконання кредитного
договору, після дострокового погашення
кредиту і припинення договірних
правовідносин є неправомірними.

Проте, встановивши, що позов банку є
необґрунтованим, суд помилково
відмовив у задоволенні позову і за
необґрунтованістю позову, і за
пропуском строку звернення до суду з
цим позовом, що є взаємовиключними
підставами.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Судом першої інстанції не враховано, що
виходячи зі змісту ст.ст. ст.256, 257, 267 ЦК,
їх положення про правові наслідки
спливу позовної давності можуть
застосовуватися лише у тих випадках,
коли буде доведено існування самого
суб'єктивного цивільного права і факт
його порушення або оспорювання. Якщо ж
при розгляді справи буде встановлено,
що у позивача немає суб'єктивного
права, про захист якого він просить, або
ж воно не порушувалось чи не
оспорювалось, суд повинен відмовити в
позові не через пропуск позовної
давності, а за безпідставністю
матеріально-правової вимоги.

Відповідно до абз. 3 п. 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі» встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленого до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Таким чином, застосування позовної
даності є підставою для відмови в
позові в разі доведеності позовних
вимог.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку про те, рішення суду у
відповідності до п.4 ст.309 ЦПК України
підлягає зміні і така підстава відмови
в задоволенні позову як пропуск
позивачем позовної давності підлягає
виключенню з мотивувальної частини
судового рішення

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 08 вересня 2014 року по
справі змінити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення посилання як на підставу
відмови у задоволенні позову на
пропуск позивачем при зверненні до
суду позовної давності.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: