Провадження № 2/127/229/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2014 року
м.
Вінниця

Вінницький міський суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.

за участю: секретаря Пєскова Є. Д.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Вінниці
цивільну справу за позовомОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позов мотивований тим, що згідно
договору купівлі-продажу будинку від
09.08.2005 року позивач продав відповідачці
АДРЕСА_1. Земельну ділянку, що
відноситься до даного будинку ОСОБА_1
надав ОСОБА_2 в користування. В жовтні
2011 року позивач звернувся до
відповідачки і запропонував їй
виготовити нові змінені державні акти,
однак вона повідомила, що вже має
державний акт на земельні ділянки. Тоді
позивач вперше дізнався про договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
09.08.2005 року. В договорі зазначено, що
продаж ділянки здійснено за 1 000, 00
гривень, але ОСОБА_1 жодної гривні не
отримав. Станом на 20.11.2013 року вартість
проданої земельної ділянки складає 27
976, 00 гривень. В даний час позивач не має
наміру визнавати договір
купівлі-продажу земельної ділянки
недійсним, а лише вимушений звернутись
до суду про стягнення несплачених йому
коштів за земельнуділянку.

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду із вимогою
простягнення з відповідача на користь
позивача несплачених коштів в сумі 27 976,
00 гривень за договором купівлі-продажу
земельної ділянки від 09.08.2005 року.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги, аргументуючи мотивами,
викладеними в позовній заяві та просив
позов задовольнити.

Відповідач позов не визнала і просила
відмовити в його задоволенні.

По справі встановлені наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

Згідно державного акта на право
приватної власності на землю серії
ІІ-ВН №? 019365, виданого 12.12.2002 року
Котюжинецькою сільською радою на
підставі рішення 2 сесії 4 скликання
Котюжинецької сільської ради від 18.09.2002
року, ОСОБА_1 на праві власності
належить земельна ділянка площею 0, 9496
га, розташована в АДРЕСА_1. (а.с. 4)

09.08.2005 року ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2
купила у нього АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0, 4529 га, що складає 4529/9496
частки земельної ділянки, розташованої
на території АДРЕСА_1 Котюжинецької
сільської ради Калинівського району
Вінницької області. Дані договори були
посвідчені нотаріусом Калинівського
районного нотаріального округу ОСОБА_4
09.08.2005 року та зареєстровані в реєстрі
за № 3025 та № 3027. (а.с. 5-6)

Відповідно до п. 2 договору
купівлі-продажу частки земельної
ділянки від 09.08.2005 року у власність
покупця перейшла частка земельної
ділянки, а саме зона № 1 площею 0, 1559 га
та зона № 3 площею 0, 2970 га, згідно плану
розподілу земельної ділянки,
виконаного Вінницькою регіональною
філією ДП «Центр ДЗК» в 2005 році, який є
невід'ємною частиною цього договору.
(а.с. 5)

Однією із загальних засад цивільного
законодавства, зокрема, є свобода
договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3
ЦК України.

Статтею 627 ЦК України закріплений
принцип свободи договору, згідно якого
сторони вільні в укладені договору,
виборі контрагента та визначені умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

Пунктом 5 договору купівлі-продажу
частки земельної ділянки від 09.08.2005
року визначено, що сторони стверджують,
що продаж вказаної в цьому договорі
частки земельної ділянки вчиняється за
1 000 (одну тисячу) гривень. Вказану суму
грошей ОСОБА_1 одержав від ОСОБА_2
повністю до підписання цього договору.
Своїми підписами під цим договором
сторони підтверджують факт повного
розрахунку за відчужувану частку
земельної ділянки, передач іпродавцем
та прийняття покупцем зазначеної в
цьомудоговорі частки земельної
ділянки та відсутність один до одного
будь-яких претензій щодо виконання
зобов'язань за цим договором.

Пунктом 9 вище зазначеного договору
визначено, що продавець та покупець
стверджують, що цей договір не носить
характер фіктивного чи удаваного
правочину і їм зрозумілі правові
наслідки його укладення.

Судом встановлено, що зобов'язання за
договором купівлі-продажу частки
земельної ділянки від 09.08.2005 року
виконано в повному обсязі, належним
чином. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК
України зобов'язання є припиненим.

Згідно ч. 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається.

Предметом виконання як невід'ємним
елементом виконання договору є ті
конкретні суб'єктивні права і
конкретні юридичні обов'язки для
набуття, здійснення і виконання яких
конкретні суб'єкти права вступають в
конкретні правовідносини і,
відповідно, до вимог норми права, що
реалізується, вчиняються належні
правомірні дії.

Згідно державних актів на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 361490 та серії ЯД № 361489, виданих
Калинівським районним відділом
земельних ресурсів 16.08.2007 року на
підставі договору купівлі-продажу
частки земельної ділянки від 09.08.2005
року, ОСОБА_2на праві власності
належать: земельна ділянка площею 0, 2970
га та земельна ділянка площею 0, 1559 га,
розташовані в АДРЕСА_1. (а.с. 30-31)

Відповідно, право власності позивача
на частку земельної ділянки площею 0, 4529
га, розташованоїв АДРЕСА_1 припинилося
у зв'язку з її відчуженням, згідно п. 1 ч.
1 ст. 346 ЦК України.

Також, судом встановлено, що рішенням
Калинівського районного суду
Вінницької області від 22.03.2013 року, яке
набрало законної сили 30.04.2013 року
згідно ухвали апеляційного суду
Вінницької області, в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
09.08.2005 року відмовлено. (а.с. 32-34)

Так, вище зазначеною ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 30.04.2013 року встановлено, що
волевиявлення ОСОБА_1 було спрямоване
на укладення договору купівлі-продажу
частки земельної ділянки розміром 0, 4529
га, укладення договору відповідало
його внутрішній волі, а також він
усвідомлював предмет договору та
правові наслідки його укладення,
сторонами досягнуто згоди щодо всіх
істотних умов договору.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
вищезазначені обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не підлягають
доказуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема з договору.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.Особа не може
бути примушена до дій, вчинення яких не
є обов'язковим для неї.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання в тому, що позов не
підлягаєзадоволенню.

Враховуючи вище зазначене суд прийшов
до висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів в сумі 27 976, 00 гривень
за договором купівлі-продажу земельної
ділянки від 09.08.2005 року, оскільки такі
вимоги є необґрунтованими і
недоведеними.

На підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір» позивач був
звільнений від сплати судового збору
за подання позовної заяви до суду.

Враховуючи наведене, керуючись п. 3 ч. 1
ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 346, ч. 2 ст. 509, ч. 1 ст. 599,ч.1
ст. 626, ст. 627, ч. 1 та ч. 3 ст. 632 ЦК України,
ст.ст. 2, 10, 11, 58-60, ч. 3 ст. 61, ст.ст. 88, 212-215, 218
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 27 976,
00 гривень за договором купівлі-продажу
земельної ділянки від 09.08.2005 року -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: