Справа №592/5623/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Фоменко І. М.Номер
провадження 22-ц/788/1743/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Маслова В. О.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 04 серпня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе» про відшкодування моральної
шкоди, -

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 04 серпня 2014 року
частково задоволено позов ОСОБА_3.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе» на користь ОСОБА_3 8000 грн. для
відшкодування моральної шкоди.

Відмовлено у задоволенні іншої частини
позовних вимог.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе» на користь держави судовий
збір в сумі 121 грн. 80 коп.

Вказане рішення суду відповідач
оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «СМВО ім. М.В.
Фрунзе», посилаючись на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що суд першої інстанції
безпідставно стягнув з відповідача
моральну шкоду, оскільки відсутня вина
товариства у професійних
захворюваннях позивача. Також
наголошується, що товариство не
порушувало прав позивача на безпечні
та нешкідливі умови праці.

Крім того, встановивши факт порушення
прав позивача на безпечні та
нешкідливі умови праці, суд першої
інстанції, тим самим, вирішив вимогу,
яка не заявлялась та стосовно якої не
надавались докази, а також не притягнув
до участі у справі тих осіб, які
здійснювали розслідування
професійного захворювання позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4
про залишення рішення суду без змін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 з 19 лютого 2001 року по 14 березня
2014 року працював на різних роботах у
ВАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», в тому числі
пов'язаних зі шкідливими та
небезпечними умовами праці, після чого
був звільнений у зв'язку з виявленою
невідповідністю виконуваній роботі
внаслідок стану здоров'я, яка
перешкоджає продовженню даної роботи,
тобто за п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.5-7).

З акту розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
№ 4 від 27 січня 2014 року вбачається, що
комісією у складі представників
відповідача, зав. відділення
профілактичних медичних оглядів КУ
«Сумська міська клінічна лікарня № 4»,
страхового експерта відділу
організації профілактики нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань управління ФССНВ і ПЗ
України у Сумській області та
технічного інспектора праці
«Сумського обласного комітету
профспілки працівників
машинобудування та металообробки»
було проведено розслідування причин
виникнення у позивача хронічного
професійного захворювання і йому був
встановлений діагноз: (J 44.8) ХОЗЛ
пилової етіології першої стадії, фаза
нестійкої ремісії; (J 43.8) емфізема
легень першої ст.; легенева
недоторканість першого ступеня.

У акті зазначено, що захворювання
професійне, вперше встановлено в
клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ, ППЛЕК 09 січня
2014 року. Також встановлена (G 62.8)
вегетативно-сенсорна поліневропатія
верхніх кінцівок з вираженими
вегетативно-трофічними порушеннями на
кистях і ангіоспазмами пальців рук;
міофіброз м'язів рук та плечового
пояса; двосторонній плечолопатковий
периартроз; деформуючий остеоартроз
ліктьових і променезап'ясткових
суглобів з контрактурами в дистальних
міжфалангових суглобах зі стійким
алгічним синдромом і порушенням
функції верхніх кінцівок.

В цьому акті наголошено, що професійні
захворювання виникли від тривалого
впливу локальної вібрації і фізичного
перенапруження, вперше встановлених у
клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ, ППЛЕК 09 січня
2014 року.

Крім того, причиною професійних
захворювань, як зазначено в акті
розслідування хронічного професійного
захворювання, стало проведення
позивачем робіт в умовах підвищеного
рівня виробничого шуму, пилу, а також
вплинули показники важкості праці та
тривалого впливу локальної вібрації
(а.с.8). Вказаний акт був підписаний всім
складом комісії, в тому числі і
представником відповідача.

Відповідно до довідки Сумської МСЕК
від 18 квітня 2014 року та акту № 174 огляду
медико-соціальною експертною комісією
від 17 квітня 2014 року позивачу
встановлена ступінь втрати
професійної працездатності в розмірі 40
відсотків у зв'язку з наявністю
професійних захворювань. Крім того,
визначено, що позивач потребує
лікування в реабілітаційних установах
(а.с.9, 22 - 24 «а»).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що внаслідок
неналежного виконання відповідачем
обов'язку з питань охорони праці
стосовно позивача були порушені права
останнього на безпечні умови праці,
тому погіршився його стан здоров'я
через професійні захворювання, у
зв'язку з чим відбулась втрата
нормальних життєвих зв'язків позивача,
що вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, тобто
позивачу була заподіяна моральна
шкода, для компенсації якої судом
визначена сума з урахуванням принципу
розумності і справедливості,
враховуючи стан його здоров'я, а також
постійне підвищення рівня життя - у
розмірі 8000 грн., яка стягнута з ПАТ
«СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь
позивача.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він є законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Місцевим судом вірно встановлено і
відповідачем не заперечується, що
ОСОБА_3 працював у роботодавця
котельником в умовах підвищеного рівня
виробничого шуму, тривалого впливу
локальної вібрації, а також за деякими
показниками був присутній сам факт
важкості праці.

Робота у шкідливих для здоров'я умовах
стала наслідком його професійного
захворювання через порушення
відповідачем вимог трудового
законодавства стосовно створення
безпечних умов праці, (не дотримано
законодавство про охорону праці, щодо
гігієнічних регламентів та
нормативів), тому під час огляду
позивача МСЕК 28 березня 2014 року йому
було встановлено втрату 40% професійної
працездатності.

Отже, є такими, що не заслуговують на
увагу колегії суддів доводи
апеляційної скарги про відсутність
підстав для відшкодування моральної
шкоди, оскільки місцевим судом
правильно встановлено, що позивач
внаслідок ушкодження здоров'я в
результаті професійного захворювання
зазнав фізичного болю та страждань, про
що йдеться у п.1 ч.2 ст.23 ЦК України, а
також він змушений вживати додаткові
зусилля для організації свого життя, що
спричиняє йому моральні страждання,
для відшкодування яких судом
обґрунтовано, з врахуванням принципу
розумності й справедливості визначено
суму у розмірі 8000 грн.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків або
виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Установивши, що професійне
захворювання позивач отримав
унаслідок незабезпечення ПАТ «СМНВО
ім. М.В. Фрунзе» безпечних і нешкідливих
умов праці, про що також йдеться в акті
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
(недосконалість технологій, тривала
робота в шкідливих умовах праці), суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
завдана працівникові моральна шкода
підлягає відшкодуванню саме
роботодавцем.

Під час установлення зазначених
обставин судом першої інстанції не
було порушено норм процесуального
права, рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія
суддів критично відноситься до доводів
апеляційної скарги про вирішення судом
першої інстанції незаявленої вимоги
щодо порушення товариством прав
позивача на безпечні та нешкідливі
умови праці, оскільки заподіяння
товариством моральної шкоди позивачу
перебуває в причинно-наслідковому
зв'язку з недотриманням ним
законодавства про охорону праці щодо
гігієнічних регламентів та нормативів,
що встановлено матеріалами справи,
зокрема, актом розслідування причин
виникнення хронічного професійного
захворювання № 4 від 27 січня 2014 року.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на
незалучення судом першої інстанції до
участі у справі посадових осіб, які
приймали участь у розслідуванні
професійного захворювання позивача,
так як вказана комісія не встановила
осіб, які не виконали вимог
законодавства щодо забезпечення
безпечних умов праці, то воно також не
заслуговує на увагу колегії суддів,
оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.153
КЗпП України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається
саме на відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків місцевого суду також не
спростовують і не містять посилань на
такі порушення, які б слугували
підставою для зміни чи скасування
рішення суду, враховуючи наявність
доказів, які підтверджують факт
заподіяння позивачу моральної шкоди.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції постановив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування колегія суддів не
вбачає, отже, апеляційну скаргу
необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В.Фрунзе» відхилити, а
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 04 серпня 2014 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -