УХВАЛА

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В.,

Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
власністю та відшкодування моральної
шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Берегівського районного суду
Закарпатської області від 13 травня
2014 року та ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від 4 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що належний їй на праві власності
будинок АДРЕСА_1 межує з будинком
ОСОБА_4, який перебудував дах свого
будинку з порушенням встановлених
норм. У результаті цієї перебудови дах
будинку відповідача заходить за межу в
бік її двору більш ніж на 50 см, що є
самовільним захватом її земельної
ділянки. Крім того, вказане порушення
призвело до пошкодження стін її
будинку, сходів та доріжок. Також
неправомірними діями відповідача їй
завдано моральну шкоду, яку вона
оцінила у 5 тис. грн.

Ураховуючи наведене, позивачка просила
зобов'язати відповідача провести
реконструкцію ним даху свого будинку
та стягнути на її користь моральну
шкоду.

Рішенням Берегівського районного суду
Закарпатської області від 13 травня 201
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 4 липня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що з
боку ОСОБА_4 мало місце недодержання
державних стандартів, норм і правил під
час реконструкції вказаного будинку
лише щодо відсутності в нього
направлення відповідного повідомлення
про початок виконання будівельних
робіт, які в подальшому були ним
усунуті, і вказані порушення не могли
вплинути на належне позивачу право
користування і розпорядження майном, а
також не підтверджують факти, що саме
зазначені дії відповідача створюють
позивачу перешкоди у користуванні його
власністю - садибою.

Проте повністю погодитись із такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є
власником житлового будинку з
надвірними спорудами за адресою:
АДРЕСА_1. Власником суміжної земельної
ділянки та будинку за адресою:
АДРЕСА_2, є ОСОБА_4

Рішенням Берегівської міської ради
Закарпатської області від 21 листопада
1984 року № 598 ОСОБА_4 надано дозвіл на
добудову до житлового будинку кімнати
і кухні, ванни та літньої кухні.

Також відповідачем було проведено
самовільну реконструкцію житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_2, а саме
будівництво мансардного поверху без
відповідних документів.

У зв'язку з цим комісією, створеною
розпорядженням міського голови від
9 жовтня 2013 року № 333, було
встановлено порушення ОСОБА_4 вимог
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» та Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» при
реконструкції будинку та
запропоновано останньому привести у
відповідність до діючого
законодавства правові документи на
реконструкцію житлового будинку.

Відповідно до акту Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Закарпатській області за
результатами перевірки встановлено, що
відповідачем розпочато реконструкцію
мансардного поверху житлового будинку
без направлення повідомлення про
початок виконання будівельних робіт,
чим порушено вимоги ч. 1 ст. 34 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Згідно постанови про адміністративне
правопорушення Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області ОСОБА_4 визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення передбаченого
ч. 5 ст. 96 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 4 250 грн.

У зв'язку з наведеним відповідач
звернувся до виконавчого комітету
Берегівської міської ради
Закарпатської області з відповідною
заявою і його рішенням від 28 листопада
2013 року № 423 ОСОБА_4 надано дозвіл на
отримання будівельного паспорту для
реконструкції індивідуального
житлового будинку садибного типу з
надбудовою мансардного поверху по
АДРЕСА_2.

Також ОСОБА_4 на виконання припису
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області отримано дозвіл
на виконання будівельних робіт та
повідомлено інспекцію про початок
будівельних робіт.

Суди, врахували наведене та вважали, що
реконструкція даху будинку ОСОБА_4
проведена відповідно до діючого
законодавства, оскільки ОСОБА_4
усунув порушення при проведенні
реконструкції будинку, а права
позивача не порушені.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України
власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 391 цього Кодексу власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315
ЦПК України не врахували, що,
реконструюючи дах будинку, ОСОБА_4
зробив його чотирьохскатним, один зі
скатів спрямований в бік двору
позивача, при чому конструкція даху
будинку заходить за межу між
домогосподарствами сторін на бік
позивача на 53 см, що підтверджується
актом Берегівської міської ради
Закарпатської області від 31
березня 2014 року.

Відповідно до п. 2.20 Державних
будівельних норм України (далі - ДБН),
затверджених Наказом Держбуду України
20 березня 1992 року № 37, конструкції
будинків та споруд, що виступають, не
повинні перетинати межі сусідніх
ділянок.

Таким чином, суди не перевірили, чи
відповідачем було проведено
реконструкцію даху з урахуванням
вказаної будівельної норми, чи не
порушено права позивача такою
реконструкцією, та прийшли до
передчасного висновку про те, що
позивач не довів, що діями відповідача
порушується право власності чи
законного володіння майном позивача а
також що є реальна небезпека порушення
його права власності чи законного
володіння зі сторони відповідача.

Крім того, суди вважали, що
реконструкція будинку проводилась в
існуючих межах забудови, звисання
конструкції даху передбачено
конструктивною схемою даху для
запобігання руйнування стін будинку,
водночас якісно водовід та
снігоутримуючі лопатки. Внаслідок
сформованої історичної забудови
конструкція даху будинку ОСОБА_4 звисає
на територію земельної ділянки ОСОБА_3
приблизно на 50 см.

Проте суди не врахували, що конструкцію
даху вибирає сам забудовник погоджуючи
її з органами архітектури і вимогами
будівельних норм, що відповідачем було
проігноровано. При цьому не повинні
порушуватись правила добросусідства.

Також суди не дали оцінки доводам
позивача про те, що вода з даху
відповідача площею більше 90 кв. м не вся
вловлюється встановленим ним
водостоком діаметром 10 см і ллється в
двір позивача, від чого на стіні
будинку з цього боку, а також на
бетонній доріжці, на сходах будинку, у
дворі з'явились тріщини, які потребують
постійного ремонту.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України
власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

У абз. 1 п. 4 пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва» судам роз'яснено, що
самочинним вважається будівництво
житлового будинку, будівлі, споруди,
іншого нерухомого майна, якщо вони
збудовані (будуються) на земельній
ділянці, що не була відведена особі, яка
здійснює будівництво; або відведена не
для цієї мети; або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту; або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

У абз. 4 п. 5 зазначеної постанови судам
роз'яснено, що розглядаючи зазначені
позови відповідно до вимог ст. 38 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та положень
ч. 7 ст. 376 ЦК України, суди мають
встановлювати, чи було видано особі,
яка здійснила самочинне будівництво,
припис про усунення порушень, чи
можлива перебудова об'єкту та чи
відмовляється особа, яка здійснила
самочинне будівництво, від такої
перебудови.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України зазначене не врахували, не дали
оцінки доводам позивачки про те, що
діями відповідача порушені її права
щодо користування належною їй
власністю, не з'ясували, чи є
будівництво, яке проводилось
відповідачем, самочинним з огляду на
те, що позивачка не давала згоду на
розміщення даху будинку на території
її земельної ділянки, та не перевірили
можливість перебудови даху будинку з
метою усунення порушень права
власності позивачки та прийшли до
передчасного висновку про те, що
реконструкція будинку відповідачем
проведена відповідно до діючого
законодавства.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлено, їх рішення не
відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Берегівського районного суду
Закарпатської області від 13 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 4 липня
2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта