АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 2-6907/13
Головуючий у 1-ій інстанції - Кізюн Л.І.
Доповідач - Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРЇНИ

22 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Музичко
С.Г.

суддів -
Борисової О.В., Семенюк Т.А.

при секретарі -
Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою прокурора
Солом'янського району м.Києва на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 11 грудня 2013 року у
цивільній справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Фірма
«Бригантина» до ОСОБА_2 про визнання
договору доручення розірваним та
визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 11 грудня 2013 року, позов ТОВ
«Фірма «Бригантина» до ОСОБА_2 про
визнання договору доручення
розірваним та визнання права
власності, задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_2 передати ТОВ «Фірма
«Бригантина» за актом
приймання-передачі оригінал
декларації про початок будівельних
робіт на реконструкцію нежитлової
будівлі по АДРЕСА_1 від 24.07.2013 року, що
зареєстрована Інспекцією ДАБК У м.
Києві, оригінал проекту «Реконструкція
нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 що
виготовлено ФОП «ОСОБА_3».
(кваліфікаційний сертифікат
архітектора НОМЕР_1 від 24.07.2012 року),
будівельну площадку біля нежитлової
будівлі по АДРЕСА_1.

Визнано право власності за ТОВ «Фірма
«Бригантина» на нежитлову будівлю по
АДРЕСА_1 загальною площею 5009,7 кв.м. та
стягнуто з відповідача на користь
позивача судовий збір у розмірі 3 441
грн.(а.с.110)

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, прокурор Солом'янського району
подав апеляційну скаргу. Зазначає, що
відповідач являється власником лише
207.7 кв.м. на підставі рішення
господарського суду, проте доказів на
підтвердження реєстрації нежитлових
приміщень площею 5009,7 кв.м. та прийняття
об'єкта в експлуатацію у матеріалах
відсутні, а тому суд першої інстанції
задовольнив позовні вимоги
безпідставно.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» право власності у
порядку, передбаченому частиною
третьою статті 376 ЦК, може бути визнано
лише на новозбудоване нерухоме майно
або нерухоме майно, яке створено у
зв'язку зі знесенням попередньої
будівлі та відповідно до будівельних
норм і правил є завершеним
будівництвом.

Визнання права власності на
незавершений об'єкт самочинного
будівництва не допускається, оскільки
це суперечить змісту частини третьої
статті 376 ЦК.

Відповідно до п. 9 постанови при
розгляді справ зазначеної категорії
судам слід мати на увазі, що відповідно
до статті 26 Закону № 2780-XII спори з
питань містобудування вирішуються
радами, інспекціями державного
будівельного архітектурного контролю
у межах їх повноважень, а також судом
відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті 15
ЦК, частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України. У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Судом встановлено, що рішенням
Господарського суду м.Києва від 03.12.2008
року, визнано право власності на
земельну ділянку загальною площею 207.7
кв.м, зареєстрована КП МБТІ м. Києва,
24.02.2009 року, реєстраційна книга № 187п-2,
реєстраційний номер 9410-П, в м.Києві по
АДРЕСА_1 за ТОВ «Фірма
«Бригантина».(а.с.59)

01.10.2012 року між ТОВ «Фірма «Бригантина»
та ОСОБА_2 було укладено договір
доручення на вчинення юридичних дій.,
за яким останній мав здійснити
проектування та реконструкцію
нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 у
м.Києві.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ
«Фірма Бригантина» суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
належним чином не виконала умови
договору, а саме не повернула позивачу,
оригінали проектної документації на
реконструкцію нежитлової будівлі по
АДРЕСА_1, копії правовстановлюючих
документів, оригінали дозвільної
документації на здійснення
будівництва, договори підряду та інші
документи, що пов'язані з виконанням
договору, а також не передала
будівельний майданчик за вказаною
адресою.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 639 Договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася. Якщо сторони
домовились укласти у письмовій формі
договір, щодо якого законом не
встановлена письмова форма, такий
договір є укладеним з моменту його
підписання сторонами.

Враховуючи вище зазначене, суд першої
інстанції не звернув уваги на те що
договір доручення на вчинення
юридичних дій від 01.10.2012 року укладений
між ТОВ «Фірма Бригантина» та ОСОБА_2,
не містить підпису останньої.

Форма договору має істотне значення,
оскільки завдяки їй домовленість
сторін стає очевидною, а при письмовій
формі - підлягає фіксації, а відтак
набуває вищого ступеня сприйняття. У
разі коли договір укладено у письмовій
формі одним із обов'язкових реквізитів
договору є підпис сторін.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції про визнання права власності
на нежитлові приміщення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволені цих вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу прокурора
Солом'янського району м.Києва
Городнієнка ОлександраМиколайовича -
задовольнити

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 11 грудня 2013 року скасувати
та увалити нове рішення наступного
змісту.

У задоволені позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Бригантина» до ОСОБА_2 про визнання
договору доручення розірваним та
визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги до цього суду.

Головуючий:

Судді: