Справа № 147/642/14-ц Провадження №
22-ц/772/3110/2014Головуючий в суді першої
інстанції Савченко С. М.Категорія 27
Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Вінницької
області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Пащенко Л.В.,
Жданкіна В.В.

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі -
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» на рішення
Тростянецького районного суду
Вінницької області від 16 вересня 2014
року у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернувся до суду з вказаним позовом,
мотивуючи свої позовні вимоги тим, що
відповідно до укладеного між сторонами
у справі договору без номера від 23
травня 2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у
розмірі 2500 грн. у виді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Однак, відповідач, отримавши кредитні
кошти, свої договірні зобов'язання
належним чином не виконував, у зв'язку з
чим станом на 31 березня 2014 року у нього
виникла заборгованість у розмірі 13 547
грн. 20 коп., що включає в себе тіло
кредиту, заборгованість по відсоткам
та штрафи, а також заборгованість у
розмірі 4128 грн. 05 коп., яка була стягнута
судовим наказом Тростянецького
районного суду від 24 вересня 2008 року. За
виключенням вже стягнутої
заборгованості, позивач просив
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість у розмірі 10390 грн. 11 коп.

Рішенням Тростянецького районного
суду Вінницької області від 16 вересня
2014 року у задоволені вказаного позову
відмовлено з підстав пропущення строку
позовної давності.

Не погодившись із вказаним рішенням,
позивач, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, в
апеляційній скарзі просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у позові виходячи з
наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 23.05.2006 року
між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
правонаступником якого є позивач ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2, шляхом
оформлення між ними відповідної заяви
на отримання відповідачем кредитних
коштів у розмірі 2500 грн. у вигляді
встановленого ліміту на платіжну
картку № НОМЕР_1, виданої до 05/09 (а.с. 49),
зі сплатою відсотків за користування
цим кредитом та ознайомлення і
погодження відповідача з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою й
Тарифами банку, був укладений договір
про надання банківських послуг (а.с. 8).

Зобов'язання за вказаним договором
відповідач належним чином не
виконував, у зв'язку з чим у нього
виникла перед кредитором
заборгованість у розмірі 10390 грн. 11коп.
(а.с. 5-7).

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову у зв'язку із
пропуском позивачем строку позовної
давності, керувався ст. ст. 11, 252-256, 261, 267,
509, 526, 530, 1047, 1054 ЦК України, положеннями
Умов та правил надання банківських
послуг, та взяв до уваги правову
позицію ВСУ від 19.03.2014 року №6-14цс14.

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд
неодноразово посилався на положення
Умов та правил надання банківських
послуг, затверджених наказом від 13.09.2007
року № СП-2007-299, однак із такими
посиланнями суду колегія суддів
погодитись не може, оскільки ним були
застосовані та взяті до уваги Умови та
правила надання банківських послуг,
які не діяли на момент укладення
вказаного договору від 23.05.2006 року.

Разом із тим, колегія суддів,
погоджується із судом першої інстанції
щодо відмови у позові у зв'язку зі
спливом строку позовної давності,
однак вважає, що, враховуючи правову
позицію Верховного Суду України від
24.09.2014 року № 6-103цс14, яку колегія суддів
бере до уваги відповідно до положень
ст. 360-7 ЦПК України, початок перебігу
строку дії позовної давності для ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» настав у березні 2007 року з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 634 ЦК України
укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
приєднання.

Згідно із ст. 1054 ЦК України банк або
інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові
у розмірах та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовною
давністю є строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено,
що сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок. За загальним правилом перебіг
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.
261 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що
позовної давність спливла і до
додаткової вимоги.

Початок перебігу строку давності
збігається з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язання
за кредитним договором, позовна
давність за вимогами кредитора про
повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватись з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Підпунктами 3.1.1, 5.2.2, 5.2.3 Правил
користування платіжною карткою
визначено, що строк дії картки вказаний
на лицевій стороні карти (місяць і рік)
і вона діє до останнього календарного
дня зазначеного місяця; строк
погашення процентів за кредитом
визначено щомісячними платежами, а
строк погашення кредиту в повному
обсязі - останнім днем місяця,
указаного на картці.

Відповідно до виписки по вказаному
картковому рахунку останній платіж за
умовами договору відповідач здійснив
28.02.2007 року, після чого грошові
зобов'язання за цим договором ним
більше не виконувались, дія картки
закінчилась 31 травня 2009 року, а з
позовом до суду банк звернувся лише у
травні 2014 року.

Враховуючи викладене, перебіг строку
позовної давності настав у березні 2007
року, коли для відповідача настав строк
погашення чергового платежу, після
здійснення ним останнього платежу по
вказаному рахунку у лютому 2007 року, а
тому у позові слід відмовити з підстав
пропуску строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про
дотримання позивачем строку позовної
давності, з посиланням не те, що дія
карти відповідача у зв'язку з її
пролонгацією закінчилась у червні 2013
року, колегія суддів не може взяти до
уваги, оскільки пролонгація договору
передбачає продовження строку дії
договору після виконання сторонами
його умов і переукладання договору на
тих самих умовах, на яких він був
укладений. Однак, у матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження того,
що після закінчення строку дії
договору банк видавав боржнику грошові
кошти і нову платіжну картку, а боржник
у повній мірі виконав свої зобов'язання
за договором від 23 травня 2006 року, тому,
вказаний позивачем початок перебігу
строку позовної давності є
недоведеним, а тому не може бути
прийнятий до уваги. Така правова
позиція міститься у зазначеній вище
правовій позиції, висловленій
Верховним Судом України при розгляді
справи № 6-103цс14.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що судове рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню
відповідно до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення у
справі про відмову у задоволенні
позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» -
задовольнити частково, рішення
Тростянецького районного суду
Вінницької області від 16 вересня 2014
року - скасувати.

У задоволенні позову ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення. На рішення може
бути подана касаційна скарга до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :
О.В. Ковальчук

Судді :
Л.В. Пащенко

В.В. Жданкін