Справа №589/1669/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Шпак З. П.Номер провадження
22-ц/788/59/14 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Дубровної В. В.,

суддів - Сибільової Л. О., Лузан Л. В.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 14 листопада 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Комунального підприємства Промислово -
виробниче обєднання «Енергія»

про визнання заборгованості
безнадійною та зобов'язання здійснити
перерахунок,

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 14 листопада
2013 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення місцевого суду та
ухвалити нове, по суті позовних вимог.
Зокрема зазначає, що у 2003 році була
змушена укласти з відповідачем договір
про реструктуризацію заборгованості,
оскільки без його укладання було
неможливо отримати субсидію на оплату
житлово-комунальних послуг. Наданий
відповідачем договір реструктуризації
від 21 грудня 2004 року з нею не укладався
та нею не підписувався. Договір про
реструктуризацію заборгованості 2003
року укладався нею на 60 місяців, в ньому
також зазначено, що за її письмовою
заявою строк його дії може бути
продовженим до повного погашення
заборгованості, однак заяву на його
пролонгування вона відповідачу не
надавала, а тому, його дія закінчилася
ще у 2008 році, а відтак про порушення
його прав відповідач мав змогу
дізнатися до спливу строку дії
договору. На вказану обставину суд
першої інстанції не звернув жодної
уваги та при ухваленні оскаржуваного
рішення не надав їй належної оцінки.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір та відмовляючи ОСОБА_3 у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з необґрунтованості
заявлених позовних вимог..

Колегія суддів знаходить висновок суду
таким, що узгоджується з матеріалами
справи та відповідає вимогам
матеріального і процесуального права.

У березні 2013 року представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
КП ПВО «Енергія», який мотивував тим, що
відповідач надає неналежні послуги,
ніяких дій по їх покращенню не
здійснює, на скарги позивачки не
реєструє. Тому, до 2008 року вона , не
погоджуючись з якістю наданих послуг,
не проводила їх оплату, або проводила
частково, визначаючи суму оплати
самостійно. Починаючи з серпня 2008 року,
коли вона оформила субсидію, оплату
послуг проводить систематично. Але
вона не погоджується з тим, що до
квитанцій вноситься сума боргу, яка
утворилася за період з 2001 року по
липень 2008 року це травмує її, бо до
причин по несвоєчасній сплаті за
комунальні послуги, вона відносить
також і стан свого здоров'я. Оскільки
зазначена заборгованість не цікавила
відповідача, бо своє право по її
стягненню він ніяк не проявив, тобто
ставиться до цього байдуже, строк
позовної давності по її стягненню
давно минув, а тому, просив суд визнати
заборгованість за особовим рахунком
НОМЕР_1 в розмірі 739 грн.17 коп. за надання
послуг з утримання будинку і споруд та
прибудинкової території безнадійною у
зв'язку зі спливом строку позовної
давності; зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок заборгованості
за особовим рахунком НОМЕР_1,
виключивши суму боргу в розмірі 739,17
грн. за період з 01 жовтня 2001 року по 31
серпня 2008 року заборонити відповідачу
вносити до платіжних квитанцій, які
щомісячно надаються ним для оплати
наданих послуг, вказану суму боргу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_3 мешкає за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач КП ПВО «Енергія» є
надавачем послуг з утримання будинків
і споруд та прибудинкової території.

З наданого відповідачем розрахунку
боргу по квартирі, де мешкає ОСОБА_3,
вбачається, що сплата комунальних
послуг позивачкою проводилась
епізодично та не в повному розмірі, за
період з жовтня 2001 року по березень 2013
року наявний борг у сумі 749 грн. 66 коп.
(а.с.21-24).

Відповідно до ст.68 ЖК України
наймач зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги в установлені законом строки.
Зазначене передбачене також і ст.20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги».

Статтею 162 ЖК України
передбачений обовязок своєчасно
вносити плату за комунальні послуги за
користування жилим приміщенням і за
комунальні послуги в квартирі, що
належить громадянам на праві приватної
власності.

Звертаючись до суду з позовом за
захистом свого порушеного права у
відповідності до положень ст.ст. 3, 11, 15
ЦПК України, позивач може
скористуватися не будь-яким, а цілком
конкретним способом захисту свого
права.

Загальний перелік таких
способів захисту цивільних прав та
інтересів наведений в ст. 16 ЦК України й
оскарження самого факту існування
заборгованості не передбачено
зазначеною нормою закону в якості
способу захисту прав.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Однак, з матеріалів справи
вбачається, жодних вимог відповідачем
до позивачки стосовно стягнення з неї
спірної суми заборгованості не
заявлялося.

Отже, позивачка звернулася до суду
за захистом права за відсутності його
порушення іншою стороною, що свідчить
про відсутність будь-яких правових
підстав для захисту її цивільного
права, яке в даному випадку не порушене.

Колегія суддів враховує також й
вимоги ст. 14 ЦК України, відповідно до
норм якої, особа не може бути примушена
до дій, вчинення яких не є обов'язковим
для неї.

Суд вірно встановив обставини по
справі, дав їм належну оцінку і
відповідно до норм матеріального та
процесуального закону обґрунтовано
дійшов висновку про існування
заборгованості, про часткове погашення
її позивачкою, що є підставою вважати
про переривання строку позовної
давності.

Висновки суду про відмову у
визнанні безнадійною заборгованості
та в її списанні узгоджуються і з
положеннями ч.3 ст. 267 ЦК України, з
огляду на яку заява про захист
цивільного права або інтересу має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності, яка
застосовується лише за заявою сторони
по справі.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про невірність
застосування судом норм матеріального
чи порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
невірного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 14 листопада
2013 року в даній справі залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -