АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/95/14
Головуючий у 1 інстанції - Волкова С.Я.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
м.Київ

колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду м.
Києва у складі:

головуючого
Панченка М.М.

суддів
Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє
за дорученням ОСОБА_2, на рішення
Печерського районного суду м.Києва від
20 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності та відшкодування моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013року ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ОСОБА_2 і просив винести
рішення, яким визнати недостовірною та
такою, що порочить та принижує честь,
гідність та ділову репутацію позивача
інформацію, поширену у засобах масової
інформації, а також продубльовану на
сайтах всіх засобів масової
інформації.

Зокрема, позивач послався на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ефірі 5-го
телеканалу відповідач ОСОБА_2 заявив
наступне: »створюється ГКЧП за участю
ОСОБА_3».

Крім того, позивач зазначив, що 2.12.2013
року на брифінгу у «штабі
Національного спротиву» у будинку
профспілок на Майдані Незалежності
відповідач наголосив наступне: «до
напрацювання сценарію зіткнень біля
адміністрації Президента України 1
грудня причетні секретар РНБО ОСОБА_4
та голова «Українського вибору»
ОСОБА_3», «В Украине реализуется
российский сценарий силового разгона
демонстрантов, за которым стоят ОСОБА_4,
ОСОБА_3 и другие пророссийские
политики».

Оскільки, як вважає позивач,
указані вислови не лише порушують його
немайнові права та інтереси, а також
завдають йому психологічних страждань,
тому просив відшкодувати на свою
користь за рахунок відповідача
моральну шкоду у розмірі 1 грн.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що указаними
публічнимим висловами
розповсюджується недостовірна, нічим
не підтверджена негативна інформація
стосовно позивача, який є відомим
юристом та суспільно-політичним
діячем.

Рішенням Печерського районного
суду м.Києва від 20 грудня 2013 року позов
задоволено /а.с.47-49/.

В поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2,
просить скасувати рішення Печерського
районного суду м.Києва від 20 грудня 2013
року, як ухвалене з порушенням вимог
матеріального та процесуального права,
і ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

Представник відповідача, будучи
належним чином повідомленими про день
та час розгляду справи, у судове
засідання не з'явився, надіслав
клопотання про перенесення судового
розгляду з тих підстав, що він зайнятий
в іншому судовому засіданні. Указаний
привід суд розглядає, як неявку без
поважних причин, а тому, відповідно до
положень ст. 305 ЦПК України колегія
суддів провела судовий розгляд за його
відсутності.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення представника позивача,
вичивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скаги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу належить відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Як слідує з матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ефірі 5-го
телеканалу відповідач ОСОБА_2 заявив
наступне: «створюється ГКЧП за участю
ОСОБА_3».

Крім того, 02.12.2013 року на брифінгу у
«штабі Національного спротиву» у
будинку профспілок на Майдані
Незалежності, відповідач ОСОБА_2
зазначив таке: «до напрацювання
сценарію зіткнень біля адміністрації
Президента України 1 грудня причетні
секретар РНБО ОСОБА_4 та голова
«Українського вибору» ОСОБА_3», «В
Украине реализуется российский
сценарий силового разгона
демонстрантов, за которым стоят ОСОБА_4,
ОСОБА_3 и другие пророссийские
политики».

Поширення указаної інформації
зазначеним способом представником
відповідача в суді першої істанції не
заперечувалось, однак зазначено, що
указані вислови є оціночними
судженнями, що свідчить про
відсутність складу юридичного
правопорушення в діях відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК
України та статті 10 ЦПК України
обов'язок довести, що поширена
інформація є достовірною, покладається
на відповідача.

Вирішуючи питання про визнання
інформації недостовірною, суди повинні
визначитися з характером такої
інформації, та з'ясувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції у тому, що поширена
відповідачем наступна інформація: «до
напрацювання сценарію зіткнень біля
адміністрації Президента України 1
грудня причетні секретар РНБО ОСОБА_4
та голова «Українського вибору»
ОСОБА_3», «В Украине реализуется
российский сценарий силового разгона
демонстрантов, за которым стоят ОСОБА_4,
ОСОБА_3 и другие пророссийские
политики» є негативною відносно особи
позивача, так як указані вислови
містять фактичні твердження, які
підлягають доведенню під час судового
розгляду.

Відповідно до ст.201 ЦК України
особистими немайновими благами, які
охороняються цивільним
законодавством, є: здоров»я, життя;
честь, гідність і ділова репутація;
ім»я (найменування); авторство; свобода
літературної, художньої, наукової і
технічної творчості, а також інші
блага, які охороняються цивільним
законодавством.

Відхиляючи апеляційну скаргу, та
залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, колегія суддів
виходить з того, що не підлягає
доведенню те, що указані вислови
стосуються теперішньої тимчасової
ситуації в державі, зокрема в центрі
Києва, що неоднозначно сприймається
громадянами України. У зв»язку з цим,
вище зазначені вислови можуть з
негативного боку характеризувати
будь-яку особу у свідомості значної
кількості населення, яке є потенційним
споживачем інформації, що поширюється
засобами масової інформації.

Як слідує з матеріалів справи,
інформація, яка викладена у зазначених
виразах, стосується особисто позивача,
містить фактичні твердження, і
відповідач був зобов'язаний надати
суду докази про їх відповідність
дійсності, однак таких доказів суду
надано не було, а тому суд першої
інстанції прийшов до правомірного
висновку, що вони є неправдивими,
такими, що порочать честь та гідність
позивача.

Суд першої інстанції правильно виходив
із того, що спірна інформація
сприймається в українському
суспільстві, як злочинна діяльність,
тобто є фактичними твердженнями і їх
відповідність дійсності підлягає
доведенню.

Суд першої інстанції правомірно
зазначив, що поширеною інформацією
порушені особисті немайнові права
позивача, оскільки завдано шкоди його
особистим немайновим благам, як
публічної особи.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного
Суду України №1 від 27 лютого 2009р. «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» зазначено, що при
розгляді даної категорії суди повинні
мати на увазі, що юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Посилання представників відповідачів
на те, що інформація, яка підлягає
спростуванню за рішенням суду, містить
оціночні судження, так як є критикою
дій позивача, колегія суддів вважає
безпідставним.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Частиною другою даної норми
визначено, що моральна шкода полягає у
приниженні честі і гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

У п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995р., із подальшими змінами,
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, роз'яснено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Враховуючи, що стосовно позивача
була поширена вище зазначена
недостовірна інформація шляхом
оприлюднення на телевізійних каналах
та опублікування на сайті в Інтернеті,
що надало доступ до неї необмеженому
колу осіб і змусило позивача захищати
своє порушене право у судовому порядку,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що позивач має
право на відшкодування моральної
шкоди.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду першої інстанції винесене
на повно з»ясованих обставинах з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, а доводи,
викладені в апеляційній скарзі не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за
дорученням ОСОБА_2, відхилити, а
рішення Печерського районного суду
м.Києва від 20 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з
моменту проголошення шляхом подання
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді