Справа № 204/3084/13-ц
Провадження № 2/204/105/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Дубіжанської Т.О.

при секретарі
Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зобов'язання знести самочинно
збудовані нерухомі об'єкти, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив
зобов`язати ОСОБА_3 знести самочинно
влаштовану на земельній ділянці
АДРЕСА_1 зливну яму розміром 3,5х2,5 метри,
яка розташована на відстані 3,6 метрів
від дачного будинку на земельній
ділянці АДРЕСА_2, а також знести
самочинно збудовану господарську
будівлю розміром 4,0х2,5 метри та
влаштовану поряд зливну яму, що
розташована на відстані 0,23 метри від
земельної ділянки АДРЕСА_2. В
обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що він є власником
земельної ділянки АДРЕСА_2,
розташованої на території садового
товариства «Ручеек», на підставі
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку від 03
вересня 1998 року та садового будинку,
розташованого на цій земельній
ділянці. Власником сусідньої земельної
ділянки АДРЕСА_2 в садовому товаристві
«Ручеек» є відповідачка по справі.
ОСОБА_2 було зведено без проектної
документації самовільно 2-х
поверхневий житловий будинок,
господарську будівлю та дві зливні ями.
За заявою позивача від 20 листопада 2012
року було проведено
будівельно-технічну експертизу.
Виходячи зі змісту висновку експерта
було встановлено, що зведені будівлі та
споруди на земельній ділянці АДРЕСА_1
не відповідають вимогам державних
будівельних норм ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень», що
призводить до заподіянню шкоди майну
позивача. У зв`язку з чим, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

У судове засідання представник
позивачка ОСОБА_4 не з'явився, але надав
заяву з проханням розглядати справу за
його відсутністю, позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити їх в
повному обсязі. Також зазначив, що не
заперечує проти ухвалення судом
заочного рішення по справі.

Відповідачка в судове засідання не
з'явилася, про час та місце слухання
справи була повідомлена належним
чином, про що свідчить поштове
повідомлення, яке знаходиться в
матеріалах справи, причин своєї неявки
суду не повідомила. Тому суд вирішив зі
згоди позивача ухвалити рішення у
заочному порядку, що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

У судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_1 є власником земельної
ділянки АДРЕСА_2, розташованої на
території садового товариства
«Ручеек», на підставі державного акту
на право приватної власності на
земельну ділянку від 03 вересня 1998 року
та садового будинку, розташованого на
цій земельній ділянці (а.с.4). Власником
сусідньої земельної ділянки АДРЕСА_2 в
садовому товаристві «Ручеек» є ОСОБА_2.

ОСОБА_1 в своєму позові зазначив, що
відповідачкою було зведено без
проектної документації самовільно 2-х
поверхневий житловий будинок,
господарську будівлю та дві зливні ями,
які відповідно до висновку експерта не
відповідають вимогам державних
будівельних норм БДН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень» (а.с.5-16).,
які зображено на фототаблиці (а.с.10).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно із ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне
володіння майном вважається
правомірним, якщо інше не випливає із
закону або не встановлено рішенням
суду.

Так, позивачем не було надано суду
належних доказів, у встановленому
законом порядку, що спірні нерухомі
об`єкти зведенні з порушенням
державних норм ДБН, оскільки судовий
експерт Дорош В.М. в своєму висновку
зазначив, що йому не було надано
можливості доступу до домоволодіння
АДРЕСА_1 для проведення експертного
дослідження, тому він керувався своїм
припущенням. Крім того, судовим
експертом не було запропоновано
варіантів розташування спірних
об`єктів, які б відповідали державним
будівельним нормам БДН 360-92**.

Згідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Оскільки, знесення самовільних побудов
є крайнєю мірою, яка застосувується у
разі коли немає іншої можливості
проведення перебудови, а належних та
допустимих доказів що дані самовільні
побудови порушують права позивачки не
надано, суд прийшов до висновку, що
господарська будівля та зливні ями, які
розташована на земельній ділянці
АДРЕСА_2, не підлягають знесенню, так
само як і позов не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Оскільки позивачу у
задоволенні позову відмовлено, суд
вважає що не має підстав в повернені
позивачу судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 376, 397 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61,
88, 209, 212-215, 224, 226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про зобов'язання знести самочинно
збудовані нерухомі об'єкти - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
Т. О. Дубіжанська