Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Готри Т.Ю., Боднар О.В.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Рахівського районного суду від
29 жовтня 2014 року по справі за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою шляхом побудови
огорожі, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_4 звернувся до Рахівського
районного суду з позовом до Водицької
сільської ради, ОСОБА_3 про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, визнання майна спільною
сумісною власністю, визнання недійсним
державного акту.

В процесі розгляду даної справи ОСОБА_3
подано зустрічний позов до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою шляхом знесення
самовільного будівництва.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що
відповідно до Державного акту він є
власником земельної ділянки по
АДРЕСА_1. ОСОБА_2 не має жодного
документа на користування даною
земельною ділянкою.

В 2005 році ОСОБА_2 вже звертався до суду
із позовом про скасування його
державного акту, однак рішенням
Рахівського районного суду від 24.11.2005
року йому було відмовлено у
задоволенні такого позову.

Незважаючи на це, ОСОБА_2 здійснює
будівництво на даній земельній ділянці
чим створює йому перешкоди у
користуванні.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 уточнив
позовні вимоги зустрічного позову та
просив суд усунути йому перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
шляхом побудови огорожі згідно схеми
висновку експерта.

Ухвалою Рахівського районного суду від
27.08.2014 року первісний позов ОСОБА_2
залишено без розгляду.

Рішенням Рахівського районного суду
від 27.08.2014 року уточнений зустрічний
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_3 земельною
ділянкою за адресою АДРЕСА_1, шляхом
зведення (побудови) огорожі між
земельними ділянками згідно висновки
експерта.

На дане рішення представник ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення про відмову в задоволенні
зустрічного позову. Зокрема зазначає,
що не надано жодних доказів створення
ним перешкод у користуванні земельною
ділянкою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає що вона підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи зустрічний позов суд
першої інстанції виходив з його
обґрунтованості.

Однак з даним висновком суду першої
інстанції не погоджується колегія
суддів апеляційного суду виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно ч.2 ст. 152 ЗК України (в порядку
якої подано зустрічний позов) власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

У відповідності до ч.1 ст. 106 ЗК України
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними.

Даною нормою закріплено право власника
вимагати лише сприянню у встановленні
твердих меж між земельними ділянками,
однак ні ця норма, ні жодна інша норма
земельного законодавства не
встановлює покладення прямого
обов'язку зведення такої межі (огорожі)
на одного із землекористувачів за
вимогою іншого.

Таким чином рішення суду стосовно
зобов'язання ОСОБА_2 звести огорожі між
земельними ділянками взагалі не
ґрунтується на нормах земельного
законодавства.

Більше того, колегія суддів констатує,
що суд першої інстанції зобов'язавши
ОСОБА_2 побудувати огорожі фактично
вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_3,
так як в заяві про уточнення позовних
вимог (т.2 а.с.22) останній не ставив
вимоги щодо зобов'язання, чим порушено
принцип диспозитивності цивільного
процесу.

Крім того, ОСОБА_2, якого суд першої
інстанції зобов'язав побудувати
огорожі, у даній справі не є стороною
у справі, а представником сторони -
позивача ОСОБА_4

Стосовно вимог зустрічного позову по
суті, а саме про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
шляхом зведення огорожі, то колегія
суддів вважає, що така вимога також не
ґрунтується на нормах земельного
законодавства.

Зокрема, як уже було вищесказано,
побудова огорожі між земельними
ділянками є правом, а не обов'язком
землекористувача, а таке право
землекористувач може використати або
ні.

Згідно ЗК України межі земельної
ділянки визначаються
земельно-кадастровою документацією,
зазначаються в державному акті та
переносяться в натурі під час
формування земельної ділянки. Причому
ЗК України не встановлює жодної
залежності між існуванням меж
земельної ділянки та тим, існує чи ні
твердий межовий знак (огорожа) між
земельними ділянками.

Таким чином вимога ОСОБА_3 щодо
побудови огорожі між земельними
ділянками не містить жодного
юридичного навантаження, а зведення
такої огорожі не має жодного правового
значення в розумінні ЗК України (крім
випадків її руйнування суміжним
землевласником чи третьою особою).

Враховуючи наведене колегія суддів
констатує, що позовна вимога ОСОБА_3 в
редакції викладеній в заяві про
уточнення позовних вимог, не
ґрунтується на нормах земельного
законодавства, у зв'язку з чим
задоволенню не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції, відповідно до п.1 ч.1
ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні зустрічного
позову.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду від
27 серпня 2014 року скасувати та ухвалити
по даній справі нове рішення, яким у
задоволенні уточненого зустрічного
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою шляхом побудови огорожі -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, після чого
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Суддя-доповідач

Судді