У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 18 вересня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лікфарм» до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: виконавчий
комітет Маріупольської міської ради,
орган опіки та піклування Жовтневої
районної адміністрації Маріупольської
міської ради про визнання права
власності, за касаційними скаргами
ОСОБА_4, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лікфарм» на рішення
апеляційного суду Донецької області
від 25 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лікфарм» (далі - ТОВ
«Лікфарм») звернулось до суду з
позовом, у якому після неодноразових
уточнень просило визнати за ним право
власності на нежитлове приміщення № 2
(аптека) в цілому, загальною площею 87,4
кв. м, яке розташоване на першому
поверсі багатоповерхового житлового
будинку літ.А-9 по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивач
посилався на те, що рішенням загальних
зборів засновників ТОВ «Фірма Алістер»
від 09 квітня 1999 року, оформленого
протоколом № 1, змінено назву цього
товариства на ТОВ «Лікфарм», а п.3 цього
рішення засновники ТОВ «Лікфарм»
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 збільшили
статутний фонд товариства шляхом
внесення до нього квартири АДРЕСА_1,
проте помилково зазначили її як
нежитлове приміщення.

Посилаючись на те, що ТОВ «Лікфарм» з 1999
року і до теперішнього часу, тобто
більше 10 років відкрито володіє,
користується та розпоряджається
зазначеним нежитловим приміщенням,
просив задовольнити позов.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 16
квітня 2014 року позов ТОВ «Лікфарм»
задоволено.

Визнано за ТОВ «Лікфарм» право
власності на нежитлове приміщення № 2,
розташоване по пр. Будівельників, 144 у м.
Маріуполі.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 25 червня 2014 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове про відмову
в позові.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 та ТОВ
«Лікфарм» просять скасувати рішення
суду апеляційної інстанції, залишити в
силі рішення місцевого суду від 16
квітня 2014 року, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ
«Лікфарм», суд першої інстанції
виходив з того, що на дані
правовідносини поширюються положення
ст. 344 ЦК України про набувальну
давність, оскільки ОСОБА_7 за свого
життя добровільно передав належну йому
частку спірного приміщення до
статутного фонду ТОВ «Лікфарм» й до
своєї смерті не пред'являв жодних
претензій з приводу його повернення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову в позові, апеляційний суд
виходив із його необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суд
апеляційної інстанції з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшов висновку про
відмову в позові.

Доводи скарг та матеріали витребуваної
справи не дають підстав вважати, що
судом при розгляді даної справи
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційних скаргах доводи висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Лікфарм» відхилити, рішення
апеляційного суду Донецької області
від 25 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова