АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 0411/2-467/11
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/284/К/14
суддя Ткаченко С.В.
Суддя-доповідач -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М.,
Соколан Н.О.

при секретарі: Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 18 грудня 2012
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на квартиру та грошові
вклади у порядку спадкування за
заповітом, за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Четверта
Криворізька державна нотаріальна
контора, Виконком Довгинцівської
районної у місті ради, про визнання
заповіту недійсним та визнання права
власності на майно в порядку
спадкування за законом.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_4,

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що його бабуся ОСОБА_6 та дід ОСОБА_7
у 1997 році приватизували квартиру
АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер і
його дружина ОСОБА_6 фактично прийняла
спадщину, як така, що проживала разом зі
спадкодавцем на момент смерті, однак до
нотаріальної контори із заявою про
оформлення спадкових прав не
зверталась.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6, єдиним
спадкоємцем після смерті якої, згідно
заповіту від 04 вересня 2007 року, є її
онук - позивач ОСОБА_3, який у
встановлений законом шестимісячний
строк звернувся до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, однак нотаріус відмовив у
видачі свідоцтва про право на спадщину
у зв'язку з наявністю спору між
спадкоємцями.

Просив суд визнати за ним у порядку
спадкування за заповітом право
власності на квартиру АДРЕСА_1, яка
розташована на дев'ятому поверсі
двоповерхового будинку та складається
з двох ізольованих кімнат, житловою
площею 30 кв.м. та на грошовий вклад, який
зберігається в Ощадбанку 7806/094 на ім'я
ОСОБА_6

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3,
про визнання заповіту недійсним та
визнання права власності на майно в
порядку спадкування за законом,
посилаючись на те, що померла ОСОБА_6
страждала на психічний розлад здоров`я
та, на момент складання заповіту 04
вересня 2007 року, не могла усвідомлювати
свої дії.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2010 року
позови об'єднано в одне провадження.

Під час розгляду справи ОСОБА_2
неодноразово уточнював позовні вимоги
та в останній редакції позовної заяви
від 25.09.2012 року просив суд: визнати
недійсним заповіт серії ВЕХ №438046 від 04
вересня 2007 року, складений від імені
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений нотаріусом
Четвертої Криворізької державної
нотаріальної контори ОСОБА_8 за
реєстром 1-3857; визнати за ним право
власності в порядку спадкування за
законом на квартиру АДРЕСА_1; визнати за
ним право власності в порядку
спадкування за законом на грошовий
вклад НОМЕР_1 у відділенні Ощадного
банку України №8334/094 Довгинцівського
району на ім'я ОСОБА_7; стягнути з ОСОБА_3
судові витрати по справі.

Рішенням Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 18 грудня 2012
року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку
спадкування за заповітом право
власності на квартиру АДРЕСА_1 та на
грошовий вклад, який зберігається в
філії Дзержинське відділеня №7806/094
Ощадного банку України на ім'я ОСОБА_6
(особовий рахунок НОМЕР_2).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3,
понесені судові витрати у розмірі 171
грн.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та
про задоволення його зустрічних
позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Так, суд не взяв до уваги положення ст.
145 ЦПК України та незаконно відмовив у
задоволенні клопотання представника
відповідача про призначення
посмертної судово-психіатричної
експертизи, яка є обов'язковою у
справах про визнання правочинів
недійсними при наявності клопотання
хоча б однієї із сторін, обмежившись
поясненнями свідків, що є недопустимим.

Зазначені порушення норм
процесуального права призвели до
неправильного вирішення спору та
порушення норм матеріального права, а
саме: судом не застосовано ст. 1257 ЦК
України та не взято до уваги
роз'яснення ВСУ, викладені у постанові
ПВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними».

Просив суд апеляційної інстанції
усунути порушення норм процесуального
права, допущене судом першої інстанції,
та призначити по справі посмертну
судово-психіатричну експертизу.

Заслухавши суддю-доповідача,
відповідача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_4, які, кожен окремо,
підтримали доводи апеляційної скарги
та просили її задовольнити,
представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5,
яка заперечувала проти доводів
апеляційної скарги та просила її
відхилити, залишивши без змін рішення
суду першої інстанції, як законне та
обґрунтоване, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є
сином відповідача ОСОБА_2 та відповідно
онуком матері відповідача ОСОБА_6.

За своє життя ОСОБА_6 04 вересня 2007 року
склала заповіт на ім'я ОСОБА_3,
відповідно якого вона заповіла все
належне їй за життя майно ОСОБА_3
Заповіт посвідчено нотаріально (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 померла, після
смерті якої відкрилася спадщина на
належне їй за життя майно.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з його
недоведеності, оскільки беззаперечних
доказів невідповідності дійсної волі
заповідача ОСОБА_6 положенням
оспорюваного заповіту та того, що
волевиявлення заповідача при
складанні заповіту не було вільним,
позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України.

Згідно із ч. 2 ст. 1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Отже, вирішуючи даний спір суд повинен
встановити психічний стан заповідача в
момент вчинення заповіту, тобто чи
розумів останній значення своїх дій та
чи міг керувати ними в цей момент.

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину суд
відповідно до ст. 145 ЦПК зобов'язаний
призначити судово-психіатричну
експертизу (в даному випадку -
посмертну судово-психіатричну
експертизу) за клопотанням хоча б
однієї зі сторін.

При цьому, у відповідності до положень
ст. 212 ЦПК України висновок такої
експертизи оцінюється судом у
сукупності з іншими доказами по справі
- показаннями свідків, даними медичних
документів, що підтверджують або ж
спростовують доводи позивача про те,
що в момент його укладення заповідач не
розумів значення своїх дій і не міг
керувати ними.

Аналогічні роз'яснення надані в п. 16
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06.11.2009 року № 9 та в п. 18
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» від 30.05.2008 року № 7.

Судом першої інстанції зазначені
норми права враховані не були, у
зв'язку з чим колегією суддів
апеляційного суду Дніпропетровської
області задоволено клопотання
позивача ОСОБА_2 та призначено
посмертну судово-психіатричну
експертизу для визначення психічного
стану ОСОБА_6 на час оформлення нею
заповіту - 04.09.2007 року (т. 1 а.с. 249-250).
Однак згідно висновків акту № 44
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 26 грудня 2013 року, не
надається можливим винести експертне
рішення й дати відповіді на поставлені
питання відносно ОСОБА_6 з причин
відсутності в матеріалах цивільної
справи та в медичній документації
яких-небудь даних про її психічний
стан на час укладення оспорюваного
заповіту, тобто станом на 04.09.2007 року (т.
2 а.с. 1-3).

Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

В порушення вказаних вимог, ОСОБА_2 не
довів, що в момент вчинення заповіту
04.09.2007 року ОСОБА_6 не розуміла значення
своїх дій і не могла керувати ними. Не
підтверджується наявність такого
стану позивача в момент вчинення
правочину показами свідків, допитаних
судом першої інстанції (ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12), які пояснили,
що ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_7, за життя
виявляли бажання заповісти все своє
майно саме онукові - ОСОБА_3 .

Відповідні медичні документи в
підтвердження хворобливого стану
померлої ОСОБА_6 в матеріалах справи
відсутні й не надані суду апеляційної
інстанції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
врахував вказані обставини справи й
дійшов правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову ОСОБА_2, оскільки жодних
беззаперечних доказів в підтвердження
того, що заповідач ОСОБА_6 в момент
вчинення правочину не розуміла
значення своїх дій та не керувала ними
ОСОБА_2 не надано, при цьому покази
свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 суперечать
поясненням інших свідків по справі та
не підтверджуються жодним належним та
допустимим доказом.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги щодо достатності доказів у
вигляді показань циїх свідків,
оцінених судом у відповідності до ст. 212
ЦПК України, для задоволення позову.

За таких обставин, враховуючи, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції, колегія суддів
апеляційну скаргу відхиляє, а рішення
суду першої інстанції залишає без змін
згідно ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 18 грудня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: