У х в а л а

22 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Касьяна О.П., Ступак О.В., Мостової Г.І.,
Штелик С.П.,розглянувши у судовому
засіданні заяву ОСОБА_6 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_6 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сантехмонтаж-539» про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки оплати проходження
медичного огляду з 18 лютого 2002 року по
теперішній час,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до
ТОВ «Сантехмонтаж-539» про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки оплати проходження медичного
огляду з 18 лютого 2002 року по теперішній
час.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 25
грудня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено у зв'язку зі спливом
позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 17 квітня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове, яким у задоволенні
позову відмовлено з інших підстав.

26 червня 2014 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ позивачу відмовлено у відкритті
касаційного провадження у справі на
підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

30 серпня 2014 року позивач подав заяву
про перегляд зазначеної ухвали з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 3 жовтня 2012 року у справі
про стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
зі час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди, якою рішення суду апеляційної
інстанції про відмову у задоволенні
позову скасовано, а справу направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 липня 2013 року у справі про
стягнення компенсації за
невикористану відпустку та середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
якою рішення суду апеляційної
інстанції скасовано, а рішення суду
першої інстанції про задоволення
позову залишено в силі.

В обґрунтування заяви позивач
посилається на ті обставини, що судом
касаційної інстанції при вирішенні
подібних спорів неоднаково
застосована ч. 1 ст. 117 КЗпП
України, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень.

Перевіривши доводи заяви, зміст
судових рішень, на які посилається
заявник, та судового рішення, про
перегляд якого подана заява, колегія
суддів дійшла висновку, що у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України потрібно відмовити з таких
підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах потрібно розуміти
такі, де тотожними є предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог
та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту судового рішення, про
перегляд якого подана заява,
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками
апеляційного суду про те, що середній
заробіток, який зберігався за
позивачем на час проходження медогляду
не є складовою частиною заробітної
плати і вимоги ст. 117 КЗпП України до цих
правовідносин не підлягають
застосуванню, що є підставою для
відмови у задоволенні позову.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції від 10 липня 2013 року, на яку
посилається заявник, як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками суду
першої інстанції про те, що з
відповідача підлягає стягненню
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні відповідно
до ст. 117 КЗпП України з моменту
ухвалення судового рішення про
стягнення з відповідача суми
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні і до
ухвалення рішення у цій справі,
оскільки існує заборгованість виплати
всіх сум при звільненні, а саме
компенсації за невикористану
відпустку, що є підставою для
задоволення позову.

З наведеного видно, що судом касаційної
інстанцій при вирішенні цих спорів
встановлені різні обставини справ та
їм надана відповідна оцінка, крім того,
підстави позовів в цих випадках є
різними, тому неоднакового застування
судом ст. 117 КЗпП України не відбулось.

Крім того, зі змісту ухвали суду
касаційної інстанції від 3 жовтня
2012 року, на яку посилається заявник, як
на приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, вбачається, що суд
касаційної інстанції, скасовуючи
рішення суду апеляційної інстанції та
направляючи справу на новий розгляд,
виходив з того, що судом не виконано
вимоги процесуального права та неповно
з'ясовані всі обставини справи, зокрема
не перевірено доводів позивача про
невиплату відповідачем усіх сум
належних їй при звільненні, а відтак чи
підлягає виплаті їй середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні.

При цьому суд не застосовував норми
матеріального права, зокрема і
ст. 117 КЗпП України, тому неоднакове її
застосування в даному випадку
відсутнє.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що наведені
заявником доводи не містять ознаки, які
згідно з вимогами статті 355 ЦПК України
є підставою для перегляду судових
рішень суду касаційної інстанції, а
тому у допуску справи до провадження
Верховного Суду України потрібно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Сантехмонтаж-539» про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки оплати проходження
медичного огляду з 18 лютого 2002 року по
теперішній час, за заявою ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 червня 2014 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:О.О. Дьоміна О.П.
Касьян Г.І. Мостова О.В. Ступак С.П.
Штелик