Справа № 2-1368/11
Провадження № 22-ц/779/184/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої-судді: Шалаути
Г.І.,

суддів: Ковалюка Я.Ю.,
Матківського Р.Й.,

секретаря: Бойчука Л.М.

з участю сторін: представника
апелянта - служби у справах дітей
Тисменицької районної державної
адміністрації -Моздір О.Г.,

піклувальника неповнолітнього ОСОБА_3 -
ОСОБА_4,

позивача ОСОБА_5 та його представника
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до опікуна неповнолітнього
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, третьої особи без
самостійних вимог на стороні
відповідача - комісії з питань захисту
прав дитини Тисменицької РДА
Івано-Франківської області про
стягнення боргу спадкодавця, за
апеляційною скаргою служби у справах
дітей Тисменицької районної державної
адміністрації на рішення
Тисменицького районного суду від 02
грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2011 року ОСОБА_5 звернувся в
суд з вказаним позовом, який мотивував
тим, що ОСОБА_7 (його колишній дружині)
згідно свідоцтва про право власності
від 14.01.2010 року належала ? частина
домоволодіння АДРЕСА_1, а згідно
державного акту про на право власності
на землю від 14.04.2010 року їй належала на
праві власності земельна ділянка
площею 0,684 га для обслуговування
зазначеної частини будинку. Друга
частина цього будинковолодіння
належить йому. У спільному
користуванні знаходилась земельна
ділянка площею 0,0186 га. У травні 2010 року
ОСОБА_7 вирішила продати йому належну
їй частину зазначеного
будинковолодіння разом із земельною
ділянкою для обслуговування. 12.05.2010
року він сплатив їй 45000 доларів США, а
вона передала йому ключі від будинку,
оригінали всіх правовстановлюючих
документів на будинковолодіння та
земельну ділянку і дала письмову
розписку про те, що отримала від нього
гроші та не має жодних претензій.

Однак, договір купівлі-продажу
зазначеного нерухомого майна не був
нотаріально оформлений, а ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_7 раптово померла. У зв'язку з її
смертю відкрилася спадщина.
Спадкоємцями першої черги є її батьки -
ОСОБА_4, ОСОБА_8, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Жоден з них не звернувся в нотконтору
за місцем знаходження спадщини за
видачею свідоцтва про право на
спадщину.

Спадщину ніхто з них не прийняв та не
вступив управління спадковим майном,
так як батьки померлої - ОСОБА_4, ОСОБА_8
та неповнолітній ОСОБА_3 проживають в
іншому будинку по АДРЕСА_2. З огляду на
встановлене, в силу закону вважається
таким, що прийняв спадщину після смерті
матері неповнолітній син - ОСОБА_3,
оскільки в контексті ч.3 ст.1268 ЦК
України постійно проживав зі
спадкодавцем на час відкриття спадщини
та згідно ч.4 ст.1268 ЦК України, будучи
неповнолітньою особою ,вважається
таким, що прийняв спадщину, якщо не
скористався правом відмови від її
прийняття. Піклувальником
неповнолітнього ОСОБА_3 є
ОСОБА_4(бабуся). Отримані спадкодавцем
кошти в розмірі 45000 доларів США
еквівалентні 358906 грн. є боргом
спадкодавця. Цю суму позивач просить
стягнути з спадкоємця - ОСОБА_3,

Рішенням Тисменицького районного суду
від 02 грудня 2013 року позов ОСОБА_5
задоволено. Стягнуто з неповнолітнього
ОСОБА_3, інтереси якого представляє
піклувальник ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5
борг спадкодавця ОСОБА_7 в розмірі 358906
грн.

На зазначене рішення служба у справах
дітей Тисменицької районної державної
адміністрації подала апеляційну
скаргу, в якій зазначила, що його
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому воно підлягає скасуванню, з
наступних підстав. Суд всупереч
вимогам закону примусив виконувати
грошові зобов'язання особу, яка в силу
договору чи закону не може таких
виконувати, а саме стягнув з
неповнолітнього, не наділеного повною
цивільною дієздатністю значну суму
коштів - 358906 грн. боргу спадкодавця,
пославшись на ст.32 ЦК України. Апелянт
вважає, що суд неповно з'ясував
обставини справи та не зазначив, якими
доказами підтверджено прийняття ним
спадкового майна. Також апелянт
зазначає, що суд послався на ст.32 ЦК
України, якою передбачено обсяг
цивільної дієздатності неповнолітньої
особи у віці від 14 до 18 років та надано
перелік прав і обов'язків такої особи,
який є вичерпним і не містить обов'язку
по поверненню боргу спадкодавця. На
думку апелянта, суд також допустив
порушення норм процесуального права,
не будучи стороною у справі, оскільки
суд замінив неповнолітнього
відповідача ОСОБА_3 на піклувальника -
ОСОБА_4, то мав би борг стягнути з
піклувальника, а не з неповнолітнього,
який немає інших доходів, крім пенсії
по втраті годувальника. Також апелянт
зазначив, що в матеріалах справи
відсутні докази про вартість
спадкового майна, яке начебто прийняв
неповнолітній, проте стягнуто з нього
358906 грн. Посилаючись на наведене,
апелянт просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
в позові позивачу відмовити.

В засіданні суду апеляційної інстанції
представник апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав з
мотивів, викладених у ній.

Відповідач - піклувальник
неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_4
просила задовольнити апеляційну
скаргу. Зазначила, що проти передачі
позивачу зазначеного майна не
заперечує, однак не визнає заявлених
вимог про стягнення з її онука 358906 грн.
з неповнолітнього онука в користь
позивача, оскільки будь-яких коштів,
крім пенсії по втраті годувальника він
немає.

Позивач та його представник заперечили
проти задоволення апеляційної скарги,
просили залишити рішення суду першої
інстанції без змін. Позивач пояснив, що
насправді не бажає отримувати
зазначені кошти, але, оскільки
нотаріально-оформити договір-купівлі
продажу половини будинку не вдалося з
причин від нього незалежних,
незважаючи на те, що він передав ОСОБА_7
погоджену з нею суму - 45000 доларів США за
належну їй ? частину будинку та отримав
від неї ключі та правовстановлюючі
документи, про що підтверджує написана
нею письмова розписка .В даний час
існують правовідносини між ним та
спадкоємцем - неповнолітнім ОСОБА_3
щодо неповернутого боргу спадкодавця
ОСОБА_7, який він хоче повернути в
спосіб передачі не грошей, а спадкового
майна, так як має іншу сім'ю та троє
неповнолітніх дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, представників, дослідивши
доводи апеляційної скарги та
перевіривши їх доказами, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не є обґрунтованою,
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги та
стягуючи з неповнолітнього ОСОБА_3 на
користь позивача борг спадкодавця
ОСОБА_7, суд виходив із доведеності
факту наявності боргу у розмірі
45000дол.США у спадкодавця ОСОБА_7 перед
позивачем.

Також суд виходив з того, що такий борг
за змістом ст.ст. 1281, 1282 ЦК України
підлягає стягненню зі спадкоємця
ОСОБА_3, який, будучи неповнолітнім
вважається таким , прийняв спадщину ,в
силу вимог ч.4 ст.1268 ЦК України.,хоча
заяви про прийнятя спадшини у
нотконтору за місцем знаходження
спадкового майна і не подавав,але й не
подав заяви про відмову від прийняття
такої.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_5
та його колишній дружині ОСОБА_7 на
праві спільної сумісної власності
подружжя належало домоволодіння
АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,1554
га для його обслуговування. Рішенням
Тисменицького районного суду від 01.02.2007
року, з урахуванням ухвали цього ж суду
від 23.12.2009 року про внесення виправлень
в судове рішення, проведено реальний
розподіл між ними цього домоволодіння.

Право власності ОСОБА_7 на ? частину
будинковолодіння, розташованого по
АДРЕСА_1 було зареєстровано 14.01.2010 року
Івано-Франківським обласним бюро
технічної інвентаризації(а.с.190). ОСОБА_7
була власником земельної ділянки
площею 0,0684 га для обслуговування
належної їй частини домоволодіння з
кадастровим номером :01:002:0401 та
співвласником разом з позивачем на
праві спільної сумісної власності
земельної ділянки площею 0,0186 га за цією
ж адресою з кадастровим номером
:01:002:0403, що посвідчується
відповідними державними актами на
право власності на земельну ділянку
від 20.04.2010 року(а.с.5-7).

У 2010 році ОСОБА_7 погодилася на
пропозицію позивача продати йому
належну їй ? частину зазначеного
будинковолодіння та земельної ділянки
для обслуговування його. 12.05.2010 року
позивач сплатив ОСОБА_7 кошти в сумі 45000
доларів США, що еквівалентно 358906 грн., а
остання передала йому ключі від
будинку, оригінали правовстановлюючих
документів на домоволодіння, земельні
ділянки та написала письмову розписку
про отримання від нього коштів за
продаж своєї частини домоволодіння і
земельних ділянок, оригінал якої
міститься у матеріалах справи (а.с.45).
Однак, договір купівлі-продажу
укладений не був. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7
раптово померла

Судом встановлено факт наявності боргу
ОСОБА_7 перед позивачем, який стороною
відповідача не оспорювався.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла. Після її
смерті відкрилася спадщина на належне
їй майно, яку прийняв її неповнолітній
син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно змісту
ч.3 ст.1268 та ч.4 ст.1268 ЦК України, оскільки
постійно проживав із спадкодавцем на
час відкриття спадщини та не
скористався правом відмову від
прийняття спадщини.,хоч і не подавав
заяви про прийняття спадщини до
нотконтори за місцем знаходження
спадкового майна.

Судом також встановлено, що позивач як
кредитор спадкодавця ОСОБА_7
відповідно до ст.1281 ЦК України належно
пред'явив вимогу до спадкоємців про
повернення боргу спадкодавця, на
підставі якої 25.10.2011 року Тисменицька
державна нотаріальна контора
зареєструвала спадкову справу, що
підтверджується копією претензії та
витягу про реєстрацію спадкової справи
у Спадковому реєстрі (а.с.62-65).

Відповідно до вимог ст.1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.

Колегія погоджується з висновками суду
про те, що неповнолітній син
спадкодавця -ОСОБА_3, піклувальником є
ОСОБА_4, хоч офіційно не отримав
свідоцтва про право на спадщину по
закону після смерті матері, однак
фактично успадкував належне їй
нерухоме майно, ставши його законним
власником. Такий висновок
обгрунтований ч.5 ст.1268 ЦК України, в
якій зазначено, що незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу її відкриття. Також
колегія погоджується з висновком суду
про те, що статус неповнолітнього, який
в силу вимог ст.32 ЦК України має неповну
цивільну дієздатність ОСОБА_3, не є
перешкодою для вирішення даного спору,
оскільки при відсутності коштів у
спадкоємця на погашення боргу
спадкодавця в порядку виконання
рішення суду, може бути звернуто
стягнення на його майно.

Також колегією перевірено, що борг
спадкодавця в сумі 358906 грн. не
перевищує суму спадкового майна, яке
згідно проведеної оцінки станом на
03.03.2013 року становить 376739,50 грн.(а.с.108-134).

Крім викладеного вище, колегія суддів
приймає до уваги пояснення
піклувальника неповнолітнього - ОСОБА_4
в суді апеляційної інстанції, яка проти
передачі позивачу спадкового майна - ?
домоволодіння не заперечує, однак не
визнає заявлених ним вимог щодо
стягнення грошей з неповнолітнього в
користь позивача, яких той немає.

Таким чином, колегія вважає, що
викладеними доводами повністю
спростовано апеляційну скаргу, яка є
голослівною та не містить правового
обґрунтування, а тому твердження
апелянта про те, що борг слід було
стягнути з піклувальника
неповнолітнього ОСОБА_4 є
безпідставним, так як остання не є
спадкоємцем, а в силу вимог ст.1282 ЦК
України відповідальність за борги
спадкодавця покладається на
спадкоємців.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що фактичні обставини справи судом
першої інстанції з'ясовано всебічно та
повно, дано їм вірну правову оцінку, а
рішення судом ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, тому підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу служби у справах
дітей Тисменицької районної державної
адміністрації відхилити.

Рішення Тисменицького районного
суду від 02 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Судді
Г.І.Шалаута

Я.Ю.Ковалюк

Р.Й.Матківський