інстанції - Котенко О. А.Номер
провадження 22-ц/788/1762/14 Суддя-доповідач -
Кононенко О. Ю. Категорія - 2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 29 серпня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Сумської міської ради, треті
особи: Третя Сумська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_6 про
зобов'язання знести самочинно
збудовані будівлі,

в с т а н
о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 29 серпня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено
за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
рішення суду нормам матеріального та
процесуального права, просить
зазначене рішення скасувати та
ухвалити нове про задоволення її
позовних вимог.

При цьому зазначає, що спірне майно є
самочинним будівництвом, яке не
відповідає вимогам будівельних,
протипожежних і санітарних норм та
порушує її права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_7, третьої особи ОСОБА_6,
які підтримали доводи апеляційної
скарги, пояснення відповідача ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та представника Сумської
міської ради - Харченка О.А., які
заперечували проти задоволення скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_3 є співвласником будинку
з господарськими будівлями за адресою
АДРЕСА_2 і співвласником земельної
ділянки, площею 0,0624 га за цією ж адресою
( а.с. 146, 147, 202, 203 ).

На підставі рішення виконкому Сумської
міської Ради депутатів трудящихся № 1087
від 19 листопада 1964 року ОСОБА_9 була
виділена земельна ділянка, загальною
площею 600 кв.м для будівництва
житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (
а.с. 22-23 ).

З оглянутої судом інвентаризаційної
справи вбачається, що у 1974 році ОСОБА_9
збудував житловий будинок, сарай
(кухню) «Б», прибудову «б», сарай «В»,
сарай «Г», вбиральню «Д». В технічному
описі будівель, розташованих по
АДРЕСА_1 (а.с. 11 інвентаризаційної
справи) зазначено, що гараж «Ж»
збудований у 1989 році.

З технічного паспорту на домоволодіння
по АДРЕСА_1 вбачається, що станом на 1975
рік вбиральня «Д» була розташована на
відстані від межі з ділянкою по
АДРЕСА_2. При проведенні поточної
інвентаризації у 1992 році в технічному
паспорті на домоволодіння по
вул.Хвойна, 64 в м.Суми було зафіксовано
розташування на вказаній земельній
ділянці житлового будинку А-І,
вбиральні «Д», погрібу «п/г», прибудови
«З», гаражу «Ж», сараю «К», сараю «Г».
Після 1992 року до 2013 року технічна
інвентаризація домоволодіння по
АДРЕСА_1 не проводилася.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6). Після
смерті ОСОБА_9 спадкоємці першої черги -
син ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5 звернулися
до нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини, яка складається з
житлового будинку та господарських
споруд за адресою АДРЕСА_1. Проте,
нотаріус відмовив спадкоємцям у видачі
свідоцтва про право на спадщину,
оскільки за життя ОСОБА_9 не отримав
правовстановлюючий документ на
вказане нерухоме майно ( а.с. 78-90 ).

Згідно з висновком експертного
будівельно-технічного дослідження №
12/14 від 20 лютого 2014 року ( а.с. 102-120 ),
розташування убиральні «Д» і гаражу
«Ж» в домоволодінні по АДРЕСА_1 порушує
норми, передбачені у ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень», а саме
п.3.25* для догляду за будовами і
здійснення їх поточного ремонту
відстань до сусідньої межі ділянки від
найбільш виступаючої конструкції
стіни слід приймати не менше 1,0м; п.3.24
розміщення гаражів слід передбачати
переважно вбудованими або
прибудованими до житлових будинків по
лінії забудови або в глибині ділянки;
п.7.50 відстані від гаражів до житлових і
громадських будівель має бути не менше
10 м. Вбиральня «Д» розташована з боку
ділянки АДРЕСА_2 - безпосередньо на
межі; гараж «Ж» розташований з боку
ділянки АДРЕСА_2 - на відстані 0,60 м, до
житлового будинку АДРЕСА_2 - 4,3 м.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд
обґрунтовано виходив із встановлених у
справі фактичних обставин, наданих
сторонами доказів та вимог
матеріального і процесуального права.

Зокрема, обґрунтовано застосувавши до
спірних правовідносин норми ЦК УРСР,
суд правильно дійшов висновку про те,
що будівлі - гараж «Ж» та вбиральня «Д»
в домоволодінні по АДРЕСА_1 не є
самочинними.

Закінчене будівництво належало ОСОБА_9
на праві власності в силу ст. ст. 100, 101, 112
ЦК УРСР. Таке право визнане за ним за
життя державою.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
протилежне є безпідставними.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком місцевого суду про те, що
всупереч вимогам ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60
ЦПК України, позивач не надала належних
та допустимих доказів на підтвердження
порушення відповідачами у справі меж
її земельної ділянки та неможливості
обслуговування будівель, які
розташовані на її земельній ділянці, у
зв'язку з розміщенням вбиральні «Д» та
гаражу «Ж», які просила знести.

У позовній заяві ОСОБА_3 зазначила, що
до гаражу «Ж» та вбиральні «Д»
відповідачами прибудовані
господарські споруди, проте жодних
письмових доказів на підтвердження цих
доводів не надала, як і не надала
доказів місця розташування цих
господарських споруд відносно меж її
земельної ділянки, тому суд першої
інстанції правильно вирішив спір на
підставі наданих сторонами доказів.

Висновок експертного
будівельно-технічного дослідження №
12/14 від 20 лютого 2014 року, на який
посилається позивач, як на підставу
своїх вимог, підтверджує порушення ДБН
360-92** при зведенні гаражу «Ж» та
вбиральні «Д», проте не є доказом
порушення її прав. Відносно
прибудованих господарських споруд до
гаражу «Ж» та вбиральні «Д» експертне
дослідження не проводилось.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
те, що судом не досліджено і не надано
оцінки всім доказам, залученим до
справи, висновків суду не спростовують.

За таких обставин, оскаржуване рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
підстави для його зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.
ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 29 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -