Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Малієнко Н.В.
Справа № 2-1333/12
Провадження № 22ц/782/5354/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Малієнко Н.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі: Вербицькому І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кам'янобрідського районного
суду м. Луганська

від 25 жовтня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Луганської міської багатопрофільної
лікарні №4, третя особа Комунальне
підприємство «Луганська обласна
«Фармація» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди у
зв'язку з відмовою від лікування, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2009 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, який згодом уточнив та
просив суд зобов'язати відповідача
системно-щомісячно забезпечувати його
медичними препаратами, стягнути з
відповідача матеріальну шкоду у
розмірі 323,28 грн. та моральну шкоду у
розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що
27.04.2008 року він переніс інфаркт
міокарда. Відповідно до п.1, п.11 ст.15 ЗУ
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» він має право
на безоплатне забезпечення медичними
препаратами. 02.01.2009 року лікарем ЛМБЛ №4
йому було виписано рецепти на
безкоштовне отримання лікарських
препаратів, але він не зміг отримати
ліки, оскільки ЛМБЛ №4 не було
перераховано коштів на відшкодування
вартості медичних препаратів виданих
за зазначеними рецептами третій особі.
Він був змушений купувати медичні
препарати за власний рахунок. Вартість
неотриманих ліків становить 323,28 грн.

Крім того, такими діями відповідача,
йому завдано моральної шкоди в розмірі
10000 грн., яку він просив також стягнути
на свою користь.

Рішенням Кам'янобрідського районного
суду м. Луганська від 25 жовтня 2013 року в
задоволенні уточнених позовних вимог
відмовлено.

Посилаючись на ухвалення рішення з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу і просить скасувати
рішення та постановити нове, яким його
позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими Доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в
задоволені позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові
витрати; 7) чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; 8)
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вказані вимоги закону
дотримано.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач не мав можливості
забезпечити позивача в січні 2009 року
безкоштовними лікарськими засобами та
позивачем не надано доказів, що
лікарські засоби зазначені у рецептах
від 02.01.2009 року, які він повинен був
отримати безкоштовно , були ним
придбані за власні кошти. Оскільки вина
відповідача в порушенні права на
отримання безкоштовних ліків не
доведена, то не підлягають задоволенню
і вимоги щодо стягнення моральної
шкоди.

Вимога про перерахування матеріальної
шкоди на рахунок третьої особи не
передбачається діючим законодавством
в якості способу захисту прав.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст.. 22 ЦК України :

1. Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.. 23 ЦК України :

1. Особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

3. Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

4. Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

5. Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 є членом сім*ї загиблого
військовослужбовця з 02.06.1997 року та
користується пільгами згідно ЗУ« Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та
багатопрофільна лікарня №4 здійснює
його соціальний захист шляхом надання
йому безкоштовних ліків для його
лікування. (а.с.50, 91, 108-110, т.1.).

З 29.04.2008 року по 24.05.2008 року позивач
знаходився на стаціонарному лікуванні
в Луганській міській клінічній
багатопрофільній лікарні №1 з приводу
гострого позитивного інфаркту
міокарду, дифузного кардіосклерозу,
гіпертонічної хвороби 11, з 18.11.2008 року
йому встановлена перша група
інвалідності, що підтверджується
виписним епікризом та довідкою МСЕК
(а.с.46-47, т.1).

02.01.2009 року на ім*я позивача, як сина
загиблого ветерана ВВВ, лікарем ОСОБА_3
виписані безкоштовні рецепти №№25607,
25608, 25609, 25610, 25611, 25612, 25613, 25614 на придбання
лікарських засобів (а.с.51-52,т.1, л.д.243-250,
т.2), які не були йому відпущені
безкоштовно у аптечному закладі, у
зв'язку з відсутністю фінансування
таких витрат з боку відповідача.

Посилаючись на те, що він змушений був
придбати зазначені у рецептах ліки за
власні кошти, що є для нього майновою
шкодою, позивач і просив стягнути з
відповідача сплачені кошти, як майнову
шкоду.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що суд правильно
дійшов висновку щодо відсутності
підстав для покладення на відповідача
обов'язку відшкодувати вказані
позивачем витрати.

Приписами ст..1166 ЦК України
встановлено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених
законом.

Виходячи зі змісту вказаних правових
норм для покладення на особу обов'язку
по відшкодуванню завданої шкоди
необхідна одночасно наявність шкоди,
протиправних дій, причинного зв'язку
між шкодою та протиправними діями, і
вини цієї особи.

Відсутність хоча б однієї складовою
виключає обов'язок по відшкодуванню
шкоди.

Колегія суддів вважає, що у даному
випадку відповідачем доведено
відсутність своєї вини у завданні
позивачеві майнової шкоди внаслідок
сплати власних коштів за придбання
ліків.

Відповідно до п.1 ст. 15 ЗУ « Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», особам на яких
поширюється чинність цього Закону, в
тому числі, надаються пільги на
безоплатне одержання ліків, лікарських
засобів, імунобіологічних препаратів
та виробів медичного призначення за
рецептами лікарів.

Відповідно до п.п. 2, 3 Постанови КМУ від
17.08.1998 року №1303 «Про впорядкування
безоплатного та пільгового відпуску
лікарських засобів за рецептами
лікарів у разі амбулаторного лікування
окремих груп населення та за певними
категоріями захворювань», відпуск
лікарських засобів безоплатно і на
пільгових умовах у разі амбулаторного
лікування осіб провадиться аптеками за
рецептами, виписаними лікарями
лікувально-профілактичних закладів за
місцем проживання цих осіб. Витрати,
пов*язані з відпуском лікарських
засобів безоплатно і на пільгових
умовах, провадяться за рахунок
загальних асигнувань, що
передбачаються відповідними бюджетами
на охорону здоров*я.

Згідно п.п.1, п.1 Додатку №1 до зазначеної
постанови, до груп населення, у разі
амбулаторного лікування яких
лікарські засоби за рецептами лікарів
відпускаються безоплатно або на
пільгових умовах, відносяться особи
яким передбачено безоплатний відпуск
лікарських засобів згідно із Законом
України « Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» , а
відповідно до додатку №2 до вказаної
постанови, у переліку категорій
захворювань, у разі амбулаторного
лікування яких лікарськи засоби
відпускаються безоплатно, зазначено
інфаркт міокарду (перші шість місяців).

Пункт 3.1 наказу МОЗ України від 19.07.2005
року №360 «Про затвердження Правил
виписування рецептів та
вимог-замовлень на лікарські засоби і
вироби медичного призначення», вказує,
що рецепти на лікарські засоби,
виписані на рецептурних бланках ф-1,
дійсні протягом одного місяця з дня
виписки.

З довідки Луганської міської
багатопрофільної лікарні №4 від 21.10.2010
року за №1923/9 вбачається, що у зв*язку з
відсутністю бюджету на 2009 рік , на
невідкладні потреби на підставі
бюджетного кодексу передбачається 1/12
бюджету попереднього року.

На відпуск пільгових медикаментів
виділено 8000 грн та укладено договір №1
між лікарнею та ЦРА №7 від 02.01.2009 року
для категорій населення з підвищеним
ризиком здоров*я (бронхіальна астма,
онко-захворювання, інваліди та
ветерани ВВВ). (а.с.134, т.1).

Міський бюджет на 2009 рік за рахунок
якого відбувається фінансування
певної категорії громадян, був
прийнятий 30.01.2009 року, про що свідчить
копія рішення Луганської міської ради
№47/3 від 30.01.2009 року (а.с.98-107, т.1).

Таким чином, Луганська міська
багатопрофільна лікарня №4, яка є
установою охорони здоров*я та
фінансується з міського бюджету, при
відсутності його прийняття станом на
02.01.2009 року не мала можливості
забезпечити позивача безкоштовними
лікарськими засобами протягом до 30
січня 2009 року, оскільки бюджет на
поточний рік не був прийнятий, а
забезпеченню його безкоштовними
лікарськими засобами за рахунок
тимчасового кошторису не мали
можливості, оскільки позивач не
відносився до зазначених категорій
населення.

Оскільки, підвищений ризик для здоров*я
у осіб які перенесли інфаркт
встановлюється протягом 6 місяців
після перенесення хвороби, а станом на
січень 2009 року пройшло більше ніж
півроку, то і до такої категорії осіб
яким би мало надати безкоштовні
лікарськи засоби ОСОБА_2 не відносився.

Згідно наявним в матеріалах справи
довідки ЛМБЛ №4, реєстрів ЛМБЛ №4 в ЦРА
№7 КП «ЛО»Фармація», вбачається, що
протягом лютого - грудня 2009 року та в
інші роки позивач безперешкодно
використовував своє право на отримання
безкоштовних лікарських засобів, в
тому числі в 2009 році, на суму 3823,49 грн
(а.с.108-111, т.1).

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доказів того, що відповідачем без
поважних причин не було проплачено
придбання безкоштовно ліків згідно
виписаних позивачеві рецептів, чим
йому завдано матеріальну шкоду на
вказану ним суму, яка складається з
вартості придбаних ліків, суду не
надано, отже вини відповідача у
понесених позивачем витратах не
встановлено.

Колегія суддів погоджується також з
висновком суду щодо необгрунтованості
позовних вимог у стягненні моральної
шкоди, оскільки вина відповідача в
спричиненні таких страждань не
доведена, крім того, ці вимоги є
похідними від вимог про стягнення
майнової шкоди, у задоволенні яких
суд підстав не знайшов.

Отже, судова колегія вважає, що рішення
суду першої інстанції відповідає
вимогам закону та обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги стосовно
неправильності рішення суду першої
інстанції на увагу не заслуговують,
оскільки вони по суті повторюють
позовні вимоги та містять у собі
суб'єктивне тлумачення обставин
справи, норм матеріального права, а
також образливі висловлювання на
адресу відповідача та невизначеного
кола інших осіб, що не є підставою для
висновку про незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції.

У відповідності зі ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду;

Згідно зі ст.. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, оскільки рішення
суду першої інстанції відповідає
вимогам закону та обставинам справи,
постановлено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, підстав
для його скасування не вбачається.

Колегія суддів, керуючись ст.ст. 303-304,
307, 308,315, 324. 325 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кам'янобрідського районного
суду м. Луганська від 25 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення

Головуючий:

Судді: