Справа № 203/7069/14-ц
30 грудня 2014 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Колесніченко О.В.,
при секретарі Цекместрук Є.О.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укхімклінінг-Профі» про стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди, -
У листопаді 2014 року позивач предявила через суд зазначений позов до відповідача на предмет захисту свого права на оплату праці, посилаючись на те, що працювала на підприємстві відповідача з 16 лютого 2011 року по 01 лютого 2013 року на посаді прибиральниці виробничих приміщень, проте відповідачем заробітна плата належним чином не виплачувалась і при звільненні розрахунок з нею проведений не був, тому позивач просила суд стягнути на свою користь заборгованість за січень 2013 року в розмірі 1355,00 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку з лютого 2013 року по даний час та у відшкодування спричиненої моральної шкоди 5000,00 грн.
Ухвалою суду від 30 грудня 2014 року позовна заява в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з лютого 2013 року по даний час залишено без розгляду на підстві п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України.
Позивач в судовому засіданні решту позовних вимог підтримала в повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з викладених у позові підстав.
Відповідач подав письмові заперечення проти позову в яких зазначив про відсутність заборгованості перед позивачем та, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, свого представника до суду не направив, причин неявки не повідомив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, розглянувши позов в межах заявлених вимог, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем з 16 лютого 2011 року по 01 лютого 2013 року та займала посаду прибиральниці виробничих приміщень. На підставі наказу ТОВ «Укрхімклінінг-Профі» №19-к від 01 лютого 2013 року позивач звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою, долученою до матеріалів справи в копії (а.с.6).
Як вбачається з витягу з розрахунково-платіжної відомості № НЗП-000006 за січень 2013 року посадовий оклад ОСОБА_2 як прибиральниці виробничих приміщень складав 1300,00 грн., з яких аванс 507,25 грн., заробітна плата 643,99 грн., а також заробітна плата 638,44 грн. за минулий період (а.с.31-37).
Відтак, суд не приймає до уваги дані витягу з відомості на виплату грошей №ВЗП-000014 за січень 2014 року, складеної та підписаної керівником та головним бухгалтером товариства відповідача лише 07 березня 2013 року, про виплату позивачу заробітної плати за січень в сумі 643,99 грн., оскільки такі дані обєктивно не підтверджуються випискою банку по картковому рахунку на виплату заробітної плати.
Відповідно до довідки ТОВ «Укрхімклінінг-Профі» від 21 листопада 2014 року за №122 позивачу з березня 2014 року по січень 2014 року включно нараховувалась заробітна плата за повні відпрацьовані місяці по 1300,00 грн. щомісяця та в лютому за 1 відпрацьований день з урахуванням належних при звільненні коштів - 2100,10 грн. (а.с. 30).
Таким чином, невиплачена сума заробітку при звільненні склала 1300,00 (нарахована заробітна плата за січень 2013 року) +2100,10 грн. (нарахована заробітна плата за 1 день у лютому та виплати, належні при звільненні) 507,25 грн. (виплачено авансу за січень 2013 року) = 2892,85 грн.
Конституцією України у статті 43 гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Така винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану їм роботу є заробітною платою (ст.94 КЗпП України).
Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, чому повною мірою кореспондують положення ст.ст. 21, 22, 24 розділу VI «Права працівника на оплату праці та їх захист» Закону України «Про оплату праці», який є спеціальним для даних правовідносин.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
За наведених обставин, суд, оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази кожний окремо та в своїй сукупності і логічному взаємозвязку, дійшов висновку про доведеність порушення відповідачем вимог ст.ст.116, 115 КЗпП України з належного розрахунку при звільненні та вчасної виплати заробітної плати позивачу за січень 2013 року та сум при звільненні з 01 лютого 2013 року в сумі 2892,85 грн., розмір та розрахунок якої відповідачем не оспорений та у відповідності зі своїми обовязками за ст.ст.10, 60 ЦПК України доказів іншого суду не надано. При цьому, суд відзначає, що сама по собі відсутність у відповідача коштів для оплати праці не звільняє його від такого обовязку.
Разом з тим, за ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, лише в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, відтак, суду належить захистити порушені трудові права позивача в межах заявлених нею вимог, стягнувши з відповідача тільки заявлену суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 1355,00 грн., оскільки інші вимоги позивачем не заявлялися.
Доводи відповідача про те, що позивачу повністю виплачена сума заробітку за січень 2013 року згідно з даними платіжних відомостей за січень 2013 року, суд до уваги не приймає, оскільки за січень 2013 року позивачу виплачений лише аванс в сумі 507,25 грн., а решта відповідно до порядку виплати заробітної плати, визначеному ст. 115 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» належало до виплати у лютому 2013 року, а за умови звільнення 01 лютого 2013 року в день звільнення, тобто 01 лютого 2013 року, чого за даними банківської виписки по рахунку позивача на виплату заробітної плати, а так само за даними платіжних документів відповідача останнім здійснено не було і заборгованість залишається невиплаченою станом на день розгляду даної справи судом.
Крім того, встановивши наявність порушення конституційного права позивача на оплату праці, кошти якої є основним джерелом існування для неї, суд, враховуючи положення ст.237-1 КЗпП України та беручи до уваги тривалість такого порушення, що становило майже 1 рік та 10 місяців, дійшов висновку, що останнє безумовно спричиняло порушення нормальних життєвих звязків позивача через позбавлення її можливості забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікуванням, утримувати помешкання, розпоряджатися заробленими коштами на власний розсуд, і, як наслідок, вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, чим позивачу спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі співмірному до заподіяної шкоди та достатньому для відновлення порушених життєвих звязків позивача, що за внутрішнім переконанням суду становитиме 500,00 грн.
За правилами ст.88 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат у справі, від сплати яких позивач звільнена, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.
Керуючись ст.ст. 88, 209, 218, 224-226, 222 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімклінінг-Профі» (ідентифікаційний код 35920488) заборгованість по виплаті заробітної плати за січень 2013 року та сум при звільненні в розмірі 1355,00 грн. ( одну тисячу триста пятдесят пять гривень 00 коп.) та моральну шкоду в сумі 500,00 грн. (пятсот гривень 00 грн.).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь держави з товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімклінінг-Профі» (ідентифікаційний код 35920488) судові витрати в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.)
Відповідач має право подати до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська письмову заяву про перегляд цього заочного рішення протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а так само відповідачем з наступного за днем постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя О.В. Колесніченко