АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні виділені матеріали
цивільної справи за апеляційними
скаргами Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліра-2000», поданою
через представника Колтка
ОлексіяІвановича, на ухвалу
Печерського районного суду м. Києва від
03 липня 2014 року про забезпечення позову
та на ухвалу Печерського районного
суду м. Києва від 17 липня 2014 року про
відмову у скасуванні заходів
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ліра-2000»
про поновлення на роботі та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ТОВ «Ліра-2000», у якому
просила поновити її на роботі на посаді
директора товариства та стягнути з
відповідача в рахунок відшкодування
моральної шкоди 22 млн. грн. та подала
заяву про забезпечення позову, у якій
просила забезпечити позов шляхом
накладення арешту на нерухоме майно
відповідача.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 03.07.2014 року заяву задоволено.
Накладено арешт на нерухоме майно, що
належить ТОВ «Ліра-2000», а саме
нежитлові приміщення (літера А),
загальною площею 8 232,8 кв.м, яке
знаходиться в будинку АДРЕСА_1 та на
третій рівень критої стоянки ( в літері
А), загальною площею 4 539,5 кв.м в будинку
АДРЕСА_1, що зареєстрований за ТОВ
«Ліра-2000» на підставі договору купівлі
- продажу, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 16.05.2005 року
№ 1965, акт від 18.05.2005 року.

15.07.2014 року ТОВ «Ліра-2000» подало заяву
про скасування заходів забезпечення
позову посилаючись на не співмірність
заходів забезпечення позову ціні
позову та, що такі заходи перешкоджають
господарській діяльності товариства.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 17.07. 2014 року у скасуванні
заходів забезпечення позову
відмовлено.

Справа № 757/17844/14-ц Апеляційне
провадження № 22-ц-796/11432/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Ільєва Т.Г.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.Не погоджуючись з
даними ухвалами ТОВ «Ліра-2000» через
представника подало апеляційні скарги,
в яких просить скасувати ухвали та
скасувати заходи забезпечення позову.
Посилається на порушення судом норм
процесуального права та
необґрунтованість ухвал суду. А саме,
суд не взяв до уваги, що обґрунтовуючи
позов позивач вказувала, що їй завдано
моральна шкода, яку вона оцінює у 100 тис.
грн., тоді як просить стягнути 22 млн.
грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди. Суд же наклав арешт на майно
товариства, вартість якого складає 30
млн. грн. Суд вирішив питання про
внесення позивачкою грошових коштів на
депозитний рахунок суду та не взяв до
уваги той факт, що реальної загрози
невиконання рішення суду не існує. Крім
того накладення арешту на нерухоме
майно перешкоджає господарській
діяльності товариства.

У судовому засіданні представник
апелянта Овчаренко І.С. підтримав
апеляційні скарги та просив їх
задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_7 просив
апеляційні скарги відхилити, а ухвали
суду першої інстанції залишити без
змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши надані матеріали,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвал суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційні скарги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення
позову суд першої інстанції зазначив,
що вимоги позивача про забезпечення
позову є обґрунтованими та існує
реальна загроза уникнення від
обов`язку виконання рішення суду у
випадку задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про
скасування заходів забезпечення
позову суд першої інстанції виходив з
того, що розгляд справи триває та
потреба в забезпеченні позову не
минула.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 210 ЦПК України ухвала
суду, що постановляється як окремий
документ має містити мотивувальну
частину із зазначенням мотивів, з яких
суд дійшов висновків, і закону, яким
керувався суд постановляючи ухвалу.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду
першої інстанції про забезпечення
позову не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст.
210 ЦПК України та постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Так, згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначені у
ст. 152 цього Кодексу. Види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Задовольняючи заяву про забезпечення
позову у спосіб, обраний позивачем суд
не звернув уваги на те, що накладення
арешту на нежитлові приміщення є явно
не співмірним з позовними вимогами,
заявленими позивачем. Так, у позовній
заяві ОСОБА_2 зазначає, що у зв`язку з
діями відповідача, а саме позбавлення
її робочого місця, їй було завдано
моральну шкоду, яку вона оцінює у 100 000
грн. Будь - яких обґрунтувань про те,
чому вона просить стягнути в рахунок
відшкодування моральної шкоди не 100 000
грн., а 22 000 000 грн. позовна заява не
містить.

Крім того, накладення арешту на
нерухоме майно, яке належить
товариству є можливим втручанням у
внутрішньогосподарську діяльність
цього товариства.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 4
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 року № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) з урахуванням доказів, наданих
стороною для підтвердження своїх
вимог, має пересвідчитись, зокрема у
тому, що між сторонами дійсно виник
спір, існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позовних вимог, з`ясовувати обсяг
позовних вимог, дані про особу
відповідача а також співмірність виду
забезпечення позову, який просить
застосувати особа, що звернулася таким
клопотанням, заявленим позовним
вимогам. При оцінці зазначеної
співмірності, суди повинні також
враховувати безпосередній зв`язок
заяви про забезпечення позову з
предметом позову, співвідношення
заявленій вимозі, необхідність вжиття
забезпечувальних заходів їхній меті,
зокрема слід особливо брати до уваги,
що вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи. Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд повинен
враховувати інтереси не тільки
позивача, а й інших осіб, права яких
можуть бути порушені у зв'язку із
застосуванням заходів забезпечення
позову. Зокрема обмеження
господарського суб`єкта можливості
користуватися та розпоряджатися
власним майном призводить до
наслідків, які іноді можуть бути
незворотними.

Судом першої інстанції дані
роз`яснення не враховані.

За вказаних обставин ухвала суду про
забезпечення позову підлягає
скасуванню.

Оскільки заходи забезпечення позову,
обрані позивачем є явно не співмірними
із заявленими позовними вимогами, та
такі заходи можуть перешкоджати
господарській діяльності товариства
колегія суддів приходить до висновку
про те, що заява про забезпечення
позову задоволенню не підлягає.

Оскільки ухвала суду про забезпечення
позову скасовується та у задоволенні
заяви відмовляється, не може
залишатися в силі і ухвала Печерського
районного суду м. Києва від 17 липня 2014
року про відмову у скасуванні заходів
забезпечення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ліра-2000»
задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 03 липня 2014 року скасувати та
постановити нову ухвалу, якою у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову відмовити.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 17 липня 2014 року скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді