Справа № 372/2170/14 Головуючий у І
інстанції Потабенко Л.В.Провадження №
22-ц/780/4989/14 Доповідач у 2 інстанції
Журба С.О.Категорія 18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби
О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря:
Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 24 червня 2014 року
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Обухівського РВ Управління державної
міграційної служби України в
Київській області про звернення
стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним вище позовом, який
мотивував наступним:

Його син ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3
перебували в шлюбі з 12 листопада 2005
року, який розірвали 21 вересня 2007 року.
В період шлюбу, а саме: 11 грудня 2006 року
між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_4 був укладений кредитний договір
№014/4006/74/50363 на суму 59500,00 доларів США. 03
квітня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір №014/4006/74/54024 на суму
114410,00 доларів США. 18 травня 2007 року між
АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4
був укладений кредитний договір
№014/4006/82/55640 на суму 18360,00 доларів США.

18 травня 2007 року на забезпечення
виконання зобов'язань за кредитними
договорами між АТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_4, ОСОБА_3 був укладений
іпотечний договір, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 04 червня 2009 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя,
було виділено ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2.
Рішенням апеляційного суду Київської
області від 30 листопада 2009 року по
вищевказаній цивільній справі було
ухвалено нове рішення щодо розподілу
боргових зобов'язань, яким боргові
зобов'язання по договору кредиту від
11 грудня 2006 року та договору
кредиту від 18 травня 2007 року були
розподілені з моменту їх укладення по
1/2 частині між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Додатковим рішенням апеляційного суду
Київської області від 20 жовтня 2010 року
боргові зобов'язання по договору
кредиту від 03 квітня 2007 року були
розподілені з моменту їх укладення по
1/2 частині між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 17 лютого 2012 року
з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з кожного стягнуто
на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
по 609528,89 грн. кредитної заборгованості.

28 квітня 2014 року між АТ «Райффайзен
Банк Аваль» та AT «Радикал Банк» були
укладені договори про відступлення
прав вимоги за вищевказаними
кредитними договорами.

28 квітня 2014 року право вимоги за
вказаними кредитними договорами було
відступлене ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ».

28 квітня 2014 року між ТОВ «АРМА
ФАКТОРИНГ» та ОСОБА_2 були укладені
договори про відступлення права вимоги
№1,№2,№3, якими до позивача перейшло
право вимоги по кредитним договорам №
014/4006/74/50363 від 11 грудня 2006 року,
№014/4006/74/54024 від 03 квітня 2007 року та №
014/4006/82/55640 від 18 травня 2007 року, загальна
заборгованість за якими становить 10 002
068 грн. 94 коп., з яких 1/2 частину в розмірі
5 001 034 грн. 47 коп. зобов'язана сплатити
ОСОБА_3

Зважаючи на викладене, в рахунок
погашення заборгованості в частині
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитними
договорами №014/4006/74/50363 від 11 грудня 2006
року та №014/4006/82/55640 від 18 травня 2007 року
у розмірі 2 934264 грн. 23 коп. позивач
просив звернути стягнення на передану
в іпотеку квартиру АДРЕСА_3 шляхом
проведення прилюдних торгів; виселити
ОСОБА_3 та всіх інших зареєстрованих
осіб із спірної квартири, зобов'язати
органи внутрішніх справ або Державної
міграційної служби зняти ОСОБА_3 та
всіх інших зареєстрованих в квартирі
осіб з реєстраційного обліку в ній.
Крім того, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 014/4006/74/54024 від 03 квітня 2007 року просив
стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти у
розмірі 2 066 770 грн. 23 коп. Просив суд
стягнути з ОСОБА_3 на його користь
судові витрати по справі у розмірі 3654
грн.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 24 червня 2014 року
у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, позивач подав апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, неповноту та
неправильність встановлення обставин,
які мають значення для вирішення
справи, просить рішення суду першої
інстанції скасувати і ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі. Обґрунтував апеляційну
скаргу тим, що згідно ст. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги, за
яким передається новому кредиторові.
Таким чином у нього виникло право
вимоги за кредитними договорами. Крім
того, з переходом права вимоги за
кредитними договорами до нього
перейшло й право задоволення цих вимог
за рахунок переданого в забезпечення
кредиту в іпотеку нерухомого майна -
спірної квартири. Також зазначає, що за
статтею 58 Конституції України закони
та інші нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи. За
таких умов суд першої інстанції
неправомірно послався на Закон України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», оскільки він вступив в силу 03
червня 2014 року, а тому не може
поширюватися на правовідносини, які
виникли до набрання чинності цим
законом, а саме 28 квітня 2014 року.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до наступних висновків:

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки, суд першої інстанції
виходив насамперед з того, що перехід
права вимоги виконання зобов'язання,
зокрема за кредитним договором, не
означає автоматичний перехід права
звернення стягнення на предмет іпотеки
за договором, що був укладений в
забезпечення виконання цього
зобов'язання. З наведеним повністю
погоджується й колегія суддів
апеляційного суду. У відповідності до
положень ст. 24 Закону України «Про
іпотеку» відступлення прав за
іпотечним договором здійснюється без
необхідності отримання згоди
іпотекодавця, якщо інше не встановлено
іпотечним договором, і за умови, що
одночасно здійснюється відступлення
права вимоги за основним
зобов'язанням. Правочин про
відступлення прав за іпотечним
договором підлягає нотаріальному
посвідченню. Відомості про таке
відступлення підлягають державній
реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Зважаючи на наведене, відступлення
права за іпотечним договором є окремим
правочином, відмінним від відступлення
права за основним зобов'язанням, має
бути нотаріально посвідченим та
зареєстрованим у встановленому
законом порядку. При цьому, хоча
відступлення прав за іпотечним
договором й свідчить про відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням,
дане правило не діє у зворотному
порядку, відтак відступлення права
вимоги за кредитними договорами не
означає переходу права за договором
іпотеки. З врахуванням викладеного
колегія суддів приходить до висновку
про обґрунтованість та правомірність
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позову
про звернення стягнення на передану в
іпотеку квартиру та похідних від неї
вимог виселення відповідача з квартири
та зняття її з реєстрації в ній. В той же
час висновки суду щодо відсутності у
позивача права вимоги виконання
зобов'язання за кредитним договором
через укладення договорів про
відступлення права вимоги за ними в
простій письмовій (а не нотаріальній
формі) та відсутності їх державної
реєстрації виглядають сумнівними.

У відповідності до положень ст. 513 ЦПК
України правочин щодо заміни кредитора
у зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.
Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні, яке виникло на підставі
правочину, що підлягає державній
реєстрації, має бути зареєстрований в
порядку, встановленому для реєстрації
цього правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Ні чинним законодавством України, ні
положеннями кредитних договорів
№014/4006/74/50363 від 11 грудня 2006 року,
№014/4006/74/54024 від 03 квітня 2007 року та №
014/4006/82/55640 від 18 травня 2007 року не
встановлено обов'язку їх укладення в
нотаріальній формі, як і не встановлено
обов'язку їх державної реєстрації.
Оскільки зазначені кредитні договори
були укладені в простій письмовій
формі, договори про відступлення права
вимоги за ними також можуть укладатися
в простій письмовій формі, що й було
зроблено. Зважаючи на те, що 28 квітня 2014
року первісний кредитор (АТ
«Райффайзен Банк Аваль») відступив
право вимоги за спірними кредитними
договорами AT «Радикал Банк», той в свою
чергу - ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ», яке
відступило його ОСОБА_2, в засвідчення
чого в справі містяться відповідні
договори, колегія суддів приходить до
висновку про те, що до позивача
належним чином перейшло право вимоги
за кредитними договорами № 014/4006/74/50363
від 11 грудня 2006 року, № 014/4006/74/54024 від 03
квітня 2007 року та № 014/4006/82/55640 від 18
травня 2007 року на суму 10 002 068 грн. 94 коп.,
з яких 5 001 034 грн. 47 коп. у відповідності
до рішення Апеляційного суду Київської
області від 30.11.2009 р. та додаткового
рішення Апеляційного суду Київської
області від 20.10.2010 р. покладається на
ОСОБА_3 за таких умов відмова у
задоволенні вимоги про стягнення
заборгованості відповідача за
кредитним договором №014/4006/74/54024 від
03.04.2007 року не відповідає обставинам
справи та вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. Зважаючи
на наведену норму, з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
частина понесених ним судових витрат
пропорційно до розміру задоволених
вимог, а саме 2265,30 грн.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні вимоги про стягнення
заборгованості за кредитним договором
не ґрунтується на матеріалах справи,
ухвалене з порушенням норм
матеріального права і підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення.

Керуючись ст.ст. 256, 259, 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити
частково.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 24 червня 2014 року
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості в частині зобов'язань
ОСОБА_3 за кредитним договором №
014/4006/74/54024 від 03.04.2007 року а також
стягнення понесених судових витрат
скасувати, ухвалити в цій частині нове
рішення. Позов в даній частині
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
2066770 (два мільйони шістдесят шість
тисяч сімсот сімдесят) грн. 23 коп. в
рахунок зобов'язань ОСОБА_3 за
кредитним договором №014/4006/74/54024 від
03.04.2007 року, а також 2265 (дві тисячі
двісті шістдесят п'ять) грн. 30 коп. в
рахунок часткового відшкодування
сплаченого судового збору, а разом 2069035
(два мільйони шістдесят дев'ять тисяч
тридцять п'ять) грн. 53 коп.

В решті рішення Обухівського районного
суду Київської області від 24 червня 2014
року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: