Справа №473/5633/13-ц 17.02.2014 17.02.2014 17.02.2014
Провадження №22-ц/784/613/14
Головуючий у першій інстанції Лузан
Доповідач апеляційної інстанції
Ухвала

Іменем України

17 лютого 2014 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

з секретарем судового засідання Свіщук
О.В.,

за участю позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від
10 січня 2014 року, ухваленого за
позовом ОСОБА_3 до Комунального
підприємства «Єдність» про стягнення
коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Комунального
підприємства «Єдність» (далі - КП
«Єдність») про стягнення коштів в сумі 1
500 грн. 00 коп.

В позовній заяві позивач вказував на
те, що він проживає в квартирі АДРЕСА_1.

Вказаний будинок перебуває на балансі
КП «Єдність», яке надає комунальні
послуги з утримання будинку та
прибудинкової території.

Проте, внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх обов'язків з
утримання будинку та періодичного
проведення ремонту покрівлі, постає
загроза потрапляння атмосферних
опадів, холоду до його оселі, що в свою
чергу стало підставою для звернення з
даним позовом до суду.

Посилаючись на викладене та Закон
України «Про захист прав споживачів»,
позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 10 січня 2014 року в
задоволенні повних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення міськрайонного суду скасувати
та ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі. На
його думку, судове рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
порушено порядок дослідження доказів.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не вбачає підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами фактично склались відносини,
які регулюються нормами Закону України
«Про житлово-комунальні
послуги», але позивач не довів
належними доказами, що послуги
надавались відповідачем неналежної
якості або не в повному обсязі.

З таким висновком міськрайонного суду
колегія суддів погоджується, виходячи
з наступних підстав.

В силу ст.16 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» від 24
червня 2004 року №1875- IV (з наступними
змінами та доповненнями, далі -
Закон України) питання надання
житлово-комунальних послуг
регулюються договором та
законодавством.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 вказаного
Закону України на споживача покладено
обов'язок укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг,
який підготовлений виконавцем (суб'єкт
господарювання, предметом діяльності
якого є надання житлово-комунальних
послуг споживачу відповідно до умов
договору) на основі типового договору,
а виконавець згідно п.3 ч.2 ст.21 даного
Закону, зобов'язаний підготувати та
укласти із споживачем договір на
надання житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

У разі відсутності укладених договорів
з комунальними підприємствами, обсяг
прав та обов'язків сторін, які,
відповідно до ст.11 ЦК України
виникають також з дії та вчинків осіб,
визначається чинним законодавством,
яке регулює взаємовідносини осіб, що
надають послуги із споживачами цих
послуг.

Відповідно до ст.13 Закону України
залежно від функціонального
призначення житлово-комунальні
послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване
постачання холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо);

3) послуги з управління будинком,
спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень,
будинків, споруд (заміна та підсилення
елементів конструкцій та мереж, їх
реконструкція, відновлення несучої
спроможності несучих елементів
конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних
послуг та їх склад залежно від
функціонального призначення
визначаються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
житлово-комунального господарства.

Статтями 20,21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначені
права та обовязки споживача й
виконавця житлово-комунальних послуг.
Зокрема, правом споживача є одержання
вчасно та відповідної якості
житлово-комунальних послуг згідно із
законодавством та умовами договору на
надання житлово-комунальних послуг, а
обовязком оплата житлово-комунальних
послуг у строки, встановлені договором
або законом. Обовязком виконавця
надання послуг вчасно та відповідної
якості згідно із законодавством та
умовами договору.

Згідно положень ч.ч.1,3 ст.18 Закону
України у разі порушення виконавцем
умов договору споживач має право
викликати його представника для
складання та підписання акту-претензії
споживача, в якому зазначаються строки,
види, показники порушень тощо,
акт-претензія складається споживачем
та представником виконавця і
скріплюється їхніми підписами.
Частиною 4 ст.18 Закону України
передбачений обов'язок виконавця
вирішити питання про перерахунок
платежів.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Зі змісту позовної заяви та матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_3 є
співвласником квартири АДРЕСА_2.

Вказаний будинок з грудня 2006 року
перебуває на балансі КП
«Єдність».

В порушення вимог п.1 ч.3 ст.20 Закону
України позивач не укладав з
відповідачем у письмовій формі договір
на надання житлово - комунальних
послуг.

Разом з тим, КП «Єдність» надає
комунальні послуги для утримання
житлових будинків та послуги з ремонту
приміщень, будинків, споруд, згідно
переліку, затвердженого рішенням
виконавчого комітету Вознесенської
міської ради за №384 від 30 грудня 2011
року, у тому числі і у будинку позивача.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
позивачем не надані докази на
підтвердження обставин, що дають
підстави для покладення на відповідача
обов'язку відшкодування шкоди, хоча за
приписами ст.60 ЦПК України це є його
обов'язком.

Також, суд першої інстанції вірно
констатував той факт, що відповідачем
застосовувалися заходи щодо
періодичного обстеження з метою
виявлення можливих пошкоджень
покрівлі обумовленого будинку.

Зокрема, з матеріалів справи слідує, що
міськрайонним судом надано відповідну
оцінку доказам, які містяться в
матеріалах справи та свідчать про
виконання будівельних робіт з ремонту
покрівлі даху вищевказаного будинку
(акти від 10 лютого 2013 року, робочі
наряди від 17 квітня 2013 року, 03
липня 2013 року, 11 грудня 2013 року),
капітальний ремонт якої було здійснено
підрядною організацією у листопаді 2006
року, та їх недостовірність ОСОБА_3 не
спростував.

До того ж, відповідно до вимог ч.4 ст.10
ЦПК України судом першої інстанції
було роз'яснено позивачу право заявити
клопотання про призначення та
проведення судової експертизи для
належного з'ясування вказаного
питання. Також, попереджено про
наслідки не вчинення таких дій, а саме
про те, що суд розглядатиме справу на
підставі доказів, наявних у справі.
Втім, позивач відмовився від
проведення експертизи.

Крім того, у матеріалах даної цивільної
справи відсутні будь - які
акти-претензії, складені та підписані у
встановленому законом порядку.

Доводи позивача проте, що у липні 2013
року він звертався до відповідача із
заявою щодо залиття його квартири
атмосферними опадами внаслідок
наявних дефектів у покрівлі будинку,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки вони не знайшла свого
підтвердження належними та
допустимими доказами і спростовуються
наявною в матеріалах справи копією
журналу прийому громадян (а.с.83-84).

За такого, перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що воно відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для його скасування
немає.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а
зводяться до переоцінки наданих
доказів, яким суд першої інстанції дав
належну правову оцінку відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області від
10 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий Судді: