Справа №585/450/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Глущенко Є. Д.Номер
провадження 22-ц/788/1077/14 Суддя-доповідач -
Таран С. А. Категорія - 55
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Таран С. А.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика
С. Г.

з участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І. ,,

розглянувши апеляційну скаргу
представника Приватного акціонерного
товариства з іноземними інвестиціями
«Слобожанська Будівельна Кераміка» -
Смирнової Ірини Юріївни

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 07 квітня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
Приватного акціонерного товариства з
іноземними інвестиціями «Слобожанська
Будівельна Кераміка »

про зміну формулювання причини
звільнення, -

в с
т а н о в и л а :

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 07 квітня 2014
року:

Поновлено пропущений строк звернення
до суду.

Позовну заяву ОСОБА_4 задоволено.

Змінено Приватним акціонерним
товариством з іноземними інвестиціями
«Слобожанська Будівельна Кераміка»
формулювання причини звільнення
ОСОБА_4 з п. 4 ст. 40 КЗпП України на ст. 38
КЗпП України.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства з іноземними інвестиціями
«Слобожанська Будівельна Кераміка» 243
грн. 60 коп. судового збору до
спеціального фонду Державного бюджету
України (отримувач Роменський УДК,
, банк ГУДКУ в Сумській
області, МФО 837013, рахунок 0303, код
класифікації доходів бюджету 22030001, код
ЄДРПОУ суду 26440788 - судовий збір ст.4 п.1
п.п.1).

В апеляційній скарзі зазначено, що
вказане рішення винесено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, та є таким, що підлягає
скасуванню.

Вказано, що згідно даних «Журналу
обліку робочого часу працівників ІТР»
Позивач залишив підприємство 01.10.2013
року о 8.30 год. ранку. Більше на
підприємство він не повертався. Тобто
був відсутнім на робочому місці майже
на протязі всього робочого дня з
приводу цього був складений акт
фіксації події та службова записка від
працівника відповідача Янголь В.П.

На думку відповідача по справі,
твердження суду першої інстанції, що
позивач виїжджав з підприємства о 08.30
год. 01.10.2013 року через прохідну у
напрямку митного брокера, а потім
повернувся на підприємство, оскільки
ще виконував свої трудові обов'язки не
відповідають дійсності, оскільки за
твердженням самого ж позивача він
вважав себе звільненим ще 30.09.2013 року.
Тобто він не міг виконувати свої
трудові обов'язки 01.10.2013 року. Крім того,
фактів того, що позивач повернувся на
підприємство 01.10.2013 року суду надано не
було.

Звернуто увагу суд на те, що позивач
перебував на кожному судовому
засіданні, давав пояснення як сторона
по справі, і, незважаючи на це був
допитаний в якості свідка.

Тому пояснення осіб отримано не за
процедурою допиту свідків, і не можуть
використовуватися як засіб
доказування.

Щодо невідповідності запису про
звільнення позивача у його трудовій
книжці п.2.27 Інструкції «Про порядок
ведення трудових книжок працівників»,
то відповідач вважає, що некоректність
зробленого запису не впливає на
законність звільнення.

А також, щодо поновлення пропущеного
строку звернення до суду позивачем
зазначено, що згідно підпису позивача у
наказі про звільнення та зробленим
записом у книжці обліку трудових
книжок, позивач ознайомився із наказом
про звільнення та отримав трудову
книжку 15.11.2013 року. цей факт позивач не
оспорював в судовому засіданні.

Відповідач вважає, що період
знаходження позивача на лікуванні не
впливає на строк позовної давності.

На думку відповідача строк позовної
давності слід розраховувати з
наступного:

З 23.11.2013 року по 02.12.2013 року - 9
календарних днів.

З 11.12.2013 року по 08.01.2014 року - 28
календарних днів.

Тобто позивач пропустив строк позовної
давності.

Просить суд скасувати рішення суду
першої інстанції від 07 квітня 2014 року
по даній справі, та винести нове
рішення по справі, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити у повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді ,
представника апелянта, відповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи, що
позивач працював у відповідача з 01
квітня 2008 р. по 01 жовтня 2013 р. менеджером
по зовнішньо економічній діяльності в
представництві ЗАТ «СБК» у м. Ромни, що
підтверджується копією трудової
книжки (а.с.7-8).

Як стверджував в судовому засіданні
позивач, 01 жовтня 2013 р. відповідач
зобов'язав його написати заяву про
звільнення з 30 вересня 2013 р. за власним
бажанням (а.с.40).

21 жовтня 2013 р. наказом № 70-ОС позивач
звільнений за п. 4 ст. 40 КЗпП України з 01
жовтня 2013 р., з наказом про звільнення
був ознайомлений 15 листопада 2013 р.
(а.с.42). У цей же день отримав трудову
книжку (а.с.37).

Допитаний в якості свідка позивач
підтвердив, що 30 вересня 2013 р.
відповідач зобов'язав його здати
телефон та комп'ютер, а 01 жовтня 2013 р.
приблизно о 10 годині - подати заяву про
звільнення за власним бажанням з 30
вересня 2013 р., що він і зробив. 01 жовтня
2013 р. він був на роботі приблизно до 16
години, за цей час він передав свої
справи особі, яка, як йому пояснили,
буде працювати замість нього.

Членом профспілкової організації
позивач не був. Вказану обставину
сторони визнали в судовому засіданні.

30 вересня 2013 р. позивач здав
відповідачу телефон та комп'ютер, а 02
жовтня 2013 р. - автомобіль НОМЕР_1, які
були у користуванні позивача, що
підтверджується актами
приймання-передачі (а.с.58, 59).

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідач зобов'язав позивача 30
вересня 2013 р. здати відповідачу
спочатку мобільний телефон та
комп'ютер, а 01 жовтня 2013 р. подати заяву
про звільнення за власним бажанням з 30
вересня 2013 р., потім 02 жовтня 2013 р. здати
і автомобіль, тим самим позбавив
можливості виконувати останнього
службові обов'язки. А, отже, як вважає
суд, відповідач фактично звільнив
позивача з роботи на підставі поданої
позивачем заяви, тобто за власним
бажанням.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що відомості, зазначені в
службових записках відповідача
(а.с.38,39,60,61,62), а саме: про відсутність
позивача на роботі протягом всього
робочого дня 01 жовтня 2013 р., про
повідомлення позивачу по телефону про
необхідність відпрацювати два тижні,
про відмову від дачі пояснень причин
відсутності на роботі, не відповідають
дійсності. А, отже, відповідач
звільняючи позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП
України порушив вимоги ст. 149 КЗпП
України, не зажадав від позивача
письмових пояснень та за наявності
заяви про звільнення за власним
бажанням, прийняттям від позивача
телефону, комп'ютеру та передачі 01
жовтня 2013 р. позивачем справ іншій
особі, відповідач звільнив позивача за
прогул без поважних причин, якого
позивач не вчиняв.

З урахуванням викладеного, на думку
колегії суддів, суд першої інстанції
хибно вважав , що формулювання причини
звільнення позивача, а саме з п. 4 ст. 40
КЗпП України за прогул без поважних
причин підлягає зміні на ст. 38 КЗпП
України за власним бажанням.

Відповідно до п. 4 статті 40 КЗпП
України, підставою розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним
органу є скоєння прогулу ( в тому числі
відсутність на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня ) без
поважних причин.

Відповідно до ч. 1 статті 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки зазначені у статті
116 цього Кодексу.

Якщо працівник в день звільнення був
відсутній на роботі , то власник або
уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки. Пересилання трудової
книжки поштою на зазначену адресу
допускається тільки за письмовою
згодою працівника ( п. 4.2 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників , затвердженою Наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України і
Міністерства соціального захисту
населення України №58 від 29.07. 1993 року ).

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено, що його
позовні вимоги є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України
стороні , на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати . Якщо
позов задоволений частково , судові
витрати присуджуються пропорційно до
розміру задоволених вимог.

Оскільки судом першої інстанції було
ухвалено рішення без врахування всіх
обставин справи , без дотримання норм
матеріального права та процесуального
права , то таке рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р
і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
Приватного акціонерного товариства з
іноземними інвестиціями «Слобожанська
Будівельна Кераміка» - Смирнової Ірини
Юріївни, задовольнити.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 07 квітня 2014
року в даній справі скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимоги ОСОБА_4
до Приватного акціонерного товариства
з іноземними інвестиціями
«Слобожанська Будівельна Кераміка»
про зміну формулювання причини
звільнення, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Приватного акціонерного товариства з
іноземними інвестиціями «Слобожанська
Будівельна Кераміка» повернення
судового збору в сумі 121.80 грн. судового
збору за розгляд апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -