Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/5745/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Адамович Олександр Йосипович
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І.,
Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання Камінній
М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" про
визнання договору поруки припиненим,
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" про
визнання договору поруки припиненим,
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Корольовського районного суду
м.Житомира від 23 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом до
відповідачів про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених позовних
вимог посилався на те, що між ЗАТ КБ
«Приватбанк» (правонаступник - ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір №223433-CRED від 22.04.2008
року, згідно якого останній було
видано кредит у розмірі 8500 доларів США.
В забезпечення виконання вказаного
кредитного договору між ЗАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_3, а також між
ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 були
укладені договори поруки №223433-CRED від
22.04.2008 року. В порушення умов кредитного
договору ОСОБА_2 свої забов'язання не
виконала. Враховуючи вищевикладене,
позивач просив стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором в розмірі 8889,16
доларів США та судові витрати.

10.09.2013 року до суду надійшов
зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ
«Приватбанк» про визнання договору
поруки від 22.04.2008 року припиненим. А
також, 16.09.2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ
«Приватбанк» про визнання договору
поруки від 22.04.2008 року припиненим. В
обґрунтування зустрічних позовів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначали, що із
договорів поруки вбачається, що в них
не встановлений строк, після якого
порука припиняється, а умова договорів
поруки про їх дію до повного виконання
боржником своїх зобов'язань перед
банком за кредитним договором не є
встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки дане
суперечить положенням ч.1 ст. 251 та ч. 1
ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі
підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559
ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. У
кредитному договорі від 22.04.2008 року
строк виконання основного зобов'язання
чітко визначений 21.10.2009 року. За таких
обставин у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло
право пред'явити вимогу до поручителів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виконання
порушеного зобов'язання боржника
ОСОБА_2 щодо повернення кредиту,
починаючи з 21.10.2009 року, протягом
наступних 6 місяців. Таку вимогу до
поручителя банк пред'явив, однак, як
вбачається з матеріалів справи, лише
03.05.2013 року, тобто після спливу
встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України
шестимісячного строку. Враховуючи
вищенаведене, просили визнати дані
договори поруки припиненими.

Ухвалою Корольовського районного
суду м.Житомира від 23.01.2014 року
первісний позов ПАТ КБ «Приватбанк»
залишено без розгляду.

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 23.01.2014 року в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
та зустрічного позову ОСОБА_4
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на те, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з неправильним застосуванням норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
22.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№223433-CRED про надання кредиту в сумі 8500
доларів США.

В забезпечення виконання вказаного
кредитного договору між ЗАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_3, а також між
ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 були
укладені договори поруки №223433-CRED від
22.04.2008 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4
до банку, про визнання договору поруки
припиненим, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач за
зустрічним позовом не вірно вибрав
спосіб захисту, як визнання в судовому
порядку договору поруки припиненим.

Проте з таким висновком
погодитися не може, оскільки згідно з ч.
1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право
в порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а також
право на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання,
оспорювання суб'єктивного права є
підставою для звернення кожної особи
до суду за захистом свого особистого
права із застосуванням відповідного
способу захисту.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Одним
із способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання права.

Виходячи із загальних засад
цивільного законодавства і
судочинства, права особи на захист у
суді порушених або невизнаних прав,
рівності процесуальних прав і
обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК
України, ст. ст. 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України)
підлягають захисту судом за позовом
поручителя шляхом визнання його права
на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Тому відмову суду першої інстанції
у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 з підстави обрання нею способу
захисту, не передбаченого законом, не
можна визнати обґрунтованою. Крім
цього, судом першої інстанції не були
враховані вимоги ст. ст. 55, 124
Конституції України. Обмежене
тлумачення судом першої інстанції ст. 16
ЦК України суперечить положенням ст.
ст. 8, 9 Конституції України, яка має
найвищу юридичну силу, що призвело до
неправомірної відмови ОСОБА_4 в
реалізації її права на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст.553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно із ч. 4ст.554 ЦК України, порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Відповідно до частини першої
статті 251 ЦК України строком є певний
період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (частина
перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (частина друга статті 251 та
частина друга статті 252 ЦК
України).

Пунктом 10 договору поруки визначено,
що договір вступає в силу з моменту
його підписання сторонами та діє до
повного виконання зобов'язання за
кредитним договором.

В пункті 1.4 кредитного договору
№223433-CRED від 22.04.2008 року, укладеного між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, строк
виконання основного зобов'язання чітко
визначений -строком повного погашення
кредиту є 12.10.2009 року.

Згідно положень третього абзацу
пункту 24 Постанови №5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», пред'явленням вимоги
до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому, в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

За таких обставин в ПАТ КБ
«Приватбанк» право пред'явити вимогу
до поручителя ОСОБА_4 про виконання
порушеного боржником зобов'язання щодо
повернення кредиту виникло, починаючи
з 13 жовтня 2009 року, протягом наступних
шести місяців.

Таку вимогу до поручителя банк
пред'явив лише в червні 2013 року, тобто
вже після спливу встановленого ч.4 ст.559
ЦК України шестимісячного строку.

З врахуванням наведених вимог закону
та обставин справи, колегія суддів
ввважає, що спірний договір є
припиненим відповідно до ч.4 ст.559 ЦК
України, оскільки умовами цього
договору встановлено, що він діє до
повного виконання усіх зобов'язань
боржника за кредитним договором, а
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання, не пред'явив
вимоги до ОСОБА_4, як до поручителя.

Оскільки рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4
ухвалено без додержання норм
матеріального права, а тому наявні
підстави для його скасування в цій
частині з ухваленням нового рішення
про задоволення зустрічного позову
ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приватбанк» про
визнання договору поруки №223433 від
22.04.2008 року припиненим.

Так як рішення суду першої інстанції
в частині відмови в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 не
оскаржується в апеляційному порядку,
то суд апеляційної інстанції в цій
частині судове рішення на предмет
законності та обґрунтованості не
перевіряє.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Корольовського районного
суду м.Житомира від 23 січня 2014 року в
частині відмови в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання договору поруки припиненим
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" про
визнання договору поруки припиненим
задовольнити.

Визнати припиненим договір поруки
№223433 від 22.04.2008 року, укладений між
ОСОБА_4 та закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«Приватбанк».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді