Справа № 199/7420/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м.Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Подорець О.Б., при
секретарі Голубніченко В.О., за участю
представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Дніпропетровську цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення безпідставно отриманих
коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
безпідставно отриманих коштів. В
обґрунтування позову зазначивши, що в
серпні 2011 року позивачка зустрілася з
відповідачем адвокатом ОСОБА_2 з
приводу надання їй консультацій з
питань земельних і житлових відносин з
подальшим представництвом інтересів в
органах місцевої влади та в суді.

В період з 29 серпня 2011 року по 13 грудня
2011 року позивачка надала відповідачу в
якості сплати по договору адвокатських
послуг грошові кошти у розмірі: 29.08.2011 -
28 000 грн.; 19.09.2011 - 500 доларів США; 25.10.2011 - 500
доларів США; 13.12.2011 - 500 доларів США.
Відповідач під час отримання грошових
коштів не уклав з позивачкою договору
адвокатських послуг, а запевнив
позивача, що в цьому не має
необхідності і в подальшому, якщо це
знадобиться, це буде зроблено.

На підтвердження отримання грошей
відповідач надав позивачу розписку,
яку написав власноруч про отримання
грошових коштів.

Після отримання грошей відповідач не
надав позивачу жодної послуги, не
виконав жодної дії та почав уникати з
нею зустрічі.

Позивач ОСОБА_3 вважає, що відповідач
отримав грошові кошти у розмірі 28 000
грн. та 1 500 доларів США безпідставно.
Вона неодноразово намагалася
зв'язатися з відповідачем телефоном,
направляла на його електронну адресу
претензію з вимогою повернути грошові
кошти, але всі її вимоги були залишені
відповідачем поза увагою.

Також з метою повернення коштів
позивачка зверталася зі скаргою на дії
відповідача до
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Дніпропетровської області,
однак жодної відповіді не отримала.

З урахуванням зазначеного, позивач
просив стягнути з відповідача на її
користь суму у розмірі 48 040 грн., яка
складається з 28000 грн. та 1500 доларів США,
що в еквіваленті складає 20040 грн., та
судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримав позовні
вимоги та, посилаючись на викладені в
позові підстави, просив суд
задовольнити позов в повному обсязі.
Крім іншого, зазначив, що на
кваліфікаційну комісію адвокатів
ОСОБА_3 запрошена не була і комісією не
впоєному об'ємі вивчена скарга
останньої та проведена ретельна
перевірка.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав підтримав
надані суду письмові заперечення на
позов та просив відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Суд, вислухавши представника позивача,
відповідача, дослідивши матеріали
справи, приходить до наступного.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна і які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок іншої особи, в)
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адміністративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань із набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однією особою (набувачем) за
рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбільшення
майна у іншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або відсутності
збільшення на стороні потерпілого; 4)
відсутність правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1
частини другої статті 11, частин першої
та другої статті 509 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. До підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
належать договори та інші правочини.
Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК
України об'єктами цивільних прав є,
зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказівці закону,
або суперечить меті правовідношення і
його юридичному змісту. Тобто
відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Судом встановлено, що 29 серпня 2011 року
відповідач ОСОБА_2 в рахунок надання
адвокатських послуг отримав від ОСОБА_3
суму гонорару у розмірі 28 000 грн. 00 коп.,
19 вересня 2011 року - 500 доларів США; 25
жовтня 2011 - 500 доларів США; 13 грудня 2011
року - 500 доларів США, що
підтверджується власноруч складеною
розпискою ОСОБА_2, що він визнав і в
судовому засіданні (а.с.4). Однак договір
про надання юридичних послуг між
сторонами не укладався. Ні яких
адвокатських послуг ОСОБА_3 від ОСОБА_2
не отримувала, що не заперечувалося
сторонами у судовому засіданні.

Твердження відповідача ОСОБА_2 про
відсутність будь-яких відносин з
позивачем, оскільки юридичні послуги
він надавав ОСОБА_4, а грошові кошти
отримував від ОСОБА_4 через позивача
ОСОБА_3, суд не може прийняти до уваги,
оскільки відповідачем не надано
жодного доказу на підтвердження цих
обставин, тоді як обов'язок доказування
статтею 60 ЦПК України покладено на
сторону, яка посилається на доказувані
обставини як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Суд не може погодитися з посиланнями
відповідача ОСОБА_2, що доказом цих
обставин є рішення
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Дніпропетровської області
№027/ДПВ-13 від 02 квітня 2013 року, оскільки
в рішенні йде мова про укладання
договору з ОСОБА_4 і оплатою останнім
адвокатських послуг ОСОБА_2 в розмірі
5000 доларів США.

Суд звертає увагу на те, що із наданої
суду розписки не вбачається, що
отримані від ОСОБА_3 грошові кошти були
надані останньою ОСОБА_2 по договору
адвокатських послуг укладеного
адвокатом з ОСОБА_4

Оскільки між сторонами ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 відсутні договірні стосунки, то
суд приходить до висновку, що ОСОБА_2
сума в розмірі 48 040 грн. від ОСОБА_3
отримана безпідставно.

Такі правові висновки викладено в
постановах Верховного Суду України
від 02 жовтня 2013 року в справі №6-88цс13 та
від 24 вересня 2014 року в справі № 6-106цс14,
які в силу ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковими для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про задоволення позову та з
відповідача ОСОБА_2 на користь позивача
необхідно стягнути безпідставно
отримані кошти в розмірі 48 040 грн. 00 коп.

З урахуванням результату розгляду
справи та відповідно до ст.88 ЦПК
України стягнути з відповідача ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 понесені нею судові
витрати у вигляді сплаченого судового
збору в розмірі 480 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст.10,11, 57-60, 212-215, 218, 222, 88 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
безпідставно отриманих коштів -
задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (ІПН
невідомий) на користь ОСОБА_3
безпідставно отримані кошти в розмірі
48 040 (сорок вісім тисяч сорок)грн. 00 коп.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (ІПН
невідомий) на користь ОСОБА_3 понесені
нею судові витрати у вигляді
сплаченого судового збору в розмірі 480
(чотириста вісімдесят) грн. 40 коп.

З повним текстом рішення суду сторони
можуть ознайомитися 31 жовтня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію судового рішення із викладом
вступної та резолютивної частин видати
учасникам процесу негайно після його
проголошення.

Суддя
О.Б.Подорець