У Х В А Л А Справа № 200/2878/14-ц

Провадження № 4-с/200/42/14

10 вересня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді
Литвиненка І.Ю.

при секретарі -
Голов’яшкіній В.І.,

за участю представника скаржника
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м.
Дніпропетровську скаргу ОСОБА_2 про
визнання дій державного виконавця
неправомірними та скасування
постанови про розшук майна боржника, -

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська зі скаргою на дії
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області ОСОБА_3,
прохаючи суд визнати неправомірними
дії державного виконавця, які
виразилися у винесенні ним постанови
про розшук майна боржника від 11 жовтня
2011 року у зведеному виконавчому
провадженні № В-12/6/2011 за ЄДРВП № 26384170
та скасувати дану постанову.

Ухвалою суду від 26 травня 2014 року у
задоволенні скарги відмовлено у
повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 липня
2014 року ухвалу Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
26 травня 2014 року скасовано з передачею
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції. Підставами для
скасування ухвали вказано те, що скаргу
розглянуто за відсутності скаржника та
державного виконавця, докази отримання
ними судової повістки, у відповідності
до вимог ст. 74 ЦПК України, у справі
відсутні; звернення стягнення на те
заставне майно, на яке державний
виконавець звернув стягнення, у
відповідності до вимог ч. 1 ст. 54 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст.ст. 578, 590 ЦК України, здійснюється
лише за рішенням суду, а майно у заставу
повинно бути передане за згодою
подружжя, так як набуте у шлюбі і є
спільною сумісною власністю подружжя,
що не враховано судом при винесенні
ухвали.

У судовому засіданні представник
скаржника скаргу підтримав. Прохав
задовольнити. Пояснення надав
аналогічні її тексту. Підставами для
задоволення скарги вказав те, що
державний виконавець не мав права
звертати стягнення на заставне майно
без рішення суду. Тобто, спочатку
державний виконавець повинен був
отримати рішення суду про звернення
стягнення на заставне майно, а потім
вже провадити з ним виконавчі дії. Ці
позиція ґрунтується на нормах ст. 28
Закону України «Про забезпечення вимог
кредиторів і реєстрацію обтяжень», ч. 1
ст. 54 Закону України «Про виконавче
провадження», ст.ст. 578, 590 ЦК України.
Про те, що звернення стягнення на
заставне майно здійснюється лише за
рішенням суду вказано і у відповідному
роз’ясненні Міністерства юстиції
України від 18 грудня 2008 року, а також у
Постанові пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від 30
березня 2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин».

Державний виконавець, в силу вимог ч.
6 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи (телефонограмою),
але у судове засідання не з’явився,
письмових заяв та клопотань суду не
надав. Представник скаржника не
заперечував проти розгляду скарги за
відсутності державного виконавця. З
цих підстав суд, спираючись на норми ч. 2
ст. 386 ЦПК України, розглянув справу за
відсутності державного виконавця та
виніс ухвалу.

Заслухавши пояснення представника
скаржника, з’ясувавши фактичні
обставини справи та перевіривши їх
письмовими доказами, суд приходить до
висновку про задоволення скарги,
виходячи з наступного.

Так, нормою ч. 4 ст. 82 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи ДВС щодо
виконання судового рішення можуть бути
оскаржені до суду, який видав
виконавчий документ. Згідно з вимогами
ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого
провадження та особи, які залучаються
до проведення виконавчих дій, мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи. Відповідно до
вимог ч. 1 ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження», звернення
стягнення на заставлене майно у
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 590 ЦК
України, звернення стягнення на
предмет застави здійснюється за
рішенням суду, якщо інше не встановлено
договором або законом. Згідно з
вимогами ст. 578 ЦК України, майно, що є у
спільній сумісній власності може бути
передане у заставу лише за згодою усіх
співвласників. Відповідно до вимог ст.
28 Закону України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень», якщо боржник, у володінні
якого знаходиться предмет
забезпечувального обтяження, не
виконує обов’язок щодо передачі
предмета обтяження у володіння
обтяжувача, звернення стягнення
здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином, як видно з наведених
норм чинного законодавства України та
ухвали апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 липня
2014 року, передача у заставу автомобілів
марки Мерседес-Бенц моделі «Віто»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
марки Порше моделі «Кайєн», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, марки
Порше моделі «Кайєн», державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, повинно
було здійснюватись зі згоди подружжя
заставодавця – ОСОБА_4, яку отримано не
було. За таких обставин, не отримання
попередньої згоди подружжя про
передачу у заставу майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
звернення стягнення на це заставне
майно державному виконавцю слід було
робити лише після звернення до суду і
на підставі відповідного рішення суду.
З тих підстав, що державний виконавець
до суду для звернення стягнення на
заставне майно, перелічене вище, не
звертався, суд приходить до висновку
про порушення ним процедури,
встановленої законом, а отже і про
задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 8, 210, 293, 383-387 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 про визнання дій
державного виконавця неправомірними
та скасування постанови про розшук
майна боржника – задовольнити у
повному обсязі.

Дії державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області ОСОБА_3 з
винесення ним постанови про розшук
майна боржника від 11 жовтня 2011 року у
зведеному виконавчому провадженні №
В-12/6/2011 за ЄДРВП № 26384170 - визнати
неправомірними.

Постанову державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області ОСОБА_3 про
розшук майна боржника від 11 жовтня 2011
року у зведеному виконавчому
провадженні № В-12/6/2011 за ЄДРВП № 26384170 -
скасувати.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом
подання до апеляційного суду
Дніпропетровської області апеляційної
скарги протягом п'яти днів зо дня її
проголошення, а особами, що не брали
участі у справі – протягом п’яти днів
зо дня отримання її копії, через суд
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили
протягом п’яти днів зо дня її
проголошення, або п’яти днів зо дня
отримання її копії особами, що не брали
участь у розгляді справи, якщо не буде
оскаржена у встановленому порядку.

Суддя
І.Ю. Литвиненко