У х в а л а

22 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Касьяна О.П., Ступак О.В., Мостової Г.І.,
Штелик С.П.,розглянувши у судовому
засіданні заяву представника
селянського фермерського господарства
«Дружба» - Мілевського Максима
Михайловича про перегляд ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 жовтня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до
селянського (фермерського)
господарства «Дружба» с. Павлівка
Тальнівського району Черкаської
області, третя особа - відділ
Держкомзему у Тальнівському районі
Черкаської області, про визнання
договорів оренди земельної ділянки
недійсними,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 звернулись до суду з позовом до
селянського (фермерського)
господарства «Дружба» с. Павлівка
Тальнівського району Черкаської
області, третя особа - відділ
Держкомзему у Тальнівському районі
Черкаської області, про визнання
договорів оренди землі недійсними.

На обґрунтування своїх позовних вимог
посилались на ті обставини, що 21 липня
2007 року між ОСОБА_7, 17 серпня 2007 року між
ОСОБА_8, 11 квітня 2007 року між ОСОБА_9 та
селянським (фермерським) господарством
«Дружба» (далі - СФГ «Дружба») укладено
договори оренди, згідно до умов яких
кожен із них передав господарству
земельні ділянки відповідно: площею 3,04
га; 4,18 га та 2,97 га, що розташовані на
території Павлівської сільської ради
Тальнівського району Черкаської
області в оренду на 10 років.

Позивачі вважали, що відповідач
користується їхніми земельними
ділянками без достатніх правових
підстав, оскільки вони
використовуються на підставі
договорів, якими сторонами не
погоджено усі істотні умови договорів
оренди і права користування землею для
відповідача не породжують, так як до
підписаних договорів не було долучено
плану або схеми земельних ділянок, які
передавались в оренду, їх кадастрових
планів з відображенням обмежень
(обтяжень) у їх використанні та
земельних сервітутів та актів
визначення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості), а також відсутні
умови збереження стану об'єкта оренди,
просили визнати договори оренди землі
недійсними.

Рішенням Тальнівського районного суду
Черкаської області від 21
січня 2013 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 15 квітня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

23 жовтня 2013 року ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ рішення суду першої інстанції
скасовано та залишено в силі рішення
суду першої інстанції.

19 серпня 2014 року представник
відповідача подав заяву про перегляд
цієї ухвали з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник зазначає
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 червня 2014 року у справі про
визнання договору оренди землі
недійсним та повернення земельної
ділянки, якою рішення апеляційного
суду скасовано та залишено в силі
рішення суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування заяви позивач
посилається на ті обставини, що судом
касаційної інстанції при вирішенні
подібних спорів неоднаково
застосована ст. 15 Закону України
«Про оренду землі», що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень.

Перевіривши доводи заяви, зміст
судового рішення, на яке посилається
заявник, та судового рішення, про
перегляд якого подана заява, колегія
суддів дійшла висновку, що у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України потрібно відмовити з таких
підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах потрібно розуміти
такі, де тотожними є предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог
та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції, про перегляд якого подана
заява, вбачається, що суд касаційної
інстанції, погоджуючись з висновками
суду першої інстанції про задоволення
позову, виходив з того, що у спірних
договорах оренди відсутні істотні
умови, визначені ст. 15 Закону України
«Про оренду землі», а саме не долучено
план або схему земельної ділянки, яка
передається в оренду, кадастровий план
земельної ділянки з відображенням
обмежень (обтяжень) у її використанні
та встановлених земельних сервітутів
та акт визначення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості), а
також не визначено умови збереження
стану об'єкта оренди.

Тоді як зі змісту ухвали суду
касаційної інстанції від 25 червня 2014
року, на яку посилається заявник, як на
приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних відносинах,
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позову про визнання
договору оренди недійсним з тих
підстав, що при укладенні договору
сторонами були зазначені та узгоджені
усі його істотні умови, зокрема і щодо
плану меж земельної ділянки,
кадастрового плану з описом меж
суміжних землевласників, акт
погодження меж землекористування та
акт приймання-передачі об'єкта оренди,
тому підстави для задоволення позову
відсутні.

Отже, ці судові рішення грунтуються на
різних фактичних обставинах справи та
стосуються оцінки доказів, зроблених
по цих справах, тому неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права в даному випадку
не відбулось.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що наведені
заявником доводи не містять ознаки, які
згідно з вимогами статті 355 ЦПК України
є підставою для перегляду судового
рішення касаційної інстанції, а тому у
допуску справи до провадження
Верховного Суду України потрібно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 до селянського
(фермерського) господарства «Дружба» с.
Павлівка Тальнівського району
Черкаської області, третя особа -
відділ Держкомзему у Тальнівському
районі Черкаської області, про
визнання договорів оренди земельної
ділянки недійсними, за заявою
представника селянського фермерського
господарства «Дружба» - Мілевського
Максима Михайловича про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 жовтня 2014 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:О.О. Дьоміна О.П.
Касьян Г.І. Мостова О.В. Ступак С.П.
Штелик