УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Касьяна О.П., Савченко В.О.,Попович О.В.,
Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом
Херсонського міжрайонного
екологічного прокурора в інтересах
держави до Новокаховської міської
ради Херсонської області, ОСОБА_6, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору: відділ
Держземагентства у м. Нова
Каховка Херсонської області, про
визнання незаконним та скасування
рішення міської ради, визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки та повернення до державної
власності, за касаційною скаргою
заступника Дніпровського екологічного
прокурора на рішення Новокаховського
міського суду Херсонської області від
17 лютого 2014 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області від 25 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Херсонський
міжрайонний екологічний прокурор
звернувся до суду з позовом, у якому
просив визнати недійсним п. 2.38 рішення
Новокаховської міської ради
Херсонської області від 09 грудня 2003
року № 509 «Про інвентаризацію та
надання земельних ділянок у власність»
в частині залишення земельної ділянки,
загальною площею 0,0580 га, в оренді
ОСОБА_6, визнати недійсним на майбутнє
договір оренди від 21 січня 2004 року,
укладений між Новокаховською міською
радою та ОСОБА_6, на земельну ділянку,
площею 0,0570 га, розташовану по АДРЕСА_1,
зобов'язати ОСОБА_6 повернути земельну
ділянку до земель запасу
Новокаховської міської ради
Херсонської області.

На обґрунтування своїх позовних вимог
посилався на ті обставини, що у квітні
2013 року при проведенні перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства позивачу стало відомо,
що відповідно до п. 4.3 рішення
Новокаховської міської ради від 18
листопада 2003 року № 471 «Про
інвентаризацію та надання земельних
ділянок у власність» відповідачу
надано в оренду строком на 1 рік
земельну ділянку з правом викупу для
розміщення та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, площею 0,1700 га, за вказаною
адресою, а рішенням міської ради від 9
грудня 2003 року № 509 йому передано у
власність земельну ділянку площею 0,1000
га із загальної площі 0,1700 га для
розміщення та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, а земельну ділянку площею 0,0580
га залишено в оренді та 21 січня
2004 року укладено договір оренди
земельної ділянки площею 0,0570 га,
терміном на 50 років.

Вважає, що рішення прийнято, а договір
укладено з порушенням вимог чинного
законодавства, оскільки спірна
земельна ділянка знаходиться у
прибережній захисній смузі р. Дніпро та
не може передаватися в тимчасове
платне користування (оренду) для
розміщення та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, відповідач не подавав заяву
про надання в оренду земельної
ділянки, відсутній проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки з
висновком державної експертизи, акт
приймання-передачі не складався,
просив задовольнити позов.

Рішенням Новокаховського міського
суду Херсонської області від
17 лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області від 25 квітня 2014
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з рішенням якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивач не надав доказів належності
спірної земельної ділянки до земель
водного фонду, інтереси держави не
порушені і позивач не є стороною
спірного договору оренди, а сторони
його не оспорюють, тому підстав для
задоволення позову немає.

Проте погодитися з такими судовими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Цим вимогам оскаржувані судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що
18 листопада 2003 року рішенням
Новокаховської міської ради
Херсонської області № 471 «Про
інвентаризацію та надання земельних
ділянок у власність» ОСОБА_6 надано
земельну ділянку в оренду строком на 1
рік з правом викупу для розміщення та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, площею 0,1700 га по
АДРЕСА_1.

09 грудня 2003 року згідно
з п. 2.38 рішення міської ради
відповідачу передано у власність
земельну ділянку для розміщення та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд (землі житлової
та громадської забудови), площею 0,1000 га,
за цією адресою із загальної площі 0,1700
га, а земельну ділянку площею 0, 0580 га
залишено в оренді.

20 грудня 2003 року на підставі цього
рішення відповідачу видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,1000 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, а 21
січня 2004 року між Новокаховською
міською радою та ОСОБА_6 укладено
договір оренди земельної ділянки
площею 0,0570 га за цією ж адресою
терміном на 50 років.

Відповідно до листа начальника
управління містобудування та
архітектури Новокаховської міської
ради Херсонської області від 10 лютого
2014 року спірна земельна ділянка
розташована згідно з чинним Генпланом
міста в межах існуючої житлової
забудови на відстані від урізу води р.
Дніпро 46 метрів. Водоохоронна та
прибережна захисна смуга на території
Новокаховської міської ради не
встановлені.

Відповідно до ст. ст. 1, 88, 89 Водного
кодексу України (в редакції, яка була
чинною на час виникнення спірних
відносин) прибережна захисна смуга -
частина водоохоронної зони
відповідної ширини вздовж річки, моря,
навколо водойм, на якій встановлено
більш суворий режим господарської
діяльності, ніж на решті території
водоохоронної зони.

З метою охорони поверхневих водних
об'єктів від забруднення і засмічення
та збереження їх водності вздовж річок,
морів і навколо озер, водосховищ та
інших водойм в межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги
встановлюються по берегах річок та
навколо водойм уздовж урізу води (у
меженний період) шириною - для великих
річок, водосховищ на них та озер - 100
метрів.

Прибережні захисні смуги є
природоохоронною територією з режимом
обмеженої господарської діяльності.

Частиною 4 ст. 59, ст. 60 Земельного
кодексу України (у редакції, що була
чинною на час виникнення спірних
відносин) громадянам та юридичним
особам органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування із
земель водного фонду можуть
передаватися на умовах оренди земельні
ділянки прибережних захисних смуг,
смуг відведення і берегових смуг
водних шляхів, а також озера,
водосховища, інші водойми, болота та
острови для сінокосіння,
рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт
тощо.

Розмір та межі прибережної захисної
смуги уздовж морів та навколо морських
заток і лиманів встановлюються за
проектами землеустрою, а в межах
населених пунктів - з урахуванням
містобудівної документації.

Крім того, за положеннями частини
четвертої статті 88 ВК України
(у редакціях, які були чинними на час
виникнення правовідносин) у межах
існуючих населених пунктів прибережна
захисна смуга встановлюється з
урахуванням конкретних умов, що
склалися.

Водночас за змістом п. 2.9 Порядку
погодження природоохоронними органами
матеріалів щодо вилучення (викупу),
надання земельних ділянок
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природнього
середовища України від 05 листопада 2004
року № 434 (далі - Порядок), у разі
відсутності землевпорядної
документації та встановлених у натурі
(на місцевості) меж щодо прибережних
захисних смуг водних об'єктів
природоохоронний орган забезпечує їх
збереження шляхом урахування при
розгляді матеріалів щодо надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених статтею 88 Водного кодексу
України, та орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 08 травня 1996 року
№ 486 "Про затвердження порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них", з
урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, землі прибережних
захисних смуг є землями водного фонду
України, на яких знаходиться водний
фонд України та на який
розповсюджується окремий порядок
надання та використання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
виконав вимоги процесуального права
щодо повного та всебічного з'ясування
та встановлення обставин справи, не
перевірив, чи входить земельна ділянка,
передана відповідачу в оренду, до
земель водного фонду, чи відноситься
вона до прибережної захисної смуги і чи
може перадаватися в оренду та для яких
цілей, а пославшись на те, що відсутній
проект водоохоронної зони та межі
прибережної захисної смуги на
території м. Нова Каховка не
встановлені, не врахував, що такі межі
визначені законом, а відтак не з'ясував,
чи свідчить відсутність проекту
відведення та не визначення
відповідними органами державної влади
межі прибережної захисної смуги про її
відсутність, ухвалив передчасне
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Апеляційний суд на порушення ст. ст. 303,
315 ЦПК України, перевіряючи законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, належним чином доводів
апеляційної скарги не перевірив та
передчасно залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Ураховуючи, що такі порушення судами
норм процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, рішення
суду першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду потрібно скасувати,
а справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції, як передбачено
ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно задовольнити, рішення
Новокаховського міського суду
Херсонської області від 17 лютого 2014
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області
від 25 квітня 2014 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника
Дніпровського екологічного прокурора
задовольнити, рішення Новокаховського
міського суду Херсонської області від
17 лютого 2014 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області від 25 квітня 2014 року скасувати,
а справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
О.П. Касьян

О.В. Попович

В.О. Савченко

С.П. Штелик