Справа № 199/3087/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

14 жовтня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м.Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Подорець О.Б.,

при секретарі Голубніченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третя
особа Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації, зустрічну позовну
заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, де треті особи
ОСОБА_3, виконком
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради, про усунення
перешкод у користуванні житлом та
вселення,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, де третя особа
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації, посилаючись на те,
що згідно договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрованого в реєстрі під № 1032
домоволодіння АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську належить ОСОБА_1 та
ОСОБА_5.

Однак до теперішнього часу всупереч
вимогами зазначеного договору, в
домоволодінні зареєстрований
відповідач по справі ОСОБА_2, який є
колишнім чоловіком доньки позивача,
ніколи не проживав в зазначеному
будинку. Після розірвання шлюбу між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідач повинен
був знятися з реєстраційного обліку з
початку 2014 року. Оскільки реєстрація
останнього перешкоджає позивачу в
користуванні та розпорядженні його
власністю, позивач просив суд усунути
йому перешкоди в користуванні
власністю шляхом зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_2 в
домоволодіння АДРЕСА_1 в
м.Дніпропетровську, зобов'язати
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_2 в
домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську та стягнути з
відповідача судові витрати.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
не погодився із позовом та звернувся до
суду із зустрічною позовною заявою, в
якій просив суд усунути йому перешкоди
у користуванні житловим приміщенням
шляхом вселення його у домоволодіння
АДРЕСА_1 м. Дніпропетровську.

Ухвалою суду від 24 липня 2014 року до
участі у справі в інтересах
відповідача за первісним позовом
ОСОБА_2 у зв'язку з вадами здоров'я
залучено прокуратуру
Амур-Нижньодніпровського району
м.Дніпропетровська.

Ухвалою суду від 11 вересня 2014 року до
участі у справі залучено в якості
третіх осіб ОСОБА_3 та виконком
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
надав пояснення аналогічні змісту
позовних вимог, на задоволенні позову
наполягав. Проти задоволення
зустрічної позовної заяви заперечував
у повному обсязі, пояснивши, що
відповідач ніколи не проживав в
АДРЕСА_1, не мав там своїх речей, а тому
не набув право користування, у зв'язку з
чим просив суд відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні його позову.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_6 у судовому засіданні проти
задоволення первісних позовних вимог
заперечували та просили задовольнити
зустрічну позовну заяву з підстав
зазначених у позові в повному обсязі.

Представник 3-ї особи Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області у судове засідання не з'явився,
надавши суду заяву в якій просив
слухати справу у їх відсутність та
винести рішення відповідно до вимог
чинного законодавства.

Представник 3-ї особи виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної у
м.Дніпропетровську ради - Кедич Ю.О. у
судовому засіданні просив винести
рішення відповідно до вимог чинного
законодавства не порушуючи інтереси
сина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 малолітнього
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Представники прокуратури
Амур-Нижньодніпровського району
м.Дніпропетровська Скрипник В.В. та
Геня П.М. у судовому засіданні просили
задовольнити зустрічні позовні вимоги,
а в задоволенні первісного позову
просили відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому
засіданні підтримала у повному обсязі
первісні позовні вимоги, проти
задоволення зустрічного позову
заперечувала у повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, представників
сторін, третіх осіб та їх
представників, допитавши свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступного.

Судом встановлено, підтверджується
матеріалами справи, та не
заперечується сторонами наступні
обставини.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
та третя особа ОСОБА_3 перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2008
року, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб, виданого Жовтневим відділом
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, актовий запис № 556 (а.с.47).

За повідомленням сторін, на теперішній
час судом розглядається спір про
розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають сина
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

25 грудня 2008 року в домоволодінні
АДРЕСА_1 в м.Дніпропетровську,
зареєстрований як член сім'ї,
відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
зі згоди власника ОСОБА_17, що
підтверджується копією домової книги
(а.с.21-23). На протязі періоду перебування
в шлюбних відносинах з ОСОБА_3 - ОСОБА_2
користувався вказаним вище житловим
приміщенням, а також був
зареєстрований у ньому із дотримання
встановленого порядку вселення та із
ініціативи власника, що відповідає
вимогам ст.ст.64,109,150,156 ЖК України.

З 08 травня 2010 року власниками
домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську є ОСОБА_1 та ОСОБА_5,
60/100 частин та 40/100 частин відповідно, що
підтверджується договором дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрованого в реєстрі під №1032
(а.с.6-9).

Між іншими, в спірному домоволодінні до
теперішнього часу зареєстрованими є
відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
та його малолітній син ОСОБА_8

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України
члени сім'ї власника будинку, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1
ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України
припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї)
власника будинку втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ст.9 Житлового кодексу
України ніхто не може бути обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні"
встановлено, що реєстрація - це
внесення відомостей до паспортного
документа про місце проживання або
місце перебування із зазначенням
адреси житла особи та внесення цих
даних до реєстраційного обліку
відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто право користування житлом
пов'язано з моментом здійснення
реєстрації за місцем проживання особи,
про що робиться відповідний запис до
будинкової книги. Зовнішнім проявом
реалізації права користування
житловим будинком, як місцем
проживання, є реєстрація фізичної
особи.

Таким чином, ОСОБА_2 з часу реєстрації
місця проживання набув право
користування жилою площею в спірному
домоволодінні.

Посилання позивача за первісним
позовом на те, що відповідач ОСОБА_2
ніколи не користувався спірним жилим
приміщенням, а тому і не набув право
користування, спростовуються
вищезазначеними нормами Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні".

До показів свідків ОСОБА_5, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, суд ставиться критично,
оскільки вони є родичами позивача
ОСОБА_1, а тому зацікавлені в розгляді
справи.

Посилання позивача за первісним
позовом ОСОБА_1 на те, що відповідач
ОСОБА_2 без поважних причин не проживає
в спірному домоволодінні, суд не може
прийняти до уваги, оскільки сам позивач
ОСОБА_1 визнав факт того, що відповідачу
за первісним позовом ОСОБА_2 ніколи не
надавалися ключі від домоволодіння,
питання щодо усунення перешкод в
користуванні власністю у позивача за
первісним позовом виникли не з моменту
набуття власності останнім, а з моменту
припинення шлюбних відносин між ОСОБА_2
та ОСОБА_3

Таким чином, суд дійшов висновку про
доведеність наявності порушених прав
ОСОБА_2 за обставинами справи.

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третя особа
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації. Зустрічний позов
ОСОБА_2 слід задовольнити - усунути
перешкоди ОСОБА_2 в користуванні
житловим приміщенням - житловим
будинком АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську
та вселити ОСОБА_2 в житловий будинок
АДРЕСА_1 в м.Дніпропетровську.

З урахуванням результату розгляду
справи та у відповідності до вимог ст.88
ЦПК України стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 понесені ним судові
витрати у вигляді сплаченого судового
збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2,
де третя особа Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації - відмовити у
повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок
позивача.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, де треті особи ОСОБА_3, виконком
Амур-Нижньодніпровської районної у
м.Дніпропетровську ради, про усунення
перешкод у користуванні житлом та
вселення - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 в
користуванні житловим приміщенням -
житловим будинком АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську та вселити ОСОБА_2 в
житловий будинок АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, понесені
ним судові витрати у вигляді
сплаченого судового збору в розмірі 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп.

З повним текстом рішення суду сторони
можуть ознайомитися 20 жовтня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію судового рішення із викладом
вступної та резолютивної частин видати
учасникам процесу негайно після його
проголошення.

Суддя
О.Б.Подорець