Справа №: 398/4872/14-цРІШЕННЯ
"14" жовтня 2014 р. Олександрійський
міськрайонний суд Кіровоградської
в складі: головуючого - судді
при секретарі - Соловйовій Л.Є.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Олександрії цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Новопразької селищної ради
Олександрійського району
Кіровоградської області
про визнання права власності на
будинок в порядку спадкування за
18.07.2014 року позивач звернулася до
суду з позовною заявою, де просить
визнати за нею право власності на
житловий будинок разом з надвірними
будівлями (1991 року побудови), що
розташований в АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка - ОСОБА_2.
Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер її чоловік ОСОБА_2. Після його
смерті відкрилась спадщина на належне
йому майно та майнові права, в тому
числі на вищезазначений житловий
будинок разом з надвірними будівлями.
Згідно ст. 1261 ЦК України, позивач та
їх діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
спадкоємцями першої черги за законом.
Позивач в установленому законом
порядку спадщину прийняла, а їх діти -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, від прийняття
спадщини відмовилися. Інших
спадкоємців, які б заявляли свої вимоги
на дане спадкове майно - немає.
Коли вона звернулася до
нотаріальної контори із заявою про
видачу їй свідоцтва про право на
спадщину, то нотаріус відмовила їй у
видачі свідоцтва на право на спадщину
на даний будинок, через відсутність у
неї правовстановлюючого документу на
Зазначає, що відповідно даних
Олександрійського міжрайонного бюро
технічної інвентаризації - житловий
будинок, розташований в АДРЕСА_1, не
зареєстрований за її померлим
чоловіком, про що свідчить архівна
довідка за № 155 від 04.06.2014 року.
Відповідно до розпорядження
Представника Президента України від
06.06.1994 року, прийнятого на підставі акту
обстеження та клопотання Новопразької
селищної ради від 26.05.1994 року, ОСОБА_2
було дозволено узаконити житловий
будинок в селищі Нова Прага.
З невідомих їй причин такого
узаконення не відбулося.
Відповідно до п. 3.1 листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про
судову практику з розгляду цивільних
справ про спадкування», права на
нерухоме майно, що виникло до набрання
чинності Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року -
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації за умови, якщо
на момент виникнення права діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.
Посилаючись на ст., ст. 328, 1261, 1267, 1268
ЦК України просить задовольнити її
Позивач позовні вимоги підтримала з
підстав вказаних в позові, пояснивши,
що в 1982 році зареєстрували шлюб зі
ОСОБА_5, а в 1985 році придбали стару хату,
поряд з якою будували новий будинок. В
1991 році збудували новий будинок та з
того часу чоловік почав займатись
узаконенням цього будинку, оскільки
він був самовільно збудований.
Підготовкою всіх документів щодо
нового будинку займався її чоловік, а
тому вона вважала, що будинок був
зданий в експлуатацію, так як є акт
здачі в експлуатацію будинку від 27.05.1994
року. Вона ніколи не звертала уваги на
те, що даний акт не підписаний та немає
печатки і відмітки, що він затверджений
виконкомом Новопразької селищної ради.
В 1994 році чоловіком було отримано
будівельний паспорт та технічний
паспорт на будинок. В 2008 році вони в
будинку зробили перебудову, з вітальні
зробили спальню і прихожу, а з їхньої
спальні - кухню, дозволів на ці
перебудови не отримували. Коли вона в
2014 році звернулась до нотаріуса із
заявою про видачу їй свідоцтва про
право на спадщину, нотаріус відмовила
їй у його видачі, посилаючись на
відсутність у неї правовстановлюючого
документу на житловий будинок.
Не бажає змінити підставу позову,
щодо переведення на неї прав
забудовника на даний житловий будинок
в порядку спадкування, після смерті
чоловіка, оскільки знає, що оформлення
цих документів буде коштувати їй дуже
Представник відповідача на розгляд
справи не явився. Подав заяву про
розгляд справи у їх відсутність, де
вказав, що відповідач не заперечує
проти задоволення позовних вимог. Суд
ухвалив, провести розгляд справи у
відсутність представника відповідача
та ухвалити рішення на підставі
наявних матеріалів справи.
Заслухавши пояснення позивачки,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що вимоги не підлягають
Відповідно до діючого
законодавства, суд розглядає справу в
межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст.60 ЦПК
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватись на
Судом встановлено наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
Згідно ст. 1261 ЦК України, позивач та
їх діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
спадкоємцями першої черги за законом.
Позивач в установленому законом
порядку спадщину прийняла, а їх діти -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, від прийняття
спадщини відмовилися. Інших
спадкоємців, які б заявляли свої вимоги
на дане спадкове майно - немає (а.с.23).
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№ 7 «Про судову практику у справах про
спадкування» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.
01.07.2014 року нотаріус винесла
постанову про відмову у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, посилаючись на п.4.14 та п.4.15
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, оскільки нею не
надано правовстановлюючого документу
на будинок по АДРЕСА_1 (а.с.10).
Право власності на збудований
житловий будинок набувається у
порядку, який існував на час його
Згідно технічного паспорту на жилий
будинок по АДРЕСА_1, власник в ньому не
зазначений (а.с. 8 - 9).
Як вбачається з довідки відділу
містобудування, архітектури,
житлово-комунального господарства та
будівництва Олександрійської РДА № 118
від 15.09.2014 року, серед архівних
матеріалів ані копій, ані оригіналів
акту про приймання житлового будинку
АДРЕСА_1 - немає (а.с. 51).
Позивачем долучено до матеріалів
справи - будівельний паспорт на
забудову земельної ділянки, виділеної
індивідуальному забудовнику ОСОБА_5, 1994
рік (а.с.52), акт приймання в
експлуатацію закінченого
будівництвом жилого будинку і
господарських прибудов
індивідуального забудовника ОСОБА_5,
який не затверджений виконавчим
комітетом Новопразької селищної ради,
без підписів уповноважених осіб, а
також дати його складання (а.с.54), копію
розпорядження Представника Президента
України «Про дозвіл на будівництво в
районі» від 06.06.1994 року (а.с.55), згідно
якого ОСОБА_2 було дозволено узаконити
самовільно побудований житловий
будинок на три кімнати жилою площею 47,6
кв.м. в селищі Нова Прага (а.с.55).
Проте, суд враховує, що належність
правовстановлюючих документів
встановлюється відповідно до
законодавства, яке було чинним на час
набуття права власності на житловий
будинок, а не на час смерті спадкодавця,
оскільки на цей час застосовується
законодавство, що стосується лише
питання спадкування.
Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
була затверджена Міністерством
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року.
Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції
підлягали реєстрації всі будинки і
домоволодіння, у тому числі належні
громадянам на праві особистої
власності, і здійснювалась вона на
підставі документів, що встановлюють
право власності (правовстановлюючих
документів, перелік яких додано до
вказаної Інструкції).
Відповідно до роз'яснень, викладених
у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 04.10.1991 року № 7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», право власності на жилий
будинок, збудований громадянином на
відведеній в установленому порядку
земельній ділянці і прийнятий в
експлуатацію, виникає з часу його
реєстрації у виконкомі місцевої ради.
Суд приймає до уваги порядок
оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна, який існував на той
час, враховує вищевикладене та те, що
відсутні належним чином оформлені акти
про прийняття будинку в експлуатацію,
наведені в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів» та в листі Державному
комітету України з будівництва та
архітектури від 23 березня 1999 року №
12/5-126, у розумінні яких, громадяни, які
збудували житлові будинки до 5 серпня
1992 року, могли за умови прийняття їх в
експлуатацію відповідними комісіями
отримати правовстановлюючі документи
на будинок, навіть якщо його споруджено
самовільно (самочинно) на земельній
ділянці, яка перебуває в їх законному
користуванні або у приватній
власності, що регулювало питання
виникнення права власності на
побудований будинок у спадкодавця
(чоловіка позивачки) на момент
закінчення його будівництва.
За таких обставин, суд приходить до
висновку, що за життя у померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, не виникло право
власності на спірний будинок, а тому
відсутні правові підстави для
визнання права власності на спірне
нерухоме майно за позивачкою в порядку
спадкування за законом після смерті
Відповідно до положень ст.328 ЦК
України, право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше не випливає із закону, або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.
Згідно з ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).
Крім того, відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 04.10.1991 року
№ 7 «Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», право власності на жилий
будинок, збудований громадянином на
відведеній в установленому порядку
земельній ділянці і прийнятий в
експлуатацію, виникає з часу його
реєстрації у виконкомі місцевої ради.
В даному випадку, будинок № 66 по вул.
Леніна в с. Нова Прага
Олександрійського району в
експлуатацію не приймався, реєстрація
у виконкомі місцевої ради відсутня.
Відповідно до листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про
судову практику з розгляду цивільних
справ про спадкування», на який
посилається і позивач, обґрунтовуючи
позовні вимоги, умовою для переходу в
порядку спадкування права власності на
об'єкти нерухомості, в тому числі
житловий будинок, інші споруди,
земельну ділянку є набуття
спадкодавцем зазначеного права у
встановленому законодавством України
Таким чином, якщо за життя
спадкодавець не набув права власності
на житловий будинок, земельну ділянку,
то спадкоємець також не набуває права
власності у порядку спадкування. До
спадкоємця переходять лише визначені
майнові права, які належали
спадкодавцеві на час відкриття
спадщини. Для набуття права власності у
встановленому законодавством порядку
спадкоємець повинен здійснити дії, які
необхідні для набуття права власності
на визначене нерухоме майно, зокрема на
Суд вважає, що спадкодавець ОСОБА_2
не набув права власності на спадкове
майно, а саме на будинок по вул. Леніна,
66 в с. Нова Прага Олександрійського
району, тому відповідно позивач не
може успадкувати це право, оскільки
воно не входить до спадкової маси.
Згідно ст.88 ЦПК України, оскільки
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, то понесені нею судові
витрати не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст., ст. 11, 59, 60, 209, 212 - 215,
218 ЦПК України, суд,-
В позові ОСОБА_1 до Новопразької
селищної ради Олександрійського
району Кіровоградської області про
визнання права власності на будинок в
порядку спадкування за законом -
відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Кіровоградської області через
Олександрійський міськрайонний суд.
Суддя: