Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0622/394/12
Головуючий у 1-й інст.
Митюк Олеся Василівна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої
Микитюк О.Ю.

суддів
Товянської О.В.,

Гансецької І.А.
при
секретарі Ковач Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до приватного
сільськогосподарського підприємства
імені Цюрупи про визнання договору
оренди землі недійсним та витребування
земельної ділянки

за апеляційною скаргою приватного
сільськогосподарського підприємства
імені Цюрупи

на рішення Ружинського районного суду
від 12 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року представник ОСОБА_2
звернулася до суду в її інтересах із
позовною заявою, в якій просила
визнати недійсним договір оренди
землі, укладений між ОСОБА_2 та ПСП
ім.Цюрупи, а також витребувати у
відповідача самовільно зайняту
земельну ділянку. В обґрунтування
позову зазначила, що ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки площею 2,6083 га на
території Бистріївської сільської
ради Ружинського району. Цією
земельною ділянкою користується
відповідач, але договір оренди від 21
квітня 2009 року власник земельної
ділянки не підписувала.

Рішенням Ружинського районного суду
від 12 грудня 2013 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ПСП ім.Цюрупи
просить скасувати рішення і ухвалити
нове рішення про відмову у позові.
Апелянт посилається на неповноту
з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_2 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЖТ №039963 від 28
жовтня 2003 року є власником земельної
ділянки площею 2,6083 га на території
Бистріївської сільської ради
Ружинського району (а.с.5, т.1).

Як вбачається з договору оренди від 21
квітня 2009 року, який зареєстровано
10.09.2009 року, орендодавець ОСОБА_2
передала орендарю ПСП ім.Цюрупи
вказану земельну ділянку строком на 5
років (а.с.3).

Згідно висновку №1/598
судово-почеркознавчої експертизи від 04
травня 2013 року, виконаного експертом
Житомирського відділення КНДІ судових
експертиз Палкіним О.В. (а.с.194-199, т.1),
підпис у графі „орендодавець" в
договорі оренди землі від 21 квітня 2009
року від імені ОСОБА_2, підпис у графі
„передав" акту приймання-передачі
земельної ділянки від 10.09.2009 року та
підпис в графі „орендодавець" акту
визначення меж земельної ділянки від
21.04.2009 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою
особою.

Згідно картки атестованого судового
експерта, розміщеної на сайті
http:/rase.minjust.gov.ua рішенням
Експертно-кваліфікаційної комісії МВС
України №12221 від 31.10.2011 року
підтверджена кваліфікація Палкіна О.В.,
як судового експерта з почеркознавчої
експертизи, а саме дослідження почерку
і підписів, термін дії свідоцтва до
31.12.2016 року.

Із змісту експертного висновку
вбачається, що експертом
досліджувались експериментальні,
вільні та умовно-вільні зразки
підписів ОСОБА_2 Допитаний в судовому
засіданні експерт повністю підтримав
свій висновок.

Оскільки висновок експерта є повним і
ясним суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
клопотання відповідача про
призначення додаткової почеркознавчої
експертизи.

Відповідач не надав належних та
допустимих доказів на спростування
експертного висновку.

Суд першої інстанції правильно
відмовив відповідачу у клопотанні про
витребування амбулаторної картки
ОСОБА_2 з районної лікарні, оскільки
нормальність фізичного стану позивача
не є предметом спору.

Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст.320 ЦК
України права володіння, користування
та розпорядження своїм майном належать
власнику. Право власності є непорушним.
Як передбачено ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину вимог, встановлених ч.1 ст.203
ЦК України, а саме - що зміст правочину
не може суперечити цьому кодексу.

Оскільки власник земельної ділянки не
вчиняв дій щодо розпорядження своїм
майном і оспорюваний договір
підписаний не ним, суд першої інстанції
обґрунтовано визнав договір недійсним
та задовольнив похідну вимогу про
витребування у відповідача земельної
ділянки.

Не можуть бути взяті до уваги посилання
апелянта на порушення норм
процесуального права. Згідно журналу
судового засідання у судовому
засіданні 06 грудня 2013 року за
клопотанням представника відповідача
була оголошена перерва для підготовки
до судових дебатів, проте в судове
засідання 12 грудня 2013 року представник
відповідача не з'явився, подав заяву
про перенесення розгляду справи, що
свідчить про його зловживання
процесуальними правами. Від
представника позивача надійшла заява
про розгляд справи у її відсутність. За
таких обставин у суду не було перешкод
для закінчення судового розгляду і
ухвалення рішення.

Решта доводів апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Рішення ухвалено із дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу приватного
сільськогосподарського підприємства
імені Цюрупи відхилити.

Залишити без змін рішення Ружинського
районного суду від 12 грудня 2013 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:

Судді: