Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого - судді Алтухової О.С.,

секретар - Щукіна О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, 3 особа: приватний нотаріус
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, про визнання недійсним
правочину із заповіту, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4, 3 особа: приватний
нотаріус Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання недійсним правочину із
заповіту, посилаючись на наступні
обставини.

Він мешкав у спірній квартирі разом, у
складі однієї сім'ї із ОСОБА_6, яка
отримала прізвище ОСОБА_1 після
укладення з ним шлюбу. Вказана квартира
була придбана ними спільно за спільні
гроші, які вони виділили із сімейного
бюджету для купівлі цієї квартири, але
оформили договір з купівлі - продажу
цієї квартири, на його померлу жінку -
ОСОБА_6, яка за життя хворіла на
хронічні захворювання, зокрема
інсулино-залежний цукровий діабет,
який супроводжувався захворюванням
кровоносних судин головного мозку
тяжкими порушеннями мозкового
кровообігу, накопиченням у циркулюючій
крові токсичних продуктів обміну за
відсутності інсуліну, та ендогенним
самоотруєнням, яке проявлялось, як
прекоматозний стан - порушенням
свідомості, що призводило будь-коли до
порушень функцій головного мозку,
погіршенням та зникненням пам'яті,
погіршенням та частковим зникненням
свідомості. Вказані обставини заходять
своє підтвердження у медичній картці
померлої.

ОСОБА_6 вчинила правочин із заповіту
спільно набутого сімейного майна, чим
порушила майнові права на сімейне
майно другого із подружжя - свого
чоловіка, який, відповідно до частини 3
статті 215 ЦК України, вважає заповіт
оспорюваним на законних підставах. Цей
правочин із заповіту був невідомий
йому, аж доки ОСОБА_6 не померла, аж тоді,
намагаючись впорядкувати права на
майно було отримано звіт ОСОБА_8, з
якого видно, що 01 жовтня 2004 року ОСОБА_5,
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу за
реєстром №2617 завірено заповіт на
спільну квартиру на користь
відповідача.

Правочин із заповіту, як своєї частки
спільно набутого сімейного майна так і
частки, яка належить другому із
подружжя, було здійснено одним із
подружжя без дозволу-згоди другого із
подружжя, що суперечить приписам
статті 65 СК України.

Правочин із заповіту, як своєї частки
спільно набутого сімейного майна так і
частки, яка належить другому із
подружжя, було здійснено одним із
подружжя несвідомо - дієздатна фізична
особа вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, що
суперечить приписам статті 225 ЦК
України.

Таким чином, у результаті оспорюваного
заповіту відповідачу відійшла 1/4
частка сімейної квартири, вартість
цієї частки складає 17259 грн.

Просив суд ухвалити недійсність
оспорюваного правочину із заповіту.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги,
надали пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві,
наполягали на задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

3-я особа в судове засідання не
з'явилась, повідомлялась належним
чином про час та місце розгляду справи.

Суд, вислухавши позивача,
представників сторін,дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 виданим 22.08.2011 року
Донецьким міським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Головного управління юстиції у
Донецькій області, актовий запис №756
(а.с.9). Як вбачається з посмертного
епікризу ОСОБА_6 основною причиною
смерті була хронічна мозкова
недостатність, а захворювання що
призвело до смерті - церебральний
атеросклероз з артеріальною
гіпертензією.

Як вбачається з матеріалів справи, нас
час смерті, ОСОБА_6 на праві власності
належала квартира АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу квартири від 20.07.2004 р.,
посвідченим приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстрований в
реєстрі № 3765.

Позивач по справі є чоловіком померлої
ОСОБА_6 (а.с.10).

Згідно ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну
дієздатність має фізична особа, яка
усвідомлює значення своїх дій та може
керувати ними. Цивільною дієздатністю
фізичної особи є її здатність своїми
діями набувати для себе цивільних прав
і самостійно їх здійснювати, а також
здатність своїми діями створювати для
себе цивільні обов'язки, самостійно їх
виконувати та нести відповідальність у
разі їх невиконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1234 ЦК України
право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.

Ч. 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що
правочин, який дієздатна особа вчинила
у момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

01.10.2004 року ОСОБА_6 був складений
заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі № 2617,
відповідно до якого ОСОБА_6 заповіла
своє майно, де б воно не було та з чого б
воно не складалось, та взагалі те, що їй
буде належати на день смерті і на що
вона за законом буде мати право - ОСОБА_4
(а.с.39). При цьому нотаріусом було
встановлено особу заповідача, її
дієздатність перевірено.

На виконання вимог ст. 145 ЦПК України
судом по справі було призначено
посмертну судово-психіатричну
експертизу.

Відповідно до акту №№485а/568а від
06-18.11.2013 р. посмертної
судово-психіатричної експертизи
комісія прийшла до висновку про те, що
ОСОБА_6 в період укладення нею
юридичної угоди - підпису заповіту від
01.10.2004 р. не страждала на психічний
розлад, по психічному стану могла
розуміти значення своїх дій та
керувати ними. (а.с.151-155).

Таким чином, суду не надано жодних
доказів того, що ОСОБА_6 під час
підписання заповіту, не усвідомлювала
сповна значення своїх дій і (або) не
могла керувати ними, її дієздатність
перевірялася приватним нотаріусом при
посвідченні заповіту.

Щодо посилань позивача на те, що його
дружина в порушенні вимог ст.65 СК
України без його згоди вчинила
правочин - підписала заповіт, суд
зазначає, що такі твердження не
ґрунтуються на законі, оскільки
законодавець визначив, що право на
заповіт є особистим правом заповідача
і не повинно залежати від волі інших
осіб.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 30, 225, 1234 ЦК України, ст.ст. 5, 60, 212-215
ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, 3
особа: приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про визнання недійсним правочину із
заповіту - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Донецької області
через Ворошиловський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя Ворошиловського

районного суду м. Донецька
О.С.Алтухова