Справа № 136/2566/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"21" січня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Липовець
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н
О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до
Липовецького районного суду
Вінницької області з позовом до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на
неповнолітніх дітей.

Свої позовні вимоги позивачка
обґрунтовує тим, що з відповідачем
проживала у зареєстрованому шлюбі. Від
цього шлюбу у них народилось двоє
дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають
біля неї та перебувають на її
утриманні. На даний час вони з
відповідачем проживають окремо.
Відповідач є інвалідом з дитинства ІІ
групи, відтак отримує пенсію, який
повністю витрачає на свої власні
потреби, оскільки інших аліментних
зобов'язань не має, тобто є фінансово
спроможним. Матеріальної допомоги
дітям він у добровільному порядку не
надає, всупереч положенням чинного
законодавства України. Позивачка
самотужки не в змозі забезпечити дітей
най необхіднішим, крім цього діти
підростають та потребують ще більше
витрат на їх фізичний та духовний
розвиток, тому позивачка просила суд
про присудження на її користь з
відповідача в примусовому порядку
аліментів на утримання їх спільних
дітей в розмірі 1/3 частини заробітку
(доходу) відповідача, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку встановленого
чинним законодавством, починаючи
стягнення з дня подачі даної заяви та
до досягнення дітьми повноліття.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала, вказавши на
обставини, що були наведені нею у
позовній заяві, просила позов
задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, суду пояснив,
що він дійсно є інвалідом ІІ групи з
дитинства, ніколи не працював, живе
лише на пенсію, яка є досить мізерною та
витрачає її повністю на медикаменти та
продукти харчування, а іноді й позичає
гроші у батька, який проживає разом з
ним. Тому надавати матеріальну
допомогу дітям не має можливості,
просив суд в задоволенні позову
відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, повно
з'ясувавши усі обставини справи,
дослідивши усі зібрані у справі докази
в їх сукупності та давши їм оцінку,
прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони
зареєстрували шлюб 05 серпня 2003 року, на
що вказує свідоцтво про одруження
серія НОМЕР_1, яке було видане відділом
реєстрації актів громадського стану
Гайсинського районного управління
юстиції Вінницької області, про що було
зроблено актовий запис в книзі
реєстрації шлюбів за № 102 (а.с.4). Від
цього шлюбу сторони мають двоє дітей:
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про
народження серія НОМЕР_2) та дочку
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про
народження серія НОМЕР_3). Як слідує із
довідки виданої Липовецькою міською
радою Липовецького району Вінницької
області від 14 листопада 2013 року за №3314,
ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 разом із
дітьми.

Отже, судом встановлено, що
правовідносини, що є предметом даного
спору регулюються нормами
Сімейного кодексу України щодо
обов'язків матері батька утримувати
дитину та його виконання.

Так, ст.141 СК України визначено, що мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того чи вони
перебували у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України,
визначено обов'язки батьків щодо
утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та
згідно роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня
2006 року "Про застосування судами
окремих норм СК України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства
та стягнення аліментів" ( п. 17) за
відсутністю домовленості між
батьками про сплату аліментів на
дитину, той із них, з ким вона
проживає, вправі звернутись до суду
з відповідним позовом.

Із здобутих у справі доказів судом
встановлено, що діти проживають біля
матері, відтак у неї виникло право на
звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу і (або) в твердій грошовій
сумі.

Судом з'ясовано в судовому засіданні,
що відповідач є інвалідом ІІ групи з
дитинства, отримує пенсію по
інвалідності, однак інших аліментних
зобов'язань не має, тому є фінансово -
спроможним, а отже має можливість
надавати матеріальну допомогу на
утримання дітей.

Враховуючи обставини, передбачені ч. 1
ст. 182 СК України, суд вважає, що
відповідач спроможний виплачувати
аліменти на утримання дітей в розмірі
1/3 частини заробітку (доходу), а у
відповідності до правил ч.2 даної
статті, не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, оскільки будь - яких
належних доказів, що вказують на
неможливість сплати ним визначеної
судом суми на утримання дітей, він не
надав.

За таких обставин, суд дійшов до
переконання, що позовні вимоги
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства та підлягають до повного
задоволення.

Вирішуючи питання судових витрат, суд
бере до уваги, що обидві сторони
звільнені від сплати судового збору, а
тому відповідно до ст. 88 ЦПК України,
відносить їх за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину за рішенням суду
присуджуються від дня пред'явлення
позову.

На підставі ст. 367 ЦПК України суд
допускає негайне виконання даного
рішення в частині стягнення
аліментів в межах суми платежу за
один місяць.

Керуючись ст. ст.141, 181, 182, 183, 191 СК
України, ст. ст. 10, 58 - 60, 88, 208, 209, 212-215, 367
ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш
И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя
АДРЕСА_2, аліменти на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_6, жительки АДРЕСА_1, на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3
частини заробітку (доходу) відповідача,
але не менше 30 % прожиткового мінімуму
встановленого чинним законодавством
для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи стягнення з дня
пред'явлення позову - 28 листопада 2013
року і до досягнення найстаршою
дитиною повноліття.

Судові витрати у вигляді судового
збору в розмірі 229 (двісті двадцять
дев'ять) гривень 40 коп. компенсувати за
рахунок держави у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Рішення в частині стягнення
аліментів за один місяць допустити до
негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко