Справа № 555/898/13-ц
Номер провадження 2/555/7/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року

Березнівський районний суд
Рівненської області в складі:

головуючого судді - Мельника В. Я.

при секретарі Лисенко О. Л.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

її представника,

адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

її представника, адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Березне цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про
стягнення боргу за договором позики,
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1
про визнання недійсним договору
позики, стягнення витрат на погашення
кредиту, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві від 29 березня 2013 року
позивач ОСОБА_1 покликалася на те, що в
червні 2011 року на підставі розписки
уклала договір позики з відповідачем -
позичила ОСОБА_5 9 515 гривень, які та мала
повернути до 6 червня 2012 року.

На вказану дату грошей ОСОБА_5 їй не
повернула, на її нагадування не реагує.

На підставі ст.ст. 1049-1050, ч.1 ст. 625 ЦК
України просить стягнути з відповідача
ОСОБА_5 на її користь 9 515 гривень та
понесені нею судові витрати.

В зустрічній позовній заяві від 6
червня 2013 року ОСОБА_5 просить визнати
недійсним договір позики з ОСОБА_1 за
розпискою з підстав, передбачених ст. 231
ЦК України, стягнути понесені нею
витрати на погашення кредиту в сумі 12 927
гривень 76 копійок та судовий збір.
Вказує, що розписка нею була написана
під тиском позивача. Будь-яких сум
грошей вона у ОСОБА_1 не позичала.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні з
підстав наведених в заяві підтримала
заявлені вимоги.

З її пояснень слідує, що ОСОБА_5 з 2011
року працювала продавцем в магазині
"Хуторянка", при черговій
інвентаризації в магазині було
виявлено нестачу грошових коштів, тому
вона у неї позичила гроші з тим, щоб її
погасити. Добровільно, в присутності
інших працівників магазину, написала
розписку про отримання позики.

Просить стягнути з відповідача
заборгованість за договором позики
згідно розписки в сумі 9 515 гривень 57
копійок.

Відповідач ОСОБА_5 не визнала вимог
ОСОБА_1 Показала, що з лютого 2011 року
фактично працювала продавцем у ОСОБА_1,
хоча трудовий договір укладала з її
чоловіком ОСОБА_6 Саме ОСОБА_1 постійно
контролювала роботу магазину.

Позивач примусила її таку розписку
написати за наслідками інвентаризації,
звинувативши в нестачі
товарно-матеріальних цінностей в
магазині. Вона своєї вини в допущенні
нестачі не визнала.

Ніяких грошей у ОСОБА_1 вона не
позичала. Має троє дітей. В магазині з
каси іноді дійсно брала гроші, але
потім їх повертала.

Зазначила також, що у грудні 2011 року
ОСОБА_1 самовільно з магазину "Олімп" в
місті Березне на погашення нестачі
забрала її побутову техніку -
телевізор, пральну машину та
морозильну камеру: товари, що їх вона
взяла в кредит на суму 7739 гривень. Про
те, що вона уклала такий кредитний
договір ОСОБА_1 знала, оскільки давала
власнику магазину "Олімп"
підтвердження того, що ОСОБА_5 дійсно у
неї працює. Таким чином, нестача, якщо
вона навіть й була, фактично нею
погашена і зараз жодної заборгованості
перед ОСОБА_1 вона не має.

Пояснила також, що магазин "Хуторянка" в
дійсності належить підприємцю ОСОБА_6
Тоді як фактично ним управляє і
розпоряджається наявними в ньому
товарами і отриманими коштами його
дружина - позивач по справі ОСОБА_1

Свої вимоги згідно зустрічної позовної
заяви з підстав, передбачених ст. 231 ЦК
України, в ході розгляду справи судом
ОСОБА_5 в повному обсязі підтримала.

В судовому засіданні 6 червня 2013 року,
після пояснень відповідача ОСОБА_5,
позивач ОСОБА_1 на поставлені їй
питання пояснила, що розписка
відповідачем ОСОБА_5 дійсно писалася на
суму встановленої в магазині, в якому
відповідач працювала продавцем,
нестачі товарно-матеріальних
цінностей, а також про те, що на
часткове погашення заборгованості
отримала в магазині "Олімп", взяті
ОСОБА_5 в кредит побутові товари.

Представник відповідача ОСОБА_1
адвокат ОСОБА_2 вимоги по зустрічному
позову назвав безпідставними, оскільки
належних доказів укладення кредитного
договору та сплати платежів по ньому
ОСОБА_5 не надала. Крім цього вважає, що
такі вимоги мали б стосуватися не
позивача ОСОБА_1,. а власника магазину
"Олімп", в якому ОСОБА_5 оформляла
кредит.

В судове засідання 08 липня 2012 року
ОСОБА_1 подала заяву про збільшення
позовних вимог з врахуванням індексу
інфляції та процентів за прострочення
зобов'язання, а також заяву про допит її
в якості свідка. Останню мотивувала
тим, що з зустрічної позовної заяви
слідує той факт, що повертати гроші
ОСОБА_5 не збирається взагалі, також є
факти, які відомі лише їй особисто і
вони мають значення для справи.

В додаткових поясненнях 22 жовтня 2013
року, будучи попередженою під присягою
про кримінальну відповідальність за
неправдиві показання, ОСОБА_1 пояснила
що її первинні пояснення про написання
розписки на суму нестачі в магазині не
відповідають дійсності, насправді
гроші в сумі 9 515,57 гривень передавалися
нею ОСОБА_5 особисто з власних коштів.

Крім цього, ОСОБА_1 збільшила позовні
вимоги на суму 441 гривня 57 копійок, що
становить три проценти річних з
простроченої суми боргу та нарахованої
заборгованості із застосуванням
індексу інфляції станом на 22 січня 2014
року в сумі 47 гривень 57 копійок,
зазначивши загальну суму позовних
вимог в розмірі 10 005 гривень 02 копійки.

Вислухавши сторін, допитавши свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_7, які дали пояснення щодо
існуючого в магазині "Хуторянка"
порядку отримання продавцями, в тому
числі й ОСОБА_5, грошей чи товарів в
борг, дослідивши надані сторонами
докази, суд відмовляє в задоволенні
позову ОСОБА_1, а зустрічний позов
ОСОБА_5 задовольняє частково - в частині
вимог про визнання недійсним договору
позики.

При цьому вказує на наступне.

Договір позики є оспорюваним
правочином.

У відповідності з ч.1 ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі не були одержані ним від
позикодавця, або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

На ту обставину, що розписка
відповідачем ОСОБА_5 була написана не з
власної волі, вказують, крім її
пояснень, первинні пояснення позивача
ОСОБА_1, які вона дала в судовому
засіданні 6 червня 2013 року, та в яких
підтвердила факт написання розписки на
суму нестачі матеріальних цінностей і
отримання в магазині "Олімп" побутових
товарів на часткове погашення нестачі
відповідача ОСОБА_5, які та придбала в
кредит.

Такі її пояснення були добровільними,
послідовними і такими, що
стверджуються іншими доказами з
матеріалів справи.

Зокрема, не дивлячись на те, що наданий
ОСОБА_5 примірник кредитного договору
нею не підписаний, не містить
оригінальних реквізитів банку, а тому
не може розглядатися як належний доказ
щодо вимог відповідача про стягнення
на його підставі коштів з позивача
ОСОБА_1, суд враховує його як доказ того
факту, що такий договір укладався, та
виходить з доведеності іншого факту -
безпідставного заволодіння позивачем
ОСОБА_1 належних відповідачу ОСОБА_5
товарів.

Таким чином, зміну своїх попередніх
показань позивачем ОСОБА_1 в судовому
засіданні 06 червня 2013 року, не
дивлячись на те, що вони нею дані під
присягою, суд вважає надуманою, а такі
її пояснення до уваги не бере. ОСОБА_1
жодними причинами зміну своїх
первинних пояснень в суді не
мотивувала.

Її показання про те, що вона надавала
належні їй гроші в розмірі 9 515 гривень
57 копійок в борг ОСОБА_5 згідно
розписки, не відповідають дійсності.

Суд оцінює як неправдиві і такі, що
спростовуються, крім уже зазначених,
наступними встановленими в судовому
засіданні обставинами.

Та обставина, що розписка писалася під
тиском ОСОБА_1 з метою повернення
допущеної нестачі, доводиться, зокрема,
крім пояснень відповідача ОСОБА_5,
поясненнями самої ОСОБА_1

Адже ОСОБА_1 визнала в судовому
засіданні 6 червня 2013 року, що побутові
товари, оформлені ОСОБА_5 в кредит і не
отримані нею, вона для погашення
допущеної ОСОБА_5 нестачі дійсно без
належних на те підстав забрала з
магазину "Олімп", а розписка
відбиралася на суму, що відповідає
розміру нестачі.

Такі показання ОСОБА_1 як відповідача
по зустрічному позову на підставі
вимог ч. 4 ст.174 ЦПК України суд вважає
достатніми підставами для прийняття
рішення про задоволення позову в
поєднанні з наступними, крім уже
зазначеного кредитного договору №
НОМЕР_1 від 13 грудня 2011 року на а. с.26-30,
дослідженими в судовому засіданні
доказами.

Датована розписка ОСОБА_5 13 грудня 2011
року (а. с. 7), тобто в період роботи
відповідача у приватного підприємця
ОСОБА_6 Трудовий договір з нею було
укладено 10 лютого 2011 року (а. с. 23).

Розмір заборгованості по розписці - 9 515
гривень 57 копійок - також дає суду
підстави вважати, що така сума в
гривнях з копійками є скоріше сумою
нестачі, а не заборгованістю по
договору позики.

Крім цього, позивач ОСОБА_1 до вступу у
справу її представника адвоката ОСОБА_2
в судовому засіданні на підставі
розписки доводила наявність нестачі в
магазині з вини відповідача ОСОБА_5

Разом з тим, позовних вимог про
стягнення заборгованості внаслідок
допущеної нестачі ОСОБА_1 до
відповідача ОСОБА_5 не пред'явила,
належних доказів нестачі товарів в
магазині "Хуторянка", допущеної з вини
відповідача ОСОБА_5, суду не надала.

Допитані за її клопотанням як свідки
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснювали суду, що
ОСОБА_5 дійсно брала в магазині гроші
або товари з умовою їх повернути.
Записи по це проводилися в звичайних
зошитах, які велися в магазині. Чи
повертала вона гроші їм достеменно
невідомо. Роботою магазину "Хуторянка"
фактично керувала позивач ОСОБА_1

Даючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_5,
суд зазначає таке.

Посилання відповідача ОСОБА_5 на
положення ст. 1212 ЦК України для
стягнення з ОСОБА_1 коштів в розмірі 12
927 гривень 76 копійок, що складає суму
внесених ОСОБА_5 платежів по кредитному
договору, є безпідставним.

Адже стаття 1212 ЦК України передбачає,
що особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Тобто, подібні вимоги мали б
стосуватися витребування безпідставно
набутого майна із чужого незаконного
володіння. А тому в частині вимог про
стягнення витрат на погашення кредиту
суд ОСОБА_5 відмовляє.

Що стосується вимоги про визнання
недійсним договору позики згідно
розписки від 11 грудня 2011 року, суд
вважає встановленим, що написана вона
була ОСОБА_5 під тиском з боку позивача
ОСОБА_1, який виразився у її вимогах
погасити нестачу товарно-матеріальних
цінностей в магазині "Хуторянка", в тому
числі шляхом безпідставного
заволодіння її майном, при тому, що
наявність нестачі ОСОБА_1 у
передбаченому законом порядку не
довела.

А згідно зі ст. 231 ЦК України правочин,
вчинений особою проти її справжньої
волі внаслідок застосування до неї
фізичного чи психічного тиску з боку
другої сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним

Винна сторона (інша особа), яка
застосувала фізичний або психічний
тиск до другої сторони, зобов'язана
відшкодувати їй збитки у подвійному
розмірі та моральну шкоду, що завдані у
зв'язку з вчиненням цього правочину.

Поряд з цим, відповідач ОСОБА_5 не
просить в зустрічному позові
відшкодувати їй матеріальні збитки,
які пов'язані з недійсним правочином,
не вказує що вони були їй спричинені і в
чому вони полягають, тому не можуть
бути задоволені її вимоги про
відшкодування спричиненої їй
внаслідок цього моральної шкоди.

Суд також покладає на ОСОБА_1, як
відповідача по зустрічному позову,
понесені ОСОБА_5 в частині вимог про
визнання договору позики недійсним
судові витрати в розмірі 229 гривень 40
копійок.

Суд, вважаючи встановленим, що в
судовому засіданні 22 жовтня 2013 року
позивач ОСОБА_1 дала суду завідомо
неправдиві показання, копію цього
рішення скеровує прокурору
Березнівського району для вирішення
питання щодо наявності в її діях складу
відповідного кримінального
правопорушення.

Керуючись ст.ст. 4-11,209,212-215,218 ЦПК
України, ст.ст. 231,1046-1051,1212 ЦК України,
суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_5
про стягнення боргу за договором
позики, процентів та індексу інфляції
на загальну суму 10 005 гривень 02 копійки
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір позики за
розпискою від 6 червня 2012 року на суму 9
515 гривень 57 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5
судові витрати в розмірі 229 гривень 40
копійок.

В позовних вимогах ОСОБА_5 до ОСОБА_1
про стягнення витрат на погашення
кредиту в сумі 12 927 гривень 76 копійок,
моральної шкоди в сумі 2000 гривень та
решти понесених судових витрат
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Березнівський
районний суд.

Суддя: Мельник В. Я.