Провадження №2/761/520/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук С.В.

при секретарі Савенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Просто-страхування», третя особа
ОСОБА_2 про стягнення страхового
відшкодування та відшкодування
збитків,

в с т а н о в и в:

В вересні 2013 р. позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Просто-страхування», третя особа
ОСОБА_2 про стягнення страхового
відшкодування та відшкодування
збитків.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 3 вересня 2010 року о
2.15 год. відбулась дорожньо-транспортна
пригода за участі транспортного засобу
«Міні Ван», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, під
керуванням водія ОСОБА_3 та
транспортного засобу «ДЕУ Ланос»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_2 На місці пригоди
водію ОСОБА_3 було повідомлено, що
цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу «ДЕУ
Ланос» забезпечена Полісом № ВС/6722844
від 24.06.2010 року обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспорт них засобів та Договором
добровільного страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів серії ДТВ № 015735
від 24.06.2010 р. у ПрАТ «Просто
страхування». Позивач повідомив
страховика про настання страхового
випадку 13.09.2010 року. Протягом трьох
робочих днів відповідачем жодних дій
не було вчинено. Після чого позивач
самостійно замовив автотоварознавче
дослідження для визначення розміру
матеріального збитку та розпочав
ремонт транспортного засобу. Згідно
Звіту з оцінки транспортного засобу
складеного 06.10.2010 року, вартість
матеріального збитку з урахуванням
зносу складає 42874.07 грн., яку позивач
просить стягнути з ПрАТ «Просто
страхування», а також пеню у зв'язку з
невиконанням зобов'язання за договором
за період з 21.11.2010 року по 03.09.2013р. в
розмірі 18060,55 грн. та понесені витрати з
оплати судового збору та витрат на
правому допомогу в розмірі 3000,00 грн.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, з підстав,
зазначених у позовній заяві та просив
їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечив, зазначив, що посилання
позивача про те, що страховик не вчиняв
жодних дій по виплаті страхового
відшкодування протягом трьох днів з
дня повідомлення про страховий випадок
є надуманим і не підтверджується
належними доказами. Вказав, що оскільки
судовою транспортно-трасологічною
експертизою встановлено, що зіткнення
автомобілів 03.09.2010 року не відбулось, а
отже страховий випадок не настав, тому
відсутні підстави для виплати
страхового відшкодування. Просив суд в
задоволенні позову відмовити та
винести окрему ухвалу, оскільки в діях
водіїв наявні ознаки злочину
передбаченого ст.190 КК України.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про розгляд справи
повідомлявся належним чином, а тому суд
вважає за можливе провести розгляд
справи у його відсутності на підставі
наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.6 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталась за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором .

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до постанови Подільського
районного суду м. Києва від 27 вересня 2010
року в адміністративній справі №3-7058/10,
3 вересня 2010 року о 2.15 год. на перехресті
вул.. Межигірська - вул. Юрківська в м.
Києві відбулась дорожньо-транспортна
пригода за участі транспортного засобу
«Міні Ван», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, під
керуванням водія ОСОБА_3 та
транспортного засобу «ДЕУ Ланос»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_2

Вказана ДТП сталася з вини водія
автомобіля «ДЕУ Ланос», державний
номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_2

Судом встановлено, що 24 червня 2010 року
АТ „Просто страхування" та ОСОБА_2
уклали договір № ВС/6722844 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власника ТЗ та
договір № 015735 добровільного
страхування цивільної
відповідальності власника ТЗ.(а.с.8)

04 вересня 2010 року до АТ «Просто
страхування» звернувся ОСОБА_2 з
повідомленням про настання випадку
(а.с.10), а водій ОСОБА_3 звернувся до АТ
«Просто страхування» з аналогічним
повідомленням про настання випадку 13
вересня 2010 року (а.с.10).

Відповідач ПрАТ «Просто страхування»
листом за вих. № 01-3655 від 04.10.2010р.
повідомив водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
не проведення ремонтних робіт з
автомобілями «Міні Ван», державний
номер НОМЕР_1 та «ДЕУ Ланос», державний
номерний знак НОМЕР_2 через сумніви
щодо обставин виникнення ДТП (а.с.13)

Відповідно до ст. 33.3. Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», водії та власники
транспортних засобів, причетних до
дорожньо-транспортної пригоди,
власники пошкодженого майна
зобов'язані зберігати пошкоджене майно
(транспортні засоби) у такому стані, в
якому воно знаходилося після
дорожньо-транспортної пригоди, до тих
пір, поки його не огляне призначений
страховиком представник (працівник,
аварійний комісар або експерт), а також
забезпечити йому можливість провести
огляд пошкодженого майна (транспортних
засобів).

Згідно Звіту з оцінки транспортного
засобу № 12527/6283 від 06.10.2010 року вартість
відновлювального ремонту автомобіля
позивача складає 59763,85 грн., а вартість
матеріального збитку складає 42874,07 грн.

Також судом встановлено, що на
замовлення відповідача ТОВ
Українським експертним центром
«Експерт-Сервіс Авто» 23.12.2010 року
проведено експертне
транспортно-трасологічне дослідження,
за висновком якого встановлено, що
пошкодження на боковій лівій передній
частині автомобіля «ДЕУ Ланос»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2
не могли утворитися при зіткненні з
автомобілем «Міні Ван» державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
рухався із перехресного напрямку зліва
на право відносно напрямку руху
автомобілів «ДЕУ Ланос» (а.с.27-34).

12.01.2011 року відповідач направив водію
ОСОБА_3 листа про відмову у визнанні
випадку страховим на підставі висновку
№ 499 від 23.12.2010 року та виплаті
страхового відшкодування (а.с.16).

У відповідності з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Позивач вважає, що страховик своєю
відмовою порушив умови Договору
страхування, а отже порушив його права
щодо отримання страхового
відшкодування.

Разом з тим, суд не може погодитись з
таким обґрунтуванням позивача,
зважаючи на таке.

Згідно положень ст. 991 ЦК України
страховик має право відмовитися від
здійснення страхової виплати у разі:

1) навмисних дій страхувальника або
особи, на користь якої укладено договір
страхування, якщо вони були спрямовані
на настання страхового випадку, крім
дій, пов'язаних із виконанням ними
громадянського чи службового
обов'язку, вчинених у стані необхідної
оборони (без перевищення її меж), або
щодо захисту майна, життя, здоров'я,
честі, гідності та ділової репутації;

2) вчинення страхувальником або особою,
на користь якої укладено договір
страхування, умисного злочину, що
призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником завідомо
неправдивих відомостей про об'єкт
страхування або про факт настання
страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного
відшкодування збитків за договором
майнового страхування від особи, яка їх
завдала;

5) несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних на те
причин про настання страхового випадку
або створення страховикові перешкод у
визначенні обставин, характеру та
розміру збитків;

6) наявності інших підстав,
встановлених законом.

Судом за клопотанням сторони
відповідача у справі було призначено
судову транспортно-трасологічну
експертизу щодо встановлення
механізму утворення пошкоджень на
автомобілі «Міні Ван», державний номер
НОМЕР_1 (водій ОСОБА_3).

Згідно висновку експертів за
результатами проведення
транспортно-трасологічної експертизи
№ 1364/14-52 від 06.08.2014р. встановлено, що в
рамках дорожньо-транспортної пригоди,
яка заявлена такою, що сталась 03.09.2010
року приблизно о 2.15 год на перехресті
вул. Межигірська та вул. Юрківська в м.
Києві, зіткнення автомобілів «ДЕУ
Ланос», державний номерний знак НОМЕР_2
(водій ОСОБА_2) та «Міні Ван», державний
номер НОМЕР_1 (водій ОСОБА_3) не
відбулись.

Суд вважає, що даний висновок слід
взяти до уваги як належний доказ у
справі, оскільки такий проведений
компетентним органом КНДІСЕ згідно
ухвали суду з попередженням експерта
про кримінальну відповідальність за
дачу за відомо неправдивого висновку
та за відмову від дачі висновку за
ст.ст. 384, 385 КК України.

Крім цього, даний висновок
узгоджується та підтверджує висновок
№ 499 від 23.12.2010 р. проведений ТОВ
Український експертний центр
«Експерт-Сервіс Авто».

Отже, враховуючи висновок № 499 від
23.12.2013 та експертний висновок судової
транспортн-трасологічної експертизи №
1364/14-52 від 06.08.2014р., суд приходить до
висновку, що водій ОСОБА_3 і
страхувальник ОСОБА_2 подали
страховику свідомо неправдиві
відомості по факту настання ДТП 3
вересня 2010 року.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 26 Закону України
«Про страхування», підставою для
відмови страховика у здійсненні
страхових виплат або страхового
відшкодування є подання
страхувальником свідомо неправдивих
відомостей про предмет договору
страхування або про факт настання
страхового випадку.

З урахуванням зазначеного, суд
приходить до висновку, що оскільки
водій ОСОБА_3. який керував автомобілем
позивача та страхувальник ОСОБА_2
надали страховику неправдиві
відомості про факт ДТП, а отже
відповідач ПрАТ «Просто-страхування»
на підставі зібраних документів
правомірно відмовив позивачу у
визнання події страховим випадком та
виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ст.991 ЦК України, ст.26
Закону України «Про страхування»
підстави для відмови у страховій
виплаті можуть передбачатися
договором страхування, якщо вони не
суперечать вимогам закону. Оскільки
зазначені підстави для відмови у
страховій виплаті не суперечать
вимогам закону, то вона є правомірною.

Враховуючи ті обставини, що суд прийшов
до висновку про відмову у виплаті
страхового відшкодування, а тому не
вбачає підстав до задоволення вимог
позивача про стягнення з відповідача
на його користь пені за невиплату
страхового відшкодування та понесені
ним витрати з розглядом даної справи.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин справи, на які посилаються
сторони, як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин,
та правові норми, які підлягають
застосуванню, суд приходить до
висновку, що відмова відповідача у
виплаті страхового відшкодування є
правомірною, законною, та такою, що
відповідає умовам договору
страхування, а тому відмовляє позивачу
у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України
понесені відповідачем судові витрати
за проведення судової експертизи в
розмірі 4707,84 грн. слід покласти на
позивача.

За наявної в матеріалах справи
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи від 11.03.2011 року, суд
не вбачає підстав для прийняття у
справі окремої ухвали відповідно до
положень ст. 211 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57 - 61, 88, 179, 208, 209,
211 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 16, 627,
636, 982, 985, 988, 989, 991 ЦК України; ст. ст. 1, 3, 26
Закону України «Про страхування», суд, -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства
«Просто-страхування», третя особа
ОСОБА_2 про стягнення страхового
відшкодування та відшкодування
збитків - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Приватного акціонерного товариства
«Просто страхування» понесені витрати
за проведення судової
транспортно-трасологічної експертизи
в розмірі 4707,84 грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: