НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 липня 2014 рокуСправа № 322/369/14-ц

Новомиколаївський районний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання
Гавриш О.А.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: ОСОБА_3

про: стягнення суми боргу та
тлумачення змісту правочину.

30.05.2014 до суду надійшов
вищезазначений цивільний позов, в
якому позивач просив суд стягнути з
ОСОБА_3 на користь позивача суму боргу з
урахуванням процентів за весь час
користування коштами, індексу інфляції
за час користування коштами та час
прострочення їх повернення, а також
трьох процентів річних від
простроченої суми в розмірі 44604 (сорок
чотири тисячі шістсот чотири) грн. 80
коп.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив наступне.

04 лютого 2013 року позивач надав у
борг відповідачу суму в розмірі 3 000,00
доларів США, що становило 23 979,00 грн. за
курсом НБУ за 1 долар - 7,9930 грн., про що
відповідач надав йому розписку і
зобов'язувався до 04 жовтня 2013 року
повернути суму позики з урахуванням
процентів в розмірі 10% щомісяця за весь
час користування коштами.

29 вересня 2013 року відповідач
повернув позивачу суму в розмірі 3 400,00
доларів США, що становило 27 176,20 грн., з
яких 2 400 доларів США (19183,20 грн.) - сума
процентів за користування коштами за 8
місяців і 1000 доларів США (7993,00 грн.) -
часткове погашення суми боргу.

Залишок суми боргу в розмірі 2000
доларів США відповідач не повернув і не
вчинив жодних дій для цього.

Виходячи з наведеного та
посилаючись на положення ст.ст. 526, 530, 534,
610, 625, позивач вважає, що відповідач
повинен сплатити йому борг з
урахуванням процентів за весь час
користування коштами та час
прострочення їх повернення, а також
трьох процентів річних від
простроченої суми, а саме: сума боргу -
2000 доларів США, що становить 23531,18 грн.
за курсом НБУ станом на 29.05.2014 року, 1
долар - 11,7656 грн.; 10% щомісяця за
користування коштами за період з 29.09.2013
по 29.05.2014 - 18 824,94 грн.; сума інфляції,
станом на 29.05.2014, - 1 788,37 грн.; 3% річних від
простроченої суми - 460,31 грн.

Крім цього, 01.07.2014 до суду надійшов
цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, в
якому позивач просив суд винести
рішення про тлумачення змісту
правочину, розтлумачивши зміст
розписки, наданої ОСОБА_3 від 04.02.2013
року, щодо відсотків наступним чином:
кошти надані в борг ОСОБА_3 в сумі 3000
доларів США під 10% від суми позики за
користування коштами щомісячно. Під
час судового засідання позивач уточнив
позовні вимоги за цим позовом та просив
суд розтлумачити зміст розписки
ОСОБА_3 щодо розміру відсотків,
передбачених нею.

В обґрунтування позовних вимог за
цим позовом позивач зазначив наступне.

Розписка, підписана відповідачем,
є документом, що стверджує про вчинення
правочину між сторонами. Під час
написання розписки відповідач не
вказав, що проценти нараховуються
щомісячно, а ОСОБА_1 не звернув на це
уваги.

22.10.2013 дружина відповідача
повернула позивачу суму в розмірі 3400,00
доларів США, з яких 2400,00 доларів США -
сума процентів за користування коштами
за 8 місяців і 1000,00 доларів США -
часткове погашення суми боргу, залишок
боргу обіцяла повернути після продажу
врожаю соняшника.

Сторони по-різному тлумачать
зміст розписки в частині розміру
відсотків, а саме позивач зазначає, що
надав гроші у позику під 10% щомісячно, а
відповідач зазначає, що взяв у позивача
гроші в позику під 10% на суму боргу.

Для підтвердження факту того, що
відповідач погоджувався під час
укладання договору позики на сплату 10%
від суми позики щомісячно, позивач
послався на показання свідка ОСОБА_4

Те, що відповідач брав позику під
10% щомісячних, на думку позивача,
підтверджується також і тим, що
відповідач повернув кошти у сумі 3 400,00
доларів США, а не 3 300,00 доларів США,
неконкретними та поступово
змінюваними поясненнями відповідача з
приводу відсотків у судовому
засіданні, а також діями ОСОБА_1 щодо
витребування у відповідача суми боргу
та його реакцією на них, а саме
зверненням до правоохоронних органів
зі скаргою на нього.

Виходячи з наведеного, позивач
просив суд надати тлумачення змісту
правочину - розписки, наданої ОСОБА_3
від 04.02.2013, в частині розміру відсотків,
передбачених нею.

Ухвалою суду, постановленою у
судовому засіданні 08.07.2014, позовні
вимоги за вищезазначеними позовами,
були об'єднані в одне провадження.

У судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги у повному
обсязі з вищенаведених підстав.

Відповідач письмових заперечень
проти позову не надав, у судовому
засіданні заперечив проти позовних
вимог та зазначив, що брав у позивача
гроші в борг під 10 процентів від суми
позики за весь строк, що зазначений в
розписці від 04.02.2013. Факт повернення
позивачу коштів в сумі 3 400,00 доларів США
відповідач пояснив тим, що прострочив
виконання свого зобов'язання, а тому
вирішив повернути позивачу на 100,00
доларів США більше.

У судовому засіданні 08.07.2014 судом
було проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Суд розглянувши матеріали та
з'ясувавши обставини цивільної справи,
заслухавши пояснення сторін та
дослідивши наявні в справі докази в їх
сукупності,

встановив:

04 лютого 2013 року між позивачем, ОСОБА_1,
та відповідачем, ОСОБА_3, було укладено
договір позики, за яким відповідач взяв
у позивача в борг три тисячі доларів
США під десять процентів та
зобов'язався повернути борг 04 жовтня 2013
року, зо підтверджується розпискою
відповідача від 04.02.2013.

22.10.2013 відповідач повернув
позивачу 3 400,00 доларів США, що
підтверджується розпискою позивача
від 22.10.2013.

Факт укладання зазначеного
договору позики, а також факт
повернення відповідачем позивачу суми
в розмірі 3 400,00 доларів США сторонами
визнається.

Спір між сторонами виник з
приводу розміру процентів,
передбаченого у розписці відповідача
від 04.02.2013, а саме позивач вважає, що
надав гроші у позику під 10% щомісячно, а
відповідач зазначає, що взяв у позивача
гроші в позику під 10% від суми позики за
весь час користування позикою.

Вирішуючи питання про наявність
підстав для задоволення позову, суд
виходить з наступного.

Стосовно вимог про тлумачення
змісту правочину суд зазначає
наступне.

За правилами ст. 213 ЦК України,
зміст правочину може бути витлумачений
стороною (сторонами). На вимогу однієї
або обох сторін суд може постановити
рішення про тлумачення змісту
правочину.

При тлумаченні змісту правочину
беруться до уваги однакове для всього
змісту правочину значення слів і
понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів. Якщо буквальне значення слів
і понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів не дає змоги з'ясувати зміст
окремих частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін (ч. 3 ст. 213 ЦК
України). Якщо за правилами,
встановленими частиною третьою цієї
статті, немає можливості визначити
справжню волю особи, яка вчинила
правочин, до уваги беруться мета
правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

За такими ж правилами здійснюється
тлумачення умов договору (ч. 1 ст. 637 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною першою ст. 1047 ЦК України
визначено, що договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менше як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір встановлюється на рівні
облікової ставки Національного банку
України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Договір позики вважається
безпроцентним, якщо: він укладений між
фізичними особами на суму, яка не
перевищує п'ятдесятикратного розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін;
позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками (ч. 2 ст. 1048
ЦК України).

Виходячи з аналізу наведених норм ЦК
України, чинним законодавством
передбачено право позикодавця на
отримання процентів за договором
позики, розмір і порядок одержання яких
має бути передбачений у договорі
(розписці). Якщо у розписці не визначено
розміру та/або порядку одержання
процентів, їх розмір встановлюється на
рівні облікової ставки НБУ, а проценти
мають виплачуватися щомісяця до дня
повернення позики, крім випадків, коли
договір позики відноситься до
безпроцентних, згідно з ч. 2 ст. 1048 ЦК
України.

Тлумачення змісту правочину
передбачає роз'яснення його змісту.
Разом з цим, тлумачення правочину не
може змінювати його умови.

Для укладеного між сторонами договору
позики законом передбачено обов'язкову
письмову форму, оскільки його сума
більше ніж у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами. Рішення суду не
може ґрунтуватися на свідченнях
свідків.

Виходячи з наведеного, показання
свідка ОСОБА_4, який зазначив, що під час
укладання договору сторони
домовлялись про сплату 10 % від суми
позики щомісячно, а також показання
свідка ОСОБА_5, дружини відповідача, яка
спростовувала показання ОСОБА_4, суд не
бере до уваги як неналежні докази. З цих
же підстав судом не приймаються в
якості доказу укладення між сторонами
договору позики з умовою сплати 10 %
від суми позики щомісячно документи
щодо розгляду звернення ОСОБА_5 на дії
ОСОБА_1, а саме висновок про результати
розгляду звернення громадянина від
26.11.2013 № 1119.

Заявляючи вимогу про тлумачення
змісту правочину, розписки відповідача
від 04.02.2013, позивач фактично оспорює
частину цього правочину, а саме
визначений у ньому розмір процентів,
оскільки стверджує, що фраза «під
десять процентів» означає сплату
позичальником щомісячно 10 процентів
від суми позики.

Проте, така позиція позивача по справі
суперечить закріпленому у ст. 627 ЦК
України принципу свободи договору,
відповідно до якого сторони є вільними
в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними (ч. 1 ст.
628 ЦК України).

При цьому, сам позивач у позовній заяві
зазначає про те, що у розписці не
вказано про щомісячну сплату процентів
позичальником.

Таким чином, розмір процентів, що
передбачений у письмовому договорі
позики, не підлягає розширеному
тлумаченню і може розумітися лише
буквально. Отже, не зазначення у
розписці виду процентів (річні, місячні
тощо), зумовлює буквальне розуміння їх
розміру. Оскільки, за змістом ч. 1 ст. 1048
ЦК України, проценти у договорі позики
визначаються від суми позики, то
зазначений у розписці відповідача
розмір процентів «під десять
процентів» слід розуміти так, що
позикодавець, ОСОБА_1, має право на
одержання від позичальника, ОСОБА_3,
десяти процентів від суми позики за
весь час користування позикою, а саме з
04.02.2013 року по 04.10.2013 року, а щомісячний
розмір процентів становить 1,25 процента
від суми позики.

З огляду на викладене, позовні вимоги
про стягнення з відповідача суми боргу
з урахуванням процентів за весь час
користування коштами, індексу інфляції
за час користування коштами та час
прострочення їх повернення, а також
трьох процентів річних від
простроченої суми не підлягають
задоволенню, оскільки обставини, якими
позивач обґрунтовував ці вимоги не
знайшли свого підтвердження за
результатами розгляду справи.

Так, відповідач, повернувши позивачу
22.10.2013 суму боргу та проценти в
загальній сумі 3 400,00 доларів США,
виконав вимоги договору позики щодо
сплати суми позики в розмірі 3 000,00
доларів США (23 979,00 грн. відповідно до
офіційного курсу НБУ станом на 22.10.2013), 10
процентів від суми позики - 300,00 доларів
США (2 397,90 грн. відповідно до офіційного
курсу НБУ станом на 22.10.2013).

Щодо сплати відповідачем додатково
суми в розмірі 100,00 доларів США, суд
зазначає, що ця сума, яка відповідно до
офіційного курсу НБУ на 22.10.2013
становить 799,30 грн., перевищує суму, яку
він мав би сплатити позивачу за
прострочення повернення позики на 17
днів, а саме:

- розмір процентів за 1 день
користування позикою, виходячи з 10
процентів від суми позики за період з
04.02.2013 по 04.10.2013 (242 дні), становить 10 % / 242
дні = 0,04 %. Розмір процентів за 17 днів
становить: 0,04%*17 = 0,7%. Таким чином, сума
процентів за 17 днів становить 23 979,00
грн.*0,7 % = 167,85 грн.

Вимоги про стягнення з
відповідача трьох процентів річних та
інфляційних втрат є необґрунтованими,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Офіційний індекс інфляції, що
розраховується Державною службою
статистики України, визначає рівень
знецінення національної грошової
одиниці України, тобто зменшення
купівельної спроможності гривні, а не
іноземної валюти.

Отже, визначення в договорі грошових
зобов'язань у іноземній валюті
унеможливлює урахування розрахованого
Державною службою статистики України
індексу інфляції для обґрунтування
вимог, пов'язаних зі знеціненням боргу,
визначеного в іноземній валюті.

Стягнення з боржника, який прострочив
виконання грошового зобов'язання,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України трьох
процентів річних від простроченої суми
грошового зобов'язання можливе, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором.

Таким чином, оскільки сума зобов'язання
у розписці від 04.02.2013 визначена
сторонами в іноземній валюті, доларах
США, позовні вимоги про стягнення
інфляційних втрат є необґрунтованими
та не підлягають задоволенню. Також, не
підлягають задоволенню і вимоги про
стягнення з відповідача 3 % річних за
час прострочення, які заявлені
одночасно з вимогою про стягнення
визначених договором 10 % за той самий
період.

Відповідно до частини першої статті 88
ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, суд присуджує
з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

До позовної заяви додано квитанції від
29.05.2014 № 6650.155.1 та від 01.07.2014 № 8, якими
підтверджується сплата позивачем
судового збору у розмірі 446,05 грн. та 243,60
грн. відповідно, отже, враховуючи
часткове задоволення позову, в частині
вимог про тлумачення змісту правочину,
сума судових витрат, що підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача, становить 243,60 грн.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК
України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Розтлумачити зміст правочину -
розписки від 04 лютого 2013 року, наданої
ОСОБА_3, в частині процентів. Вказаний у
розписці розмір процентів: «під десять
процентів» означає, що позикодавець,
ОСОБА_1, має право на одержання від
позичальника, ОСОБА_3, десяти процентів
від суми позики за весь час
користування позикою, а саме з 04 лютого
2013 року по 04 жовтня 2013 року, отже
щомісячний розмір процентів становить
1,25 процента від суми позики.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 243,60 грн. (двісті
сорок три гривні 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Запорізької області через
Новомиколаївський районний суд
Запорізької області.

Суддя С.С.
Гасанбеков