Справа № 145/1539/13-ц
Провадження №2/145/23/2014
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

"16" січня 2014 р. Тиврівський районний суд
Вінницької області

в складі : головуючого Мазурчака А.
Г.

за участю секретаря
Мигдальської Н.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про повернення коштів в зв'язку
із невиконанням зобов'язання , -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в
якому вказує, що 14 лютого 2012 року ОСОБА_3
в присутності ОСОБА_4, мешканця АДРЕСА_1,
взяв у нього, 30000 доларів США ,
пообіцявши йому надати допомогу в
отриманні кредиту до 14.03.2012 року. В
обумовлений строк ОСОБА_3 жодних дій
спрямованих на виконання взятих на
себе зобов'язань не вчинив, а отримані
кошти йому не повернув. На
неодноразові звернення до
відповідача з 14.03.2012 року до 17.11.2012 року
з вимогою повернути отримані ним кошти
отримував відмову

17.11.2012 року він зустрівся з ОСОБА_3 та
запропонував останньому повернути
кошти в розмірі 30 000 доларів СІЛА, на що
ОСОБА_3 відповів, що в даний час таких
грошей у нього не має. На підтвердження
існування домовленості між ним та
ОСОБА_3 та з врахуванням того, що він
більше не довіряв останньому було
складено розписку про зобов'язання
виплатити йому до 31.12.2012 року кошти в
розмірі 30 000 доларів США, які були взяті
ОСОБА_3 на виконання зобов'язання.

31.12.2012 року ОСОБА_3 коштів в сумі 30000
доларів США йому не повернув
зіславшись на тяжкий матеріальний
стан, однак завірив що найближчим часом
по частинам буде повертати йму взяті
кошти.

01.02.2013 року отримав переказ від ОСОБА_3
на суму 8 000 (вісім тисяч) грн., які
являються частиною від 30 000 (тридцять
тисяч) доларів США, які він має
повернути в зв'язку з невиконанням
взятого на себе зобов'язанням.

Станом на день звернення до суду ОСОБА_3
не повернув йому кошти, тому змушений
звернутися до суду для вирішення
питання у судовому порядку.

На підґрунті брехні збоку відповідача,
в нього виникла недовіра до нього. Дані
кошти він надавав добровільно на
особисту пропозицію ОСОБА_3,
розраховуючи на його порядність та
чесність, що він виконає взяті на себе
зобов'язання. На сьогоднішній день він
змушений замість того, щоб працювати,
чесно заробляти кошти, тратити свій
вільний час на відпочинок, з своєю
сім'єю, близькими та рідними, він
займається лише тільки умовлянням
ОСОБА_3 повернути кошти відповідно до
розписки. На цьому підґрунті в нього
почалися проблеми зі здоров'ям:
безсоння, відсутністю апетиту,
підвищення артеріального тиску, що
призвело до госпіталізації в період з
11.02.2013р. по 19.02.2013 р. з попередньо
виставленим діагнозом лікарями
серцева недостатність. В нього
загострилися симптоми хвороби, що
супроводжуються нервовими зривами та
душевними стражданнями, які були
пов'язані з тим, що він дуже хвилювався
з приводу не повернення ОСОБА_3 взятих
коштів. Його думки пов'язані лише з
фактом обману відповідача відносно
повернення боргу.

В зв'язку з вище викладеним подав заяву
до правоохоронних органів щодо
неправомірних дій з боку ОСОБА_3
відносно нього.

Його моральний та фізичний стан з
кожним днем лише погіршується,
оскільки з початку ОСОБА_3 лише давав
обіцянки, щодо повернення коштів, то
тепер переховується та не визнає факту
отримання ним коштів.

Просить визнати ОСОБА_3 боржником перед
кредитором ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_3
на його користь грошову суму в розмірі
236 822,17 грн., а також сплачену ним суму
судового збору в розмірі 2 521,62 грн., 3%
річних від не повернутої суми за 2012 р. в
розмірі 5 860,47 грн. відповідно до ст. 625 ЦК
України та 3% річних від не повернутої
суми за 2013 р. в розмірі 3 557,15 грн.,
моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 уточнила вказавши, що в
позові ім'я відповідача вказано Єфим,
однак ОСОБА_3 так його писав на
російській мові, а на українській воно
пишеться ОСОБА_3 тому, просить
стягнення проводити із ОСОБА_3 в решті
позов підтримала із наведених в ньому
підстав та пояснила, що ОСОБА_3 в усній
домовленості зобов'язався допомогти
ОСОБА_2 зібрати необхідні документи для
отримання кредиту за мінімальні
відсотки і знайти фінансову установу в
м. Києві, яка надасть такий кредит та
наперед отримав за це від ОСОБА_2 оплату
своїх послуг в сумі 30000 дол. США. Взятих
на себе зобов'язань не виконав,
отримані кошти ОСОБА_2 не повернув і
лише через певний період, 17.11.2012 року
написав розписку, згідно якої, він
визнав свій борг перед ОСОБА_2 та
зобов'язався повернути йому вказану
суму до 31.12.2012р. однак у вказаний строк
зобов'язань по поверненню коштів знову
не виконав і лише 01.02.2013 року, через
«Аваль Банк» перерахував ОСОБА_2 8000
грн., чим ще раз підтвердив свій борг
перед ОСОБА_2, а надалі продовжував
ухилятись від повернення коштів, тому
24.02.2013 року ОСОБА_2 звернувся із заявою
до Могилів - Подільського РВ УМВС
України у Вінницькій області із заявою
на шахрайські дії з боку ОСОБА_3 і 18.06.2013
року кримінальне провадження з даного
приводу було закрито в зв'язку з
відсутністю в діях ОСОБА_3 складу
кримінального правопорушення за ст.190
КК України, тому позивач змушений був
звернутись до суду за захистом своїх
прав. 27.11.2013 року, в той час, коли позов
вже перебував на розгляді в
Тиврівському районному суді ОСОБА_3
звернувся із заявою до Гніванського
МВМ про вимагання від нього грошей та
вчинення морального і психологічного
тиску. Згідно відповіді за підписом
начальника Гніванського МВМ від 11.01. 2014
року перевірку по даній заяві
припинено в зв'язку із тим, що факти
викладені в заяві ОСОБА_3 не знайшли
свого підтвердження.

ОСОБА_2 також завдано і моральну
шкоду, яка виразилась в моральних
стражданнях, які він переносить і на
даний час, він вимушений їздити по
заробітках. Щоб повернути людям тих 30000
дол. США, які він позичав у знайомих і
які передав ОСОБА_3, внаслідок чого він
втратив нормальні відносини і зв'язки
із оточуючими, погіршився стан його
здоров'я, він звертався за медичною
допомогою. Його моральний та фізичний
стан з кожним днем лише погіршується,
оскільки з початку ОСОБА_3 лише давав
обіцянки щодо повернення коштів, а
тепер переховується та не визнає факту
отримання ним коштів. Моральну шкоду
оцінює в 10000 грн.

В судове засідання відповідач та його
представник, будучи належним чином
повідомленими, не з'явились, хоча про
розгляд справи повідомлені у
встановленому законом порядку, що
стверджується списком осіб, які
зобов'язані з'явитися в судове
засідання, у якому представник
відповідача ОСОБА_5 про призначення
засідання на 14.00 год. 16.01.2014 р. був
повідомлений під розписку в судовому
засіданні 19.12.2013 р. Заяв про
відкладення розгляду справи та
заперечень до позову не надали.

Відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК України
вручення повістки представникові
особи, яка бере участь у справі,
вважається врученням повістки і цій
особі.

Суд за згодою представника
позивача проводить заочний розгляд
справи, що відповідає положенням
ст.ст.224-226 ЦПК України.

Суд вислухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи вважає, що
позов підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.З ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб визначений законами України

Відповідно до ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути двосторонніми.
Двостороннім правочином є погоджена
дія двох або більше сторін.

Вчинений правочин відповідає вимогам,
що зазначені у ст.203 ЦК України, а саме
зміст правочину не суперечить цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам, особи, які вчинили правочин,
мають необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасників
правочину є вільним і відповідає їх
внутрішній волі, правочин вчинено у
формі, встановленій законом, даний
правочин спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію

(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки; відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Відповідно ч.2
ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.534 ЦК України у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги кредитора у такій
черговості, якщо інше не встановлено
договором: у першу чергу
відшкодовуються витрати кредитора,
пов'язані з одержанням виконання; у
другу чергу сплачуються проценти і
неустойка; у третю чергу сплачується
основна сума боргу.

Відповідно до ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається. Оскільки ОСОБА_3 брав на
себе певні зобов'язання, а саме взяв
кошти для організації отримання
кредиту, однак кредиту не отримав
(взяті на себе зобов'язання не виконав),
тому взяту суму коштів зобов'язаний
повернути.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, моральна шкода полягає: у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібності потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування. Моральна
шкода відшкодовується одноразово, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ
«Про відшкодування моральної
немайнової шкоди від 31.03.1995 р.№4 (з
наступними змінами )під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у порушенні права
власності та інших цивільних прав, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушення стосунків з оточуючими
людьми та при настанні інших
негативних наслідків.

Судом встановлено, що 14.02.2012 року
ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_4, мешканця
АДРЕСА_1, взяв ОСОБА_2 30000 доларів США
пообіцявши йому надати допомогу в
отриманні кредиту з оплатою
мінімальних процентів, що
стверджується позовною заявою ОСОБА_2.

17.11.2012 року ОСОБА_3 власноручно було
складено розписку про зобов'язання
виплатити ОСОБА_2 кошти в розмірі 30 000
доларів США до 31.12.2012 року, що
стверджується самою розпискою, яка
знаходиться в матеріалах справи,
частково ксерокопією постанови
слідчого СВ Могилів - Подільського РВ
УМВС України у Вінницькій області від
18.06.2013р., про закриття кримінального
провадження, згідно якої ОСОБА_3 давав
показання про те, що писав вказану
розписку про повернення 30000 дол. США
ОСОБА_2 та при цьому були присутні
ОСОБА_4 і ОСОБА_7 (а.с. 67-69), ксерокопією
листа на ім'я ОСОБА_2 від 11.01. 2014 року за
підписом начальника Гніванського МВМ
УМВС України у Вінницькій області,
згідно якого, ОСОБА_3 звернувся із
письмовою заявою до Гніванського МВМ
про вимагання від нього грошей та
вчинення морального і психологічного
тиску та вимагання ОСОБА_2 ОСОБА_4 і
ОСОБА_7 60 000 дол. США (а.с.88), перевірку по
даній заяві припинено в зв'язку із тим,
що факти викладені в заяві ОСОБА_3 не
знайшли свого підтвердження.

Позивач відповідно до ст. 625 ЦК України,
ставить вимоги про стягнення із
відповідача на його користь три
проценти річних від простроченої суми
за 2012-2013 р.р., однак суд вважає вимоги
про стягнення процентів за 2012 рік
безпідставними, оскільки із самої
розписки вбачається, що ОСОБА_3
зобов'язався виплатити ОСОБА_2 кошти до
31.12.2012р. і тому право вимоги у позивача
на стягнення процентів виникло лише з
01.01.2013року.

Відповідно до курсу долара США до
гривні України сума заборгованості
відповідає 240000грн. Отже заборгованість
за січень 2013р. становить 611, 32грн. (
240000х3%:365х31).

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі
недостатньої суми на погашення боргу
ця сума платежу погашає вимоги
кредитора в такій черговості :1) витрати
кредитора , пов'язані з одержанням
виконання; 2) проценти та
неустойка;3)основна сума боргу .

Отже з врахуванням суми поверненого
боргу в розмірі 8000грн. 01.02.2013р.
заборгованість має наступний вигляд
8000грн. - 611,32грн. =7388, 68грн. , 68грн.
=232611,32грн. ( залишок основного боргу на
02.02.2013р.)сума з% річних становить
3306,03грн. ( 232611 32 х3%:365х173дня). Загальна
сума заборгованості 235917, 35грн.

Враховуючи обставини справи, глибину
душевних страждань позивача, що
внаслідок невиконання відповідачем
своїх зобов'язань позивач змушений
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя, виходячи із
засад розумності та справедливості ,
суд вважає, що позов в частині
відшкодування моральної шкоди
підлягає до часткового задоволення на
суму 1500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі вище викладеного,
керуючись ст.23, 202, 509, 525, 530, ч.2 ст. 533, 534,610,
611, 612,614, 625 ЦК України, п.3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
відшкодування моральної немайнової
шкоди від 31.03.1995 р.№4, п.4 ст.2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України N 2 від
12.06.2009 р. «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» , ст.. 10, 11,60, 212-215
ЦПК України ,-

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
грошові кошти 235917 (двісті тридцять
п'ять тисяч дев'ятсот сімнадцять) грн. 55
коп.на задоволення моральної шкоди
1500грн. та судові витрати в сумі 2374грн. 17
коп., а всього 239791(двісті тридцять
дев'ять тисяч сімсот дев'яносто одна)
грн.72коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана відповідачем до
Тиврівського районного суду протягом
десяти діб з дня отримання копії
рішення.

В разі залишення заяви про оскарження
заочного рішення без задоволення,
апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Вінницької області через Тиврівський
районний суд протягом десяти днів з
дня проголошення рішення, а особами,
які не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, протягом 10 днів з
моменту отримання його копії.

Суддя: А. Г. Мазурчак