АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/238/2013 Головуючий у суді першої
інстанції: Лук’яненко Л.М. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Поліщук Н.В., Андрієнко А.М.

при секретарі:
Іванову Ф.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 17 червня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» про визнання недійсними
правочинів.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись до суду з
вищевказаним позовом посилався на те,
що відповідачем на час укладення
кредитного договору та додатків до
нього були порушені його права як
споживача, а також при здійсненні
платежів по поверненню суми кредиту та
сплаті процентів за кредитом в доларах
США мало місце використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу, що згідно з п. «г», ч. 4 ст. 5
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю» потребує
індивідуальної ліцензії. Однак на
момент укладення правочинів не було
індивідуальної ліцензії на здійснення
такої операції як використання
іноземної валюти на території України
як засобу платежу, що унеможливлює
використання в розрахунках між
сторонами спірних правочинів доларів
США в якості засобу платежу .

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 17 червня 2013 року, у
задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивач подав апеляційну скаргу. Де
ставив питання про скасування рішення
суду, а також скасування ухвал суду за
якими в рамках розгляду справи йому
було відмовлено у задоволенні
заявлених клопотань щодо забезпечення
доказів, зупинення провадження,
залучення третіх осіб по справі. Та
постановленням нового, яким заявлені
ним позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі. Вказуючи при цьому, на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Сторони по справі про день і час
розгляду справи повідомлялися
належним чином у встановленому законом
порядку. У судове засідання не
з'явилися, поважність причин своєї
неявки суду не повідомили. Судова
колегія вважає за можливе розглянути
справу у відсутність сторін в силу
вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення,
колегія суддів вважає, що подана
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом при розгляді справи було
встановлено, що 17 червня 2005 року між ЗАТ
«ПроКредит Банк» (Публічне акціонерне
товариство«ПроКредит Банк») та ОСОБА_3
укладена рамкова угода №0134. Угодою від
28.12.2006 року до угоди від 17.06.2005 року
внесено зміни - викладено в новій
редакції пункт 1.1 статті 1 та п. 2.2 статті
2. Відповідно до угоди від 17.06.2005 року
відповідач зобов'язувався здійснювати
кредитування позивача у межах
встановлених лімітів: по сумі - 150 000
доларів. США та по строку - 180 місяців.

Видача кредитів згідно рамкової угоди
та визначення їх умов здійснювались
шляхом укладення договорів про надання
траншу, які є невід'ємною частиною
угоди від 17.06.2005 року та не мають
самостійного значення.

На підставі та в межах угоди від 17.06.2005
року між кредитором та позичальником
укладено:

- договір про надання траншу № 3.15751/0134
від 28.12.2006 року за вами якого кредитор
на підставі рамкової угоди № 0134 від
17.06.2005 року, додаткової угоди до неї від
28.12.2006 року та цього договору надає
позичальнику грошові кошти (кредит) в
сумі 45 000 доларів США, строком на 48
місяців під 16% річних;

- договір про надання траншу № 3.17439/0134
від 31.05.2007 року за умовами якого,
кредитор на підставі рамкової угоди
№0134 від 17.06.2005 року, угоди про внесення
змін до неї від 28.12.2006 року та цього
договору надає позичальнику грошові
кошти (кредит) в сумі 30 000 доларів США,
строком на 48 місяців під 14 % річних;

- договір про надання траншу № 3.22785/0134
від 29.08.2008 року за умовами якого
кредитор на підставі рамкової угоди №
0134 від 17.06.2005 року, угоди про внесення
змін до неї від 28.12.2006 року та цього
договору надає позичальнику грошові
кошти (кредит) в сумі 25 000 доларів США,
строком на 48 місяців під 15 % річних.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того, що у
відповідності до вимог ст. 215 ЦК
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
стороною ( сторонами) вимог, які
встановлені ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК.
Зазначаючи при цьому, що сторони
договору мали необхідній обсяг
цивільної дієздатності, їх
волевиявлення було вільним і
відповідало їх внутрішній волі, даний
правочин був спрямований на реальне
настання правових наслідків - перехід
коштів від відповідача позивачу,
укладений у письмовий формі, що
свідчить про відповідність його до ЦК
України, а саме його правомірність.
Позивач погодившись з умовами
кредитного договору спочатку
виконував його належним чином (
розпочато повернення тіла кредиту та
відсотків). Зупинивши в подальшому
повернення коштів, тим самим позивач в
односторонньому порядку відмовився
від виконання взятих на себе
зобов'язань, що є порушенням укладеного
між сторонами договору та ст. 525 ЦК
України.

Також судом вказувалось на хибність
посилань позивача щодо заборони
надання (отримання) споживчих кредитів
у іноземній валюті на території
України за відсутності у відповідача
індивідуальної ліцензії на виконання
валютних операцій, а також у
відповідності до положень Закону
України «Про захист прав споживачів»
виходячи з того, договір був укладений
між сторонами задовго до набрання
чинності ЗУ від 22.09.2011 року «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо врегулювання
відносин між кредиторами та
споживачами фінансових послуг».

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують, та не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції при
постановленні рішення були невірно
застосовані норми матеріального права,
які призвели до постановлення
судового рішення, яке б підлягало
скасуванню. Висновки суду
узгоджуються з положеннями Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
по розгляду цивільних і кримінальних
справ « Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин»

Щодо посилань апелянта на
безпідставність незадоволення судом
заявлених ним у ході розгляду справи
клопотань щодо зупинення провадження
до вирішення справи у іншому суді,
залучення у справі третіх осіб,
забезпечення доказів, то колегія
суддів вважає, що вони не ґрунтуються
на матеріалах справи. Так як
постановлені судом першої інстанції
процесуальні документи свідчать про
повне та всебічне їх вивчення судом з
урахуванням норм ЦПК, матеріалів
справи та доказів наданих позивачем на
їх підтвердження.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з доводів
викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315,
317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 17 червня 2013 року залишити
буз змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: