У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

Головуючого Василевича
В.С.

Суддів: Шимківа С.С.,
Бондаренко Н.В.

при секретарі Пиляй І.С.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2-
представника

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_4
на рішення Рівненського міського суду
від 9 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні майном та
зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа- Державний
реєстратор реєстраційної служби
Рівненського міського управління
юстиції про визнання частково
недійсним витягу із Державного реєстру
прав на нерухоме майно,

в с т а н о в и
л а:

Рішенням Рівненського міського
суду від 9 січня 2014 року первісний позов
у даній справі задоволено, у
зустрічному позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 доводять про незаконність та
необґрунтованість рішення через
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Вказують,що суд не врахував ст.132
ЦК України (в редакції1963 року) та
роз»яснення, що міститься у п.8
Постанови Пленуму Верховного Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 7 від 7 жовтня 1991
року «Про практику застосування
законодавства України, що регулює
право власності на житловий будинок»,
згідно з якими різні господарські
будівлі (літні кухні, сараї, тощо )
вважаються підсобними приміщеннями і
складають з будинком одне ціле.

При відчуженні жилих будинків
вони переходять до нового власника
разом з будинком, якщо при укладенні
договору про відчуження не було
обумовлено їх знесення або перенесення
попереднім власником.

____________________________________________________________________

Провадження №22-ц/787437/2014
Головуючий в 1
інстанції:Музичук Н. Ю.

Доповідач: Василевич
В.С

Рішенням апеляційного суду від 21
червня 2007 року за ними визнано право
власності на 2/3 частини, а за
відповідачкою-1/3 частини спірного
будинку, тому такі ж частки переходять
до співвласників надвірних будівель.

Вважає, що до спірних
правовідносин не підлягають
застосуванню положення ст.393 ЦК
України.

Суд необгрунтовано відмовив у
визнанні недійсним витягу з Державного
електронного реєстру прав на нерухоме
майно від 28 березня 2013 року, виданого
реєстраційною службою Рівненського
міського управління юстиції в частині
господарської будівлі «Б-1».

Оскільки ОСОБА_3 належить лише 1/3
частини будинку, то така ж частка може
належати їй у спірній господарській
будівлі.

По наведених підставах просить
рішення скасувати та ухвалити нове про
відмову в задоволенні зустрічного
позову.

В запереченні на апеляційну
скаргу ОСОБА_3 вказує, що суд ухвалив

законне та обґрунтоване рішення, тому
просить про залишення його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, що з»явились у судове
засідання, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про її відхилення.

Як видно з матеріалів справи та як
це встановлено судом першої інстанції,
сторонам у даній справі належить на
праві спільної часткової власності
незавершений будівництвом житловий
будинок АДРЕСА_1 в якому частка ОСОБА_5 і
ОСОБА_4 становить 2/3, ОСОБА_3-1/3.

Господарська будівля, позначена у
технічному плані під грифом «Б-1»
(літня кухня-сарай) належить ОСОБА_3, але
користуються нею ОСОБА_4 і ОСОБА_1 З
приводу користування літньою
кухнею-сараєм між сторонами існує
постійний конфлікт, ОСОБА_3 чиняться
перешкоди в користуванні належною їй
будівлею.

Відповідно до встановлених ст.10,
ст. 60 ЦПК України засад змагальності
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_1 і ОСОБА_4 не довели
наявності у них законного права на
користування спірною господарською
будівлею, тому суд першої інстанції з
урахуванням положень ст.391 ЦК України
дійшов обґрунтованого висновку про
підставність вимог ОСОБА_3 про усунення
їй перешкод в користуванні належною їй
будівлею.

Правильним є також і висновок
суду про відмову у задоволенні
зустрічних вимог про визнання частково
недійсним витягу із Державного реєстру
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності, оскільки він виданий
на підставі Державної реєстрації права
власності в Єдиному державному
електронному реєстрі прав на нерухоме
майно, проведеної 28 березня 2013 року
реєстраційною службою Рівненського
міського управління юстиції.

Фактично вимоги зустрічного
позову зводяться до визнання права
власності на частину будівлі, але
відповідних вимог з цього приводу не
заявлено.

Заявлена позивачами по
зустрічному позову вимога не
відповідає встановленим ст.16 ЦК
України способам захисту права.

Враховуючи, що рішення ухвалено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права і доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують , підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст.307, ст.ст. 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Рівненського міського
суду від 9 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий
Василевич В.С.

Судді
Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.