Справа № 243/180/14-ц
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області в
складі:

Головуючого -
Кривошеєва Д.А.

При
секретарі - Дьякові О.Б., Тарантаєві І.А.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Слов'янська
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У Слов'янський міськрайонний суд
звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2,
і просить стягнути з відповідачки на
свою користь заборгованість у сумі 7200
гривень.

Позивачка обґрунтовує заявлені
позовні вимоги тим, що вона разом з
відповідачкою планувала займатись
підприємницькою діяльністю, у зв'язку з
чим у грудні 2012 року вона придбала
торгівельне обладнання - прилавки на
загальну суму 9000 гривень. В подальшому
у січні 2013 року між нею та
відповідачкою відбувся конфлікт і вони
припинили спільну діяльність. В
рахунок придбаного нею обладнання
відповідачка сплатила їй грошові кошти
у сумі 1800 гривень, а залишок витрачених
нею коштів відповідачка повертати їй
відмовляється. У зв'язку з чим,
позивачка посилаючись на вимоги ст. 526
ЦК України, просить стягнути з
відповідачки на свою користь
заборгованість у сумі 7200 гривень.

Також позивачка у ході судового
розгляду справи зазначила, що будь-яких
угод, щодо здійснення підприємницької
діяльності, між нею та відповідачкою не
укладалось.

Представник позивачки - адвокат ОСОБА_3
у ході судового розгляду справи
підтримав заявлені позовні вимоги і
дав показання аналогічні показанням
позивачки.

Представник відповідачки - ОСОБА_4,
заявлені позовні вимоги не визнала і
просила у їх задоволені відмовити. У
ході судового розгляду справи
представник відповідачки показала, що:
у 2012 році відповідачка вирішила
займатись підприємницькою діяльністю -
відкрити магазин. На той час
відповідачка і позивачка підтримували
між собою дружні стосунки і остання
запропонувала свою допомогу, оскільки
мала досвід роботи у торгівельній
сфері. Для облаштування магазину
відповідачка на підприємстві
розташовану у місті Краматорськ, для
обладнання магазину замовила
торгівельні прилавки загальною
вартістю 13000,65 гривень. Оплату
вказаного торгівельного обладнання
відповідачка здійснювала по частинах,
власними коштами. Так як відповідачка у
той час була вагітна, а сторони
знаходились між собою у дружніх
стосунках, відповідачка декілька разів
довірила позивачки здійснювати
внесення оплати за торгівельне
обладнання, надаючи для цього свої
грошові кошти.

Також представник відповідачки
показав, що відповідачка перебуває у
фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5.
Тому частина чеків про оплату
придбаного нею торгівельного
обладнання, виписані на ім'я ОСОБА_5, та
на ім'я позивачки.

В подальшому у зв'язку з сімейними
обставинами між нею та позивачкою
дружні відносини були припинені. З
метою врегулювання сварки за вимогою
позивачки на рахунок її чоловіка та
дочки було сплачені кошти у розмірі 7000
гривень.

Крім того представник відповідачки
зазначив, що між позивачкою та
відповідачкою будь-яких

правових відносин не виникло і
зобов'язань не існує.

Відповідачка у судове засідання не
з'явилась, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, судовими повістками. Надала
заяву про розгляд справи без її участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, приходить
до переконання, що: позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про стягнення заборгованості,
задоволенню не підлягає.

Так у ході судового засідання
достовірно було встановлено, що:

ОСОБА_2 знаходиться у фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_5, і мають спільну
дитину: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, договору
оренди, слідує, що: ОСОБА_2 з 19 лютого 2012
року займається підприємницькою
діяльністю у виді роздрібної торгівлі
в неспеціалізованих магазинах. З метою
заняття підприємницькою діяльністю
ОСОБА_2 орендує нежитлове приміщення
площею 60 кв.м., розташоване за адресою:
АДРЕСА_1

Згідно чеків на оплату товару слідує,
що ОСОБА_1, була здійсненна оплата ЧП
ОСОБА_7, за торгівельне обладнання -
стелажі, а саме: чек №12/12/8 від 12 грудня
2012 року на суму 1500 гривень, чек №12/12/7
від 12 грудня 2012 року на суму 2500 гривень,
чек №12/12/2 від 12 грудня 2012 року на суму
1042 гривень, чек №12/12/1 від 12 грудня 2012
року на суму 3958 гривень, всього на
загальну суму 9000 гривень (1500 + 2500 + 1042 +
3958).

Згідно чеків на оплату товару слідує,
що ОСОБА_6, була здійсненна оплата ЧП
ОСОБА_7, за торгівельне обладнання , а
саме: чек №10/12/5 від 10 грудня 2012 року на
суму 4000 гривень, чек №26/12/2 від 26 грудня
2012 року на суму 1042 гривень, чек №26/12/1
від 26 грудня 2012 року на суму 3958 гривень,
всього на загальну суму 9000 гривень (4000 +
1042 + 3958).

Крім того у ході судового розгляду
справи також було встановлено і не
оспорювалось сторонами, що на вимогу
позивачки ОСОБА_1 на карткові рахунки
її чоловіка та дочки відповідачкою у
період з 24 лютого 2013 року по 4 червня 2013
року були перераховані гроші у
загальній сумі 7000 гривень.

Статтею 60 ЦПК України, визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Звертаючись з даним позовом до суду
позивачка і вимагаючи стягнути з
відповідачки заборгованість у сумі 7200
гривень, посилається на вимоги ст. 526 ЦК
України, якою визначено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору.

Згідно вимог ст. 509 ЦК України, слідує,
що: зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язується вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтею 11 ЦК України визначено, що
підставою для виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини; завдання майнової та
моральної шкоди, інші юридичні факти.

Разом з тим позивачкою на
обґрунтування своїх позовних вимог
доказів того що між нею та
відповідачкою виникли правовідношення
відповідно яких відповідачка має перед
позивачкою борг у сумі 7200 гривень не
надано.

Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за

зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 526, 527, 610 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 209,
212 - 214, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про стягнення заборгованості -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову
палату по цивільних справах
апеляційного суду Донецької області,
через Слов'янський міськрайонний суд,
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення складене в одному екземплярі в
нарадчий кімнаті.

Суддя Слов'янського міськрайонного
суду

Кривошеєв Д.А.