Справа № 383/66/14-ц
Провадження №2/383/62/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року Бобринецький районний
суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко В.В.

при секретарі - Зербул С.В.

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Бобринець
Кіровоградської області в залі
судового засідання Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом про стягнення із ОСОБА_2 боргу,
обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 25
травня 2008 року відповідач позичила в
неї 12368 грн., які зобов'язалась
повернути до листопада 2013 року, що
підтверджується особисто складеною
розпискою відповідача. Оскільки у
визначений домовленістю термін
відповідач відмовляється повернути
позичені кошти, мотивуючи відсутністю
роботи, тому позивач просить стягнути з
останньої борг в сумі 12368 грн. та судові
витрати по справі.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала в повному обсязі,
уточнивши, що в 2009 році в селищі
Ново-Гомельське Бобринецького району
Кіровоградської області вона відкрила
торгівельний кіоск та з вказаного часу
продавала відповідачу в борг продукти
харчування на загальну суму 12368 грн.,
про що остання написала розписку від
29.09.2013 року, за якою зобов'язувалась
повернути їй кошти до листопада 2013
року.

Відповідач позов не визнала, не
заперечує той факт, що купувала у
ОСОБА_1 продукти харчування в борг на
загальну суму 12368 грн., у зв'язку з чим
має борг в сумі 12368 грн. перед позивачем,
однак на даний час немає коштів, щоб
повернути борг позивачу. Також
пояснила, що розписку від 29.09.2013 року
про наявність у неї боргу в сумі 12368 грн.
писала власноруч, але під тиском,
оскільки їй погрожували, однак на
пропозицію суду призначити по справі
експертизу, на предмет встановлення
того, чи дійсно розписка написана під
впливом обставин, що впливали на її
волю та волевиявлення, відмовилась. В
подальшому пояснювала, що розписку
склала добровільно, оскільки дійсно
має борг.

Суд, заслухавши сторони,
дослідивши зібрані в судовому
засіданні докази в їх сукупності
вважає, що позовні вимоги підлягають
повному задоволенню виходячи із
наступних підстав.

За правилами ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні з пояснень сторін
встановлено, що з 2009 року відповідач
ОСОБА_2 купувала в борг у позивача
ОСОБА_1 продукти харчування.

Згідно розписки ОСОБА_2 від 29 вересня 2013
року остання зобов'язується сплатити
борг в сумі 12368 грн. ОСОБА_1, який виник
2009 року за утримання нею продуктів
харчування. Борг зобов'язується
сплатити до листопада 2013 року в чому і
розписується (а.с.35).

Згідно ч.2 ст.604 ЦК України зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами (новація).

Згідно ст.1053 ЦК України за домовленістю
сторін борг, що виник із договорів
купівлі-продажу, найму майна або з
іншої підстави, може бути замінений
позиковим зобов'язанням. Заміна боргу
позиковим зобов'язанням провадиться з
додержанням вимог про новацію і
здійснюється у формі, встановленій для
договору позики (стаття 1047 цього
Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Таким чином, 29.09.2013 року сторони
замінили борг, що виник з договорів
купівлі-продажу, позиковим
зобов'язанням з терміном повернення до
листопада місяця 2013 року, що
підтверджується розпискою відповідача
(а.с.35). У відповідності до вимог ч.2 ст.604
ЦК України зобов'язання за договором
купівлі-продажу припинилися після
складання відповідачем розписки від
29.09.2013 року.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку , що
встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України визначено, що
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст.ст.526, 612 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином, відповідно до умов
Договору та вимог Цивільного кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

За змістом ч.1 ст.625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за невиконання ним грошового
зобов'язання.

В термін до листопада 2013 року
позичальник ОСОБА_2 борг в сумі 12368 грн.
ОСОБА_1 не повернула.

Пунктом 5 частини 2 статті 16 ЦК України
визначено, що способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути
примусове виконання обов'язку в натурі.

Оскільки в судовому засіданні знайшли
своє підтвердження обставини щодо
порушення відповідачем зобов'язання за
договором позики перед позивачем та
порушення нею вказаних вище норм
законодавства, тому суд прийшов до
висновку про обгрунтованість позовних
вимог та задоволення позову в повному
обсязі шляхом стягнення з відповідача
боргу за договором позики в сумі 12368
грн.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача понесений нею та
документально підтверджений
платіжними дорученнями (а.с.1, 2) судовий
збір в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст.16, 60, 526, 604, 610, 612, 625, 1046,
1047, 1049, 1050, 1053 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88,
213- 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2), борг
за договором позики в сумі 12368 грн. та
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Кіровоградської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Бобринецький районний суд
Кіровоградської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя
В.В. Бондаренко