АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/377/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Зайончковська І.
А. Доповідач в апеляційній інстанції
Захарова А. Ф. УХВАЛА
05 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Захарова А. Ф. суддів
Качан О. В. , Скіць М. І. при
секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення
Смілянського міськрайонного суду
Черкаської області від 16 грудня 2013 року
по справі за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши
представника ПАТ КБ «Приватбанк», який
підтримав доводи апеляційної скарги,
та ОСОБА_6, адвоката ОСОБА_8 в інтересах
відповідачки, які на них заперечували,
судова палата, -
в с т а н о в и л а :
В березні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.
Позивач посилався на те, що 25.07.2007 року
між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір СSS0АА00000259.
ОСОБА_6 зобов'язувалась повернути
кредит та сплатити відсотки за
користування кредитними коштами в
строки та в порядку, встановленими
кредитним договором.
Згідно договору у випадку порушення
зобов'язань за кредитним договором
відповідачка сплачує банку відсотки за
користування кредитом у подвійному
розмірі на місяць, нараховані від суми
непогашеної в строк заборгованості за
Позивач свої зобов'язання за договором
та угодою виконав в повному обсязі, а
саме видав відповідачці кредит у
розмірі 5242,64 доларів США.
ОСОБА_6 не надала своєчасно банку
грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також іншими
витратами відповідно до умов договору,
що має відображення у розрахунку
заборгованості за договором CSS0AA00000259.
Таким чином, у порушення умов
кредитного договору відповідачка
зобов'язання не виконала, станом на
14.03.2012 року має заборгованість - 5774,18
станом на 14.03.2012 року), яка складається з
- 2553,73 (долар США) - заборгованість
- 1908,25 (долар США) - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
- 64,20 (долар США) - заборгованість по
комісії за користуванням кредитом;
- 1248.00 (долар США) - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
На підставі наведеного, ст.ст. 526, 527, 530,
1050, 1054 ЦК України позивач просив суд
стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором CSS0AA00000259 від 25.07.2007
року у розмірі 5774,18 доларів США, що
борг по кредиту - 2553,73 доларів США,
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом -1098,25 доларів
США, заборгованість по комісії за
користування кредитом - 64,20 доларів США,
пеня за несвоєчасне виконання умов
договору - 1248 доларів США.
Ухвалою Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 04 травня 2012
року залучено до участі у даній справі
в якості співвідповідача ОСОБА_7.
Рішенням Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 16 грудня 2013
року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості залишено без
задоволення.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на
користь ОСОБА_6 витрати по справі у
вигляді оплати судово-технічної
експертизи та почеркознавчої
експертизи в загальній сумі 4526,96 грн., а
також за надання правової допомоги в
сумі 4000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ
«Приватбанк» подало апеляційну скаргу.
Вважаючи, що дане рішення незаконне, не
відповідає обставинам справи, прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задоволити позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» в повному обсязі.

Обговоривши матеріали справи, судова
палата вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

По справі встановлено, що 25 липня 2007
року між ПАТ КБ «Приватбанк» в особі
Центрального Смілянського відділення
ЧГРУ «Приватбанк» та ОСОБА_6 був
укладений кредитний договір №CSS0AA00000259,
за яким банк зобов'язується надати
позичальникові кредитні кошти шляхом
видачі готівки через касу чи/або
перерахування на рахунок, зазначений в
п.7.1 цього договору.

Згідно з п.7.1 зазначеного договору банк
зобов'язується надати позичальникові
кредитні кошти шляхом видачі готівки
через касу на строк з 25 липня 2007 року по
24 липня 2010 року включно, у вигляді не
поновлюваної кредитної лінії (далі -
«кредит») у розмірі 5242,64 дол. США на
наступні цілі : на споживчі потреби 4000
доларів США; КАСКО на один рік - 278,76 дол.
США; особисте страхування на один рік
20,2 дол. США, а також у розмірі 6,8 дол. США
для сплати за реєстрацію предмету
застави в Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна шляхом перерахування
відповідно до п. 1.2 та у розмірі 896,88 дол.
США на оплату страхових платежів у
випадках та згідно порядку,
передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного
договору зі сплатою за користування
кредитом відсотків у розмірі 1,19 % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 1,00 %
від суми виданого кредиту у момент
надання кредиту щомісяця в період
сплати у розмірі 0,14 % від суми виданого
кредиту, відсотки на дострокове
погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного
договору та винагороди за проведення
додаткового моніторингу згідно п. 6.2
даного договору.

Періодом сплати вважати період з «21» по
«26» число кожного місяця ( ар. спр. 33-38).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між
Приватбанком і ОСОБА_7 25 липня 2007 року
було укладено договір застави рухомого
майна № CSS0AA00000259, за яким ОСОБА_7
передав у заставу «Приватбанку»
належний йому автомобіль ВАЗ-21214, 2006
року випуску, № кузову/шасі НОМЕР_2,
державний номер НОМЕР_1.

За умовами даного договору застави
рухомого майна у випадку порушення
позичальником будь-якого із
зобов'язань за кредитним договором
заставодавець зобов'язаний передати
предмет застави в заклад ПАТ КБ
«Приватбанк» по акту прийому-передачі.

Враховуючи це, ухвалою Смілянського
міськрайонного суду від 04 травня 2012
року по даній справі ОСОБА_7 було
залучено в якості співвідповідача.

Стверджуючи, що ПАТ КБ «Приватбанк»
свої зобов'язання за договором та
угодою виконав в повному обсязі, а саме
видав відповідачу кредит у розмірі 5242,64
доларів США, а відповідач не надав
своєчасно банку грошові кошти для
погашення заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також іншими
витратами відповідно до умов договору
і в зв'язку із порушеннями кредитних
зобов'язань станом на 14.03.2012 року має
заборгованість 5774,18 доларів США, -
еквівалент 46106,82 грн., позивач просив,
звертаючись до суду, стягнути з
відповідачки ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» визначену заборгованість
у розмірі 5774,18 доларів США (еквівалент
46106,82 грн. станом на 14.03.2012 року) за
кредитним договором № CSS0AA00000259 від
25.07.2007 року.

Проте зазначені позивачем доводи не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_6 заперечуючи проти
позову, вказувала, що кошти в борг за
кредитним договором вона не
отримувала. Вказувала, що на прохання
керуючого Смілянським відділенням
Приватбанку ОСОБА_9 та для його
знайомого ОСОБА_7 вона, дійсно, оформила
вказаний кредитний договір на своє
ім'я, проте кошти по ньому отримав
ОСОБА_7, який надав у заставу належний
йому автомобіль.

ОСОБА_7 жодного разу в судове засідання
не з'явився, хоча про час і дату
розгляду справи був повідомлений за
останнім відомим місцем проживання та
реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, що
розташована в параграфі 1 цієї глави
(Глави № 71 ЦК України. Позика. Кредит.
Банківський вклад) на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

По справі не доведено, що саме
позичальник за кредитним договором №
CSS0AA00000259 ОСОБА_6 отримала в касі банку
позику, написавши і підписавши
необхідну заяву про це. Встановлено, що
відповідно до п. 1.1; 7.1 кредитного
договору банк взяв на себе зобов'язання
надати кредит шляхом видачі готівки
через касу або на рахунок позичальника
на строк з 25.07.2007 року по 24.07.2010 року
включно у вигляді не поновлюваної
кредитної лінії в сумі 5242,64 дол. США. При
цьому за положенням п. 2.2.7 кредитного
договору позичальник до отримання
коштів повинен був надати договори
особистого страхування, застави
рухомого майна, та страхування
заставного майна.

Однак, банком не доведено і матеріалами
справи не встановлено, що відповідачка
ОСОБА_6 надавала банку вищезазначені
договори, що, до речі, мало бути
підставою для відмови у видачі їй
коштів згідно умов договору.
Заперечуючи на факт отримання коштів,
ОСОБА_6 стверджувала, що свого обов'язку
щодо передачі їй коштів у позику банк в
порушення вимог п.2.1. договору не
виконав, а передав кошти іншій особі -
ОСОБА_7

Стверджувала, що останній після
оформлення нею кредитного договору
отримав грошові кошти у касі
«Приватбанку» в сумі 3999 доларів США, що
підтверджується копією заяви про
видачу готівки № 2 від 24.07.2012 року з його
особистим підписом та почерком, який
відповідає виконаному ним підпису на
договорі застави належного йому
автомобіля, що він також деякий час
погашав кредит, вносячи кошти на
рахунок № НОМЕР_3 відповідно до п. 6.6
Договору.

Проте, позивач, пред'являючи даний
позов, наполягав на тому, що видав саме
відповідачці ОСОБА_6 кредит у розмірі
5242,64 доларів США, посилаючись при цьому
як на доказ на заяву про видачу готівки
№ 2 без дати на ім'я відповідачки.

НА ар. спр. 32 є електрографічна копія
заяви від імені ОСОБА_6 на видачу в касі
банку готівки № 2 за договором №
CSS0AA00000259 від 25.07.2007 р. в сумі 3999 доларів
США (без дати) до Черкаської філії ГРУ
ПАТ КБ «Приватбанк». Однак, згідно
висновку № 0685 від 22.11.2013 року експерта
за результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи
Київської незалежної
судово-експертної установи підписи від
імені ОСОБА_6 в графі «отримувач» та в
рядку навпроти рукописного запису,
рукописний запис «Три тисячі дев'ятсот
дев'яносто дев'ять доларів США»,
зображення яких містяться в
електрографічній копії заяви на видачу
готівки № 2 від імені ОСОБА_6, без дати,
до Черкаської філії ГРУ ПАТ КБ
«Приватбанк» про видачу готівки в сумі
3999 доларів США виконані не ОСОБА_6, а
іншою особою ( ар. спр. 163-166).

До цього згідно висновку № 1/266 від
15.04.2013 р. експерта по проведенню
технічної експертизи документів
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
(НДЕКЦ) при Управлінні МВС України в
Черкаській області весь наданий на
дослідження документ (як друковані,
так і рукописні знаки), являється не
оригіналом заяви ОСОБА_6, без дати, до
Черкаської філії ГРУ ПАТ КБ
«Приватбанк» про видачу готівки в сумі
3999,00 доларів США, а лише її зображенням,
виготовленим електрографічним
способом, тонером чорного кольору.
Ознак монтажу у наданому зображенні
заяви ОСОБА_6, без дати, до Черкаської
філії ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» про
видачу готівки в сумі 3999,00 доларів США, -
не виявлено ( ар. спр. 130-132).

Слід зазначити, що необхідність
проведення технічної експертизи
документів виникла в зв'язку з тим, що
банком на запит суду не було надано
оригіналу документа - заяви ОСОБА_6 на
видачу готівки, - для проведення
судово-почеркознавчої експертизи щодо
реальності підпису відповідачки на
вказаній заяві. При цьому банк послався
на те, що у вересні 2011 року внаслідок
затоплення підвального приміщення
архіву ПАТ КБ «Приватбанк» були
пошкоджені касові документи районних
відділень Черкаського ГРУ ПАТ КБ
«Приватбанк» за 2004-2008 роки, серед яких
знаходився і оригінал заяви на видачу
коштів на ім'я ОСОБА_6 по кредитному
договору № CSS0AA00000259 від 25 липня 2007 року,
надавши на підтвердження такого факту
довідку з КП «Черкасиводоканал» та
комісійний акт обстеження приміщення
архіву документів Черкаського ГРУ ПАТ
КБ «Приватбанк» ( ар. спр. 111-116).

Оскільки між сторонами був укладений
кредитний договір, який є двостороннім
договором, суд при вирішенні даного
спору обґрунтовано виходив з
матеріальних норм, які регулюють такі
відносини.

Так, за положеннями статей 626, 627, 628 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних справ та обов'язків; сторони
є вільними в укладенні договору та
визначенні його умов, з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості, зміст договору
становлять умови, визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до частин 3; 5 статті 203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі, а
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами

Таким чином, виходячи з обставин
справи, волевиявлення відповідачки під
час оформлення договору кредиту від 25
липня 2007 року за № CSS0AA00000259 було
направлено лише на підписання
вказаного договору від її імені, але не
на реальне отримання коштів та їх
погашення нею, а також і не на наслідки
щодо цього, як умови договору, як
обґрунтовано зауважив суд.

Як встановлено, за умовами укладеного
кредитного договору № CSS0AA00000259 від
25.07.2007 року відповідачка ОСОБА_6 брала
на себе зобов'язання використати
кредит на цілі, зазначені в п. 7.1
договору, зробити погашення кредиту в
порядку, сумах і строки, передбачені п.
2.33 та 7.1 договору, сплатити банку
відсотки за користування кредитом,
сплатити банку винагороду згідно п. п.
3.7; 6.2; 7.1 договору, надати банку належним
чином оформлені згідно п. 7.3 договору
договори застави, поруки для
забезпечення виконання зобов'язань за
даним договором, договір страхування
заставного майна та таке інше.

ПАТ КБ «Приватбанк», оформляючи
кредитний договір, в свою чергу, брав
зобов'язання надати «позичальникові»
ОСОБА_6 кредитні кошти шляхом видачі
готівки через касу чи/або
перерахування на рахунок, зазначений в
п. 7.1 цього договору і в межах сум,
визначених в даному пункті, та на
умовах виконання позичальником умов,
передбачених п. 2.2.7 договору.

Однак позивач не довів, не надав
беззаперечних доказів, що саме ОСОБА_6
був виданий обумовлений договором
кредит і саме після надання нею
необхідних договорів страхування,
застави, страхування заставного майна,
внаслідок чого у банка виникає право
вимоги про повернення кредиту від
відповідачки на умовах укладеного
кредитного договору.

Наполягаючи на задоволенні позовних
вимог, представник банку посилався на
те, що відповідачка, укладаючи
кредитний договір, все одно повинна
була передати кошти ОСОБА_7, а
тому не має значення чи отримала вона
їх чи ні. Проте, як правильно зазначив
суд, таких умов договору не існує.
Згідно останніх банк надає
«позичальникові» кредит шляхом видачі
готівки через касу чи/або
перерахування на рахунок позичальника.
В даному випадку кошти, видані через
касу банку, однак не доведено, що видані
саме «позичальнику» ОСОБА_6

Посилався представник банку і на
наявність вступившого в силу заочного
рішення Придніпровського райсуду м.
Черкаси від 09.12.2011 року (набрало
законної сили 20.12.2011 року) по цивільній
справі № 2-4267/11 за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_7, третя особа
ОСОБА_6, - про звернення стягнення на
предмет застави, вказуючи на те, що в
мотивувальній частині цього рішення
встановлено, що ОСОБА_6 отримала кредит
в розмірі 5242,64 дол. США, а тому
відповідно до ч. 3 с. 61 ЦПК України такий
факт слід вважати встановленим. Згідно
наведеної норми обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справи,
у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Однак, необхідно вказати, що під час
розгляду вищезазначеної справи, по
якій прийнято заочне рішення від 09.12.2011
року, розглядалось питання про
звернення стягнення на предмет застави
як способу забезпечення виконання
зобов'язання. ОСОБА_6 залучалась до
участі в справі в якості 3-ої особи, яка
не заявляла самостійних вимог, і таке
рішення не породжувало для неї
правових наслідків. В мотивувальній
частині цього заочного рішення
вказано, що «в судовому засіданні
встановлено, що між Приватбанком та
ОСОБА_6 25 липня 2007 року був укладений
кредитний договір № CSS0AA00000259» і що
«згідно цього кредитного договору
ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 5242,64
доларів США на строк з 25 липня 2007 року
по 24 липня 2010 року». Обставини чи умови
надання кредиту, а також отримання
готівки взагалі не досліджувались.
Тому не можна вважати, що вказаним
заочним рішенням встановлений факт
отримання грошей за кредитним
договором № CSS0AA00000259 від 25.07.2007 року
саме ОСОБА_6, ним доведений лише факт
укладення та існування такого
кредитного договору ( ар. спр. 68-70).

Тому цілком правомірно, на думку
судової палати, суд не прийняв до уваги
вищезазначені доводи позивача.

Інших доказів надання відповідачці
ОСОБА_6 кредитних коштів позивачем не
наведено, не вказано на джерело
отримання таких. Тому, як цілком
підставно визначився суд, передача
банком коштів за кредитним договором
іншій особі, яка не була по ньому
стороною, не свідчить про виконання ним
(позивачем по справі) своїх зобов'язань
за цим договором, що, в свою чергу, не
надає права вимоги до ОСОБА_6 про
повернення вказаних коштів, оскільки
її зобов'язання могли виникнути лише
після виконання зобов'язань іншою
стороною.

За таких обстави позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором залишено судом без
задоволення.

В зв'язку з цим відповідно до положень
ст.. 88 ЦПК України судом задоволені
вимоги відповідачки щодо
відшкодування їй витрат по справі за
проведення судово-технічних експертиз
та за надання правової допомоги, які
обґрунтовані матеріалами справи.

Рішення суду відповідає зібраним
доказам, вимогам закону і підстав для
його скасування та задоволення
апеляційної скарги , - не вбачається.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що судом в
порушення норм Закону України «Про
судову експертизу», положень Наказу
Міністерства юстиції України № 53/5 від
08.10.1998 року «Про затвердження
Інструкції про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень та
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень» було призначено
почеркознавчу експертизу не оригіналу,
а копії документу, а проведення
експертизи доручено недержавній
експертній установі - ТОВ «Київська
незалежна судово-експертна установа».

Згідно ст. 7 Закону України «Про судову
експертизу» судово-експертну
діяльність здійснюють державні
спеціалізовані установи, а також у
випадках і на умовах, визначених цим
Законом, судові експерти, які не є
працівниками зазначених установ.

Відповідно до ст. 10 Закону судовими
експертами можуть бути особи, які мають
необхідні знання для надання висновку
з досліджуваних питань. Судовими
експертами державних спеціалізованих
установ можуть бути фахівці, які мають
відповідну вищу освіту,
освітньо-кваліфікаційний рівень не
нижче спеціаліста, пройшли відповідну
підготовку та отримали кваліфікацію
судового експерта з певної
спеціальності. До проведення судових
експертиз, крім тих, що проводяться
виключно державними спеціалізованими
установами (криміналістична,
судово-медична і судово-психіатрична),
можуть залучатися також судові
експерти, які не є працівниками цих
установ, за умови, що вони мають
відповідну вищу освіту,
освітньо-кваліфікаційний рівень не
нижче спеціаліста, пройшли відповідну
підготовку в державних
спеціалізованих установах
Міністерства юстиції України,
атестовані та отримали кваліфікацію
судового експерта з певної
спеціальності у порядку, передбаченому
цим Законом.

Згідно з п.1.12 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої Наказом МЮ України № 53/5
від 08.10.1998 року, експерти, які не є
працівниками державних
спеціалізованих установ та на
професійній основі здійснюють
судово-експертну діяльність,
забезпечують проведення експертиз, та
досліджень відповідно до вимог
Інструкції про особливості здійснення
судово-експертної діяльності
атестованими судовими експертами, що
не працюють у державних
спеціалізованих експертних установах,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 12 грудня 2011 року №
3505/5, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 12 грудня 2011 року за №
1431/20169.

У відповідності з п.3.1 Інструкції про
особливості здійснення
судово-експертної діяльності
атестованими судовими експертами, що
не працюють у державних
спеціалізованих експертних
установах», обов'язковою умовою
здійснення судово-експертної
діяльності судовими експертами, що не
працюють у державних спеціалізованих
установах, є наявність свідоцтва про
присвоєння кваліфікації судового
експерта, виданого Міністерством
юстиції на підставі рішення
Центральної експертно-кваліфікаційної
комісії при Міністерстві юстиції, яким
надається право на проведення
конкретних видів експертиз.

Згідно з п.3.5 Науково-методичних
рекомендацій з питань підготовки та
призначення судових експертиз та
експертних досліджень, коли об'єкт
дослідження не може бути представлений
експертові, експертиза може
проводитись за фотознімками та іншими
копіями об'єкта, його описами та іншими
матеріалами, доданими до справи, в
установленому законодавством порядку,
якщо це не суперечить методичним
підходам до проведення відповідних
експертиз. Почеркознавчі дослідження
можуть бути проведені лише після
вирішення експертами в галузі
технічного дослідження документів
питання про відсутність монтажу.

Під час розгляду даної справи в суді
експертами НДЕКЦ УМВС України в
Черкаській області була проведена
судово-технічна експертиза документів,
згідно висновку якої від 15.04.2013 року
весь наданий на дослідження документ
(як друковані так і рукописні знаки),
являються не оригіналом заяви ОСОБА_6,
без дати, до Черкаської філії ГРУ ПАТ КБ
«Приватбанк» про видачу готівки в сумі
3999,0 доларів США, а лише її зображенням,
виготовленим електрографічним
способом, тонером чорного кольору.
Ознак монтажу у наданому зображенні не
виявлено, проте це не свідчить, - як
вказують експерти, про його фактичну
відсутність, що пояснюється сучасним
рівнем технічних засобів та прийомів,
цифрової техніки та програмного
забезпечення. І оскільки документ не
мав ознак монтажу, він і був визнаний
таким, що придатний для проведення
експертного дослідження.

Проведення призначеної по справі
судово-почеркознавчої експертизи було
доручено Товариству з обмеженою
відповідальністю (ТОВ) «Київська
незалежна судово-експертна установа».
Як зазначалось вже вище, за висновком
судового експерта від 22.11.2013 року
підписи від імені ОСОБА_6 в графі
«отримувач» та в рядку навпроти
рукописного запису, рукописний запис
«Три тисячі дев'ятсот дев'яносто
дев'ять доларів США», зображення яких
містяться в електрографічній копії
заяви на видачу готівки № 2 від імені
ОСОБА_6, без дати, до Черкаської філії
ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» про видачу
готівки в сумі 3999,0 доларів США виконані
не ОСОБА_6, а іншою особою.

Встановлено, що дану експертизу
проводила атестований судовий експерт
ОСОБА_10, яка хоча і працює в ТОВ
«Київська незалежна судово-експертна
установа», проте являється фахівцем
державної спеціалізованої установи,
має свідоцтво експерта № 20-11, видане на
підставі рішення ЕКК
(Експертно-кваліфікаційної комісії)
Київського НДІСЕ № 4 (3) від 17.06.2009 року
на проведення почеркознавчих та
авторознавчих експертиз (1.1
дослідження почерку і підпису), про що в
справі є витяг з реєстру атестованих
судових експертів МЮ України.

Наведене свідчить про те, що при
призначенні і проведенні
судово-почеркознавчої експертизи суд
порушень чинного законодавства не
допустив, тому зазначений висновок
експерта ОСОБА_10 являється належним та
допустимим доказом.

Не впливають на суть прийнятого
рішення вказівки апелянта на порушення
судом вимог ст. 33 ЦПК України в частині
залучення до участі в справі в якості
відповідача ОСОБА_7, хоча і фактично
порушень не допущено. До того ж банк не
заперечував проти клопотання
відповідачки ОСОБА_6 щодо цього.

Не можна погодитися і з доводами
апелянта про те, що суд в порушення ст. 84
ЦПК України не обґрунтував своє
рішення в частині стягнення з позивача
на користь відповідачки ОСОБА_6
компенсацію за понесені витрати на
правову допомогу адвоката в сумі 4000
грн.

В рішенні суд вказує, що врахував час
знаходження даної справи в провадженні
суду, кількість проведених судових
засідань, в яких постійно приймав
участь адвокат з боку ОСОБА_6,
представляючи її інтереси.

Слід зауважити, що дана справа
знаходиться в суді з березня 2012 року,
тобто майже 2 роки, проведено 17 судових
засідань по ній, в яких постійно
приймав участь адвокат в інтересах
відповідачки ОСОБА_6, належним чином і
своєчасно заявляючи обгрунтовані
клопотання щодо витребування доказів,
залучення таких до справи, про
призначення певних експертиз та таке
інше. Враховуючи зазначене, не можна
визнати перебільшеною суму, яка
стягнута судом з банка на користь
відповідачки у відшкодування її витрат
на отримання правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 317, 218 ЦПК
України, судова палата, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк»
відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 16 грудня 2013
року по даній справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :