Справа № 492/57/14-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2014 року
м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської
області в складі:

головуючого судді Борисової С.П.,

при секретарі Каширній О.Г.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Арцизі Одеської
області цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Арцизького районного управління
юстиції Одеської області про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, третя
особа - ОСОБА_2, та за позовною заявою
третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання договору дарування частково
недійсним та вселення, третя особа -
Реєстраційна служба Арцизького
районного управління юстиції Одеської
області,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до реєстраційної служби
Арцизького районного управління
юстиції в Одеській області, в якому
просить визнати недійсним свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
серії САЕ № 882891 від 29.01.2013 року, видане
реєстраційною службою Арцизького
районного управління юстиції Одеської
області на ім'я ОСОБА_2 на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
вона згідно договору дарування серії
ВЕО № 257898 від 18.04.2007 року є власницею 9/50
частин АДРЕСА_1. Відповідно до
постанови Арцизького районного суду
Одеської області від 16.11.2011 року, яка
набрала чинності 11.10.2012 року, визнано
протиправним та скасовано наказ органу
приватизації № 9 від 18.01.2006 року, яким
передано у приватну власність ОСОБА_5
вищевказану квартиру, а також
зобов'язано орган приватизації при
Арцизькій міській раді Одеської
області при оформленні права власності
на зазначену квартиру проводити його
оформлення за письмовою згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які постійно
мешкають у цій квартирі, в тому числі
ОСОБА_2 та тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло. 09.11.2012 року
за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано
місце проживання позивачки та її
неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Однак, не зважаючи на зазначені
обставини, 29.01.2013 року реєстраційною
службою Арцизького районного
управління юстиції Одеської області на
ім'я ОСОБА_2 було видане спірне
свідоцтво. Про видачу свідоцтва
позивачці стало відомо тільки тепер,
коли ОСОБА_2 звернувся до неї з усною
вимогою про вселення його в зазначене
житло. Вважає, що вищезазначене
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно повинно бути визнано
недійсним, оскільки видане з
порушенням норм Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», і дії відповідача порушують її
право власності на квартиру.

Третя особа у справі ОСОБА_2 діючи через
свого представника за довіреністю
ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1, в якому просить визнати
частково недійсним договір дарування
серії ВЕ № 257898 від 18.04.2007 року квартири
АДРЕСА_1, згідно якого ОСОБА_1 стала
власницею даної квартири та вселити
ОСОБА_2 в зазначену квартиру,
посилаючись на те, що на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно серії САЕ № 882891 від
29.01.2013 року, виданого реєстраційною
службою Арцизького районного
управління юстиції Одеської області є
власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1,
однак не може вільно користуватись
своєю власністю, оскільки вважає, що
власником цієї квартири є ОСОБА_1 на
підставі договору дарування,
укладеного з батьком ОСОБА_5, який
помер.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_7 заявлений
позов підтримали повністю, просили суд
позов задовольнити у повному обсязі,
позов ОСОБА_2 не визнали, та просили у
задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_8 позов ОСОБА_1 не
визнала, вказавши на законність
оспореного ОСОБА_1 свідоцтва, та
просила у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити.

Представники третьої особи ОСОБА_2 -
ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_9 в судовому
засіданні позов ОСОБА_1 не визнали,
просили у задоволенні позову
відмовити, позовні вимоги ОСОБА_2
підтримали повністю та просили суд
позов задовольнити у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи, вважає, що позов
ОСОБА_1 та позов третьої особи ОСОБА_2
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 є власником 9/50 частин
житлового будинку АДРЕСА_1, на підставі
договору дарування, посвідченого 18.04.2007
року приватним нотаріусом Арцизького
районного нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_10, згідно умов
якого дарувальник ОСОБА_5 подарував, а
обдарована ОСОБА_1 прийняла від нього у
дар 9/50 частин згаданого житлового
будинку з господарськими спорудами
(а.с. 9-10). Ця обставина також
підтверджується Витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданого
Арцизьким БТІ від 11.05.2007 року (а.с.
10-зворот).

Як видно з копії постанови Арцизького
районного суду Одеської області від
16.11.2011 року, яка набрала чинності 11.10.2012
року, судом визнано протиправним та
скасовано наказ органу приватизації №
9 від 18.01.2006 року, яким передано у
приватну власність ОСОБА_5 квартиру
АДРЕСА_1 та зобов'язано орган
приватизації при Арцизькій міській
раді Одеської області при оформленні
права власності на квартиру АДРЕСА_1
проводити його оформлення за письмовою
згодою всіх повнолітніх членів сім'ї,
які постійно мешкають у цій квартирі, в
тому числі ОСОБА_2 та тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло (а.с. 17-20).

29.01.2013 року реєстраційною службою
Арцизького районного управління
юстиції Одеської області видане
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, згідно якого ОСОБА_2 на
праві приватної спільної часткової
власності належить 1/2 частина квартира
АДРЕСА_1 (а.с. 21- 22).

Відповідно до довідки Арцизького РС
ГУДМС України в Одеські області від
12.05.2014р. № 19/1056, станом на 29.01.2013 року за
адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1,
та її діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані з 09.11.2012 р.,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 був зареєстрований
з 08.08.1980 р., але знятий з реєстраційного
обліку 06.05.2014 р. у зв'язку зі смертю
13.04.2014 р. (а.с. 44).

Як вбачається з копії справи №
реєстраційної служби Арцизького
районного управління юстиції Одеської
області на квартиру за адресою: АДРЕСА_1
(а.с. 96- 120), на підставі заяви ОСОБА_2 про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності), копії
постанови Арцизького районного суду
Одеської області від 16.11.2011 року,
рішення Арцизької міської ради
Одеської області від 18.12.2012 року № 292 зі
змінами, відповідно до якого внесено
зміни до наказу органу приватизації № 9
від 18.01.2006 року про передачу у приватну
власність квартири АДРЕСА_1 включивши в
нього ОСОБА_2, оформлено право спільної
часткової власності на квартиру
АДРЕСА_1 на ОСОБА_5 та ОСОБА_2 визначивши
1/2 частки квартири кожному,
реєстраційною службою Арцизького
районного управління юстиції Одеської
області видане свідоцтво про право
власності на нерухоме майно серії САЕ
№ 882891 від 29.01.2013 року, на ім'я ОСОБА_2 на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (96-120).

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд,
здійснюючи правосуддя, захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб у
спосіб, визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних
прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК
України. Цей перелік не є вичерпним, суд
може захистити право або інтерес іншим
способом, що встановлений законом або
договором.

Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України
регламентовано, що способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення та інші.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Порушення права пов'язано з
позбавленням його володільця
можливості здійснити (реалізувати)
своє право повністю або частково. При
оспоренні або невизнанні права виникає
невизначеність у праві, викликана
поведінкою іншої особи. Таким чином,
порушення, невизнання або оспорення
суб'єктивного права є підставою для
звернення особи за захистом свого
права із застосуванням відповідного
способу захисту.

З наведених вище норм ст. 3 ЦПК України
та ст. 15 ЦК України випливає, що правом
на звернення до суду за захистом
наділена особа в разі порушення,
невизнання або оспорювання саме її
прав, свобод чи інтересів, а також у
разі звернення до суду органів і осіб,
яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб або
державні та суспільні інтереси. Суд
повинен установити, чи були порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси цих осіб, і залежно від
установленого вирішити питання про
задоволення позовних вимог або відмову
в їх задоволенні.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
є власником 9/50 частин житлового
будинку АДРЕСА_1, на підставі договору
дарування, посвідченого 18.04.2007 року, а
поданому до суду позові нею
оспорюється свідоцтво про право
власності на нерухоме майно серії САЕ
№ 882891 від 29.01.2013 року, видане на ім'я
ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1,
при цьому позивачкою не було надано
суду належних та допустимих доказів в
розумінні ст. 57 ЦПК України того, яким
саме чином порушено її право на
приватизацію квартири АДРЕСА_1,
оскільки як було встановлено в
судовому засіданні на момент порушення
питання приватизації у 2006 році, в
спірному житлі не було зареєстроване
місце проживання позивачки та її дітей,
такі твердження позивачки були
спростовані довідкою Арцизького РС
ГУДМС України в Одеські області від
12.05.2014р. № 19/1056, згідно якій станом на
29.01.2013 року за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_1, та її діти:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані з 09.11.2012 р.,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 був зареєстрований
з 08.08.1980 р., але знятий з реєстраційного
обліку 06.05.2014 р. у зв'язку зі смертю
13.04.2014 р.

З урахуванням матеріалів справи,
проаналізувавши зазначені норми
закону та зібрані у справі докази в їх
сукупності, суд вважає, що в судовому
засіданні не знайшов свого
підтвердження факт порушення прав
позивачки ОСОБА_1 діями чи
бездіяльністю відповідача, позивачкою
не надано належних та допустимих
доказів наявності протиправного
діяння чи без діяння відповідача, тому
її позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Ст. 215 ЦК України визначаються загальні
правові засади визнання правочину
недійсним.

Заявляючи вимогу про визнання
правочину - договору дарування від
18.04.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та
ОСОБА_5, ОСОБА_2 та його представники на
підтвердження своїх доводів не навели
жодної підстави та не надали жодного
доказу порушення прав ОСОБА_2 діями чи
бездіяльністю ОСОБА_1, у зв'язку з чим
відсутні підстави для визнання
зазначеного договору недійсним.

Ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.
Примусове відчуження об'єктів права
приватної власності може бути
застосоване лише як виняток з мотивів
суспільної необхідності, на підставі і
в порядку, встановлених законом, та за
умови попереднього і повного
відшкодування їх вартості. Примусове
відчуження таких об'єктів з наступним
повним відшкодуванням їх вартості
допускається лише в умовах воєнного чи
надзвичайного стану. Стаття 55
Конституції України наділяє кожну
особу правом захищати свої права і
свободи будь-якими не забороненими
законом засобами від порушень і
протиправних посягань.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 386 ЦК України
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном, тобто право власності може бути
також порушене без безпосереднього
вилучення майна у власника. Відповідно
до цієї статті, власник у цьому випадку
має право вимагати захисту свого права
і від особи, яка перешкоджає його
користуванню та розпорядженню своїм
майном.

Як було вище зазначено, за переконанням
ОСОБА_11, який заявив позов до ОСОБА_1, та
його представників, ОСОБА_1 чинить
перешкоди у користуванні власністю, у в
зв'язку з чим ОСОБА_2 слід вселити до
квартири АДРЕСА_1.

Однак, суд, проаналізувавши
встановлені обставини, вважає, що вони
не можуть свідчити про наявність
порушень права ОСОБА_2 як власника з
боку ОСОБА_1, про що зазначає ОСОБА_2 в
позові. Реєстрація місця проживання
ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей не
може свідчити про порушення права
ОСОБА_2 на вільне користування своєю
власністю. Вказані ОСОБА_2 обставини
також не можуть свідчити про
перешкоджання ОСОБА_1 ОСОБА_2 в
реалізації його прав власника житла,
зокрема, у праві користування
(вселення), що було б підставою в силу
ст. ст. 386, 391 ЦК України вимагати
усунення перешкод у здійсненні його
права користування своїм майном
(вселення).

Інших доказів, які б підтверджували
підставу позову, ні ОСОБА_2, ні його
представниками надані не були, вимоги
ґрунтувалися лише на викладених у
позові обставинах та поясненнях, даних
суду, у зв'язку з чим, на думку суду,
ОСОБА_2 та його представники не
виконали вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
відповідно до яких кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Отже, зібрані у справі докази та їх
належна оцінка вказують на відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 про визнання договору дарування
недійсним його вселення в кв. АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212, 214 - 215
ЦПК України, суд -,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Арцизького
районного управління юстиції Одеської
області про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, відмовити повністю.

В задоволенні позову третьої особи
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору
дарування частково недійсним та
вселення, відмовити повністю

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через Арцизький
районний суд Одеської області шляхом
подання апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи судом
апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Арцизького районного суду