Справа №2/235/1130/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 вересня 2014 р.
Красноармійський міськрайонний суд
Донецької області

у складі : головуючого -судді Корнєєвої
І.В.

при секретарі Марченко Т.В.

за участі представника
позивача Захарової О.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду № 9
м.Красноармїйська цивільну справу за
позовом Комунального підприємства
«Красноармійський центр єдиного
замовника» до ОСОБА_2 про визнання
особи втратившою право користування
жилим приміщенням та зняття її з
реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В
И В :

15 вересня 2011 р. позивач Комунальне
підприємство «Красноармійський центр
єдиного замовника» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання особи
втратившою право користування жилим
приміщенням та зняття її з
реєстраційного обліку,зазначивши, що
квартира АДРЕСА_1 є
державною,знаходиться на балансі
позивача.У квартирі зареєстрована
відповідач ОСОБА_2.Комісіями у
присутності свідків були складені акти
від 22.12.2010 р. та від 27.05.2011 р. , в яких
зазначалося, що при перевірці
зазначеної квартири встановлено, що в
квартирі ОСОБА_2 зареєстрована, але не
проживає більше 10 років,місце
знаходження відповідача
невідомо.Позивач просить визнати
ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 та зняти ОСОБА_2 з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 до судового
засідання не з»явилася , про час та
місце розгляду справи повідомлялася
належним чином , надала заяві про
розгляд справи у її відсутність,
надала заперечення проти позову ,
відповідно до яких відповідач позовні
вимоги не визнала , зазначивши, що
спірна квартира була виділена її
чоловіку ОСОБА_4 за місцем праці у 1980 р.,
та з цього часу вона,чоловік,їх дочка
ОСОБА_5 проживали та були зареєстровані
у квартирі.У 2006 р. дочка вийшла заміж та
виїхала на постійне проживання до
Полтавської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у
дочки народився син ОСОБА_6.У зв'язку з
тим, що дочка тяжко переносила
вагітність, у неї були тяжкі пологи,
відповідач доглядала за дочкою , для
чого вона була вимушена виїхати у
с.Бірки Полтавської області без наміру
постійного проживання у дочки. Онук
відповідача народився з ускладненням
здоров'я , тому відповідач на деякий час
була вимушена залишитися у дочки ,
здійснюючи догляд за дочкою та
онуком..У цей час відповідач приїжджала
до свого чоловіка в квартиру, у якій
вона зареєстрована та мешкала для
підтримання спільного з ним
господарства та проводження
мешкання.Усі речі відповідача- одяг,
меблі , документи , побутова техніка та
інше залишалися у квартирі .Відповідач
продовжувала сплачувати кошти за
комунальні послуги.Останні платежі
вона провела у кінці 2013 р.Сплачуючи
кошти за отриманні комунальні послуги
та залишення усього майна відповідача
у квартирі ,відповідач мала намір на
подальше мешкання у квартирі.На
сьогодні відповідач має намір
сплачувати заборгованість за
комунальні послуги по квартирі .Окрім
зазначеної квартири відповідач не має
іншого житла.Відповідач також
здійснювала похорон свого чоловіка
ОСОБА_4 Просить відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі та розглянути справу у її
відсутність у зв'язку з неможливістю
її прибуття до суду внаслідок
проведення на території Донецької
області бойових дій (а.с.72-74,75,66).

Представник третьої особи
Красноармійської міської ради до
судового засідання не з»явився , про
час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином , надав
заяву про розгляд справи у його
відсутність (а.с. 53,58,60).

Представник третьої особи
Красноармійського МВ ГУМВС України в
Донецькій області до судового
засідання не з»явився , про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином , надав заяву про розгляд справи у
його відсутність (а.с. 54).

Заслухавши пояснення представника
позивача, з"ясувавши обставини справи
та перевіривши їх доказами , суд вважає,
що позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено,
що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 є
державною,знаходиться на балансі
позивача (а.с.12,13).

У квартирі,яку ОСОБА_4 отримав для
сім'ї на підставі ордеру, з 12 травня 1980
р. зареєстровані ОСОБА_4 та відповідач
ОСОБА_2,які знаходилися у
зареєстрованому шлюбі з 30.08.1975
р.(а.с.11,85).

06 березня 2014 р. основний
квартиронаймач ОСОБА_4 помер (а.с. 82).

Згідно акту комісії від 22 грудня
2010 р. у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
ОСОБА_4, та ОСОБА_2,яка зі слів сусідів не
проживає у квартирі більше 10 років,
квартира знаходиться у
антисанітарному стані (а.с.9).

Згідно акту КП
«Красноармійський центр єдиного
замовника »від 27.05.2011 р. у квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4, та
ОСОБА_2,яка зі слів сусідів не проживає
у квартирі з 2003 р., квартира
знаходиться у антисанітарному стані,у
квартирі проживає ОСОБА_4,інвалід,який
потребує догляду (а.с.10).

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна з сторін зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами, які беруть
участь по справі.

Відповідно до ст.213 ЦПУ України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні .

Відповідно до статті 8 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен має право на повагу до
його приватного і сімейного життя, до
житла і до таємниці кореспонденції.
Органи державної влади не можуть
втручатися у здійснення цього права
інакше ніж згідно із законом і коли це
необхідно в демократичному
суспільстві в інтересах національної і
громадської безпеки або економічного
добробуту країни, з метою запобігання
заворушенням чи злочинам, для захисту
здоров'я чи моралі або з метою захисту
прав і свобод інших осіб.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 2 грудня 2010 року у справі
"Кривіцька та Кривіцький проти
України", яке набуло статусу
остаточного 2 березня 2011 року, визнано,
що в цій справі мало місце порушення їх
прав, гарантованих статтею 8 та пунктом
1 статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав
людини зазначено, що прописку-договір
найму відповідачів було
ретроспективно визнано недійсним, як
такий, що з самого початку не мав
законних підстав, після його
десятирічної офіційної реєстрації
компетентними органами. Підставою для
цього було встановлення того, що
власниця квартири, яка ніколи не була
офіційно визнана недієздатною, "не
могла розуміти значення своїх дій та
керувати ними" у конкретну дату в 1992
році, коли давала дозвіл на проживання
заявниці.

Європейський суд з прав людини вважає,
що такий висновок потребує вагомої
доказової бази, беручи до уваги,
зокрема, те, що до нього дійшли після
смерті власниці квартири на прохання
третьої сторони (держави) через 10 років
після дати, про яку йдеться. Між тим, у
обґрунтуванні суди покладались
виключно на твердження одного
експерта, для формулювання якого йому,
як видається, потребувалось
щонайбільше декілька годин та вивчення
одного джерела доказів, а саме
експертизи, здійсненої у 2001 році щодо
психічного стану у березні 1993 року
(пізніший період). З цього випливає, як
зазначив Європейський суд, що за
обставин цієї справи доказова база
залишає місце для гіпотетичної оцінки
фактів та в значній мірі завадило
передбачуваності застосовності
законодавчих положень щодо виселення
мешканців.

Виходячи з наведеного, Європейський
суд з прав людини констатував, що
заявників було позбавлено адекватних
процесуальних гарантій у процесі
прийняття рішення щодо їхнього права
на житло.

Статтею 64 Житлового кодексу
України визначено, що до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки.Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб , якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Відповідно до ст. 163 ЖК України
у разі тимчасової відсутності наймача
або членів його сім"ї за ними
зберігається займане жиле приміщення у
випадках і в межах строків
,встановлених ч.1, п.1 і 5 ч.3 і ч.4 ст.71 ЖК
України.

Відповідно до п. 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли у практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» у справах щодо визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право на користування жилим
приміщенням, необхідно з'ясувати
причини його відсутності понад
встановлені строки.

Законодавство не містить переліку
підстав, які вважаються поважними
причинами відсутності за місцем
мешкання понад строку, і за наявністю
яких особа не може бути визнана такою,
що втратила право на користування
житловим приміщенням.

Поважність причин відсутності
особи за місцем мешкання, визначаються
судом у кожному конкретному випадку з
урахуванням обставин справи. При цьому,
встановлення причин відсутності понад
встановленні законом строки має
відбуватися тільки після встановлення
факту відсутності відповідача в
зазначені строки.

У відповідності до п. 11 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
деякі питання, що виникли з практики
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12.04.1985 р. за №2, наймач або
член його сім'ї втрачає право
користування жилим приміщенням якщо
він вибув на інше постійне місце
проживання.

Доказами вибуття можуть бути
будь-які фактичні дані, які свідчать
про обрання стороною іншого постійного
місця проживання (повідомлення про це в
листах, розписка, переадресація
кореспонденції, утворення сім'ї в
іншому місці, перевезення майна в інше
жиле приміщення, виїзд в інший
населений пункт, укладення іншого
договору на невизначений строк, тощо).

В судовому засіданні встановлено,
що основний квартиронаймач ОСОБА_4,
доказів відсутності у якого
дієздатності судом не встановлено, за
життя не звертався до суду з позовом
про визнання дружини ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням у спірній квартирі.

В судовому засіданні
встановлено, що згідно заперечень
відповідача та наданих нею доказів
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у дочки відповідача
ОСОБА_2 народився син ОСОБА_6.У зв'язку з
тим, що дочка тяжко переносила
вагітність, у неї були тяжкі пологи,
відповідач доглядала за дочкою , для
чого вона була вимушена виїхати у
с.Бірки Полтавської області без наміру
постійного проживання у дочки. Онук
відповідача народився з ускладненням
здоров'я , тому відповідач на деякий час
була вимушена залишитися у дочки ,
здійснюючи догляд за дочкою та онуком.У
цей час відповідач приїжджала до свого
чоловіка в квартиру, у якій вона
зареєстрована та мешкала для
підтримання спільного з ним
господарства та проводження мешкання.
Відповідач продовжувала сплачувати
кошти за комунальні послуги.Останні
платежі вона провела у кінці 2013
р.Сплачуючи кошти за отриманні
комунальні послуги та залишення усього
майна відповідача у квартирі
,відповідач мала намір на подальше
мешкання у квартирі (а.с.
72-73,77,78,79,80,81,83,84).

В судовому засіданні позивачем не
надано доказів спростування доводів
відповідача , не надано доказів того ,
що відповідач ОСОБА_2 обрала інше
постійне місце проживання.

У складених позивачем актах не
зазначено, що у спірній квартирі
відсутні речі відповідача , що не
спростовує доводи відповідача , що
належні їй речі- одяг, меблі , документи
, побутова техніка та інше - залишалися
у квартирі (а.с. 9,10).Зазанчені акти не
підписані основним квартиронаймачем
ОСОБА_4

Позивачем не надано доказів того ,
що комунальні послуги на утримання
квартири відповідачем не оплачувалися
. В той час ,як згідно витягів з особових
рахунків по квартирі за період 2011-2014 р.
провадилися щомісячні регулярні
платежі за теплопостачання (а.с.86,87), на
момент звернення позивача з позовом до
суду 15.09.2011 р. заборгованості по
квартплаті не має (а.с.11).

Крім того , відповідач ОСОБА_2
здійснювала похорон чоловіка , що
підтверджується лікарським
свідоцтвом про смерть (а.с.94).

На підставі вищевикладеного та
враховуючи,тимчасова відсутність
відповідача ОСОБА_2 за місцем
реєстрації викликана поважними
причинами- хворобою дочки та онука,
відсутність за життя звернення
основного квартиронаймача ОСОБА_4 до
суду з позовом про визнання
відповідача втратившою права
користування жилим приміщенням,що
свідчить про те, що ОСОБА_2 була членом
сім'ї основного квартиронаймача за
його життя , а також те, що
відповідачем провадилися виплати за
комунальні послуги по спірній квартирі
, доказів зворотньому позивачем не
надано та судом не добуто ,відсутність
у відповідача іншого житла та
постійного місця проживання, з
урахуванням гарантованих ст. 47
Конституції України громадянам прав
на житло , суд приходить до висновку , що
відсутні правові підстави для
задоволення позовних вимог позивача
про визнання відповідача особою
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням.

Керуючись ст. ст.3,4, 10,11,209,212, 214-215
ЦПК України,суд

В И Р І Ш
И В :

Відмовити в задоволенні
позовних вимогКомунального
підприємства «Красно армійський центр
єдиного замовника» до ОСОБА_2 про
визнання особи втратившою право
користування жилим приміщенням та
зняття її з реєстраційного обліку.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд Донецької області
через Красноармійський міськрайонний
суд Донецької області шляхом подачі до
суду апеляційної скарги протягом 10
днів з дня оголошення рішення

Вступна та резолютивна частини
рішення проголошені 29 вересня 2014 р. ,
повний текст рішення виготовлений 02
жовтня 2014 р.

Суддя :