Справа № 536/2688/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
Кременчуцький районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого - судді Клименко С.М.

за участю секретаря Ляш О.В.

представників позивача ОСОБА_1 за
довіреностями ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 та його
представника адвоката ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в залі
судових засідань в місті Кременчуці
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
поділ майна, що є об'єктом спільної
сумісної власності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
посилаючись, що перебуваючи в шлюбі з
відповідачем вони придбали рухоме і
нерухоме майно загальною вартістю 718 950
грн. Так як сім'я розпалась, шлюб
розірвано 19 червня 2013 року і вони не
дійшли згоди щодо поділу спільного
майна просила поділити його та
виділити їй у власність майно на суму 356
850 грн., а саме: 1/2 ч. житлового будинку з
господарськими будівлями за адресою
АДРЕСА_1 вартістю 160 000 грн., 1/2 ч.
земельної ділянки площею 0,22 га за
адресою АДРЕСА_1 вартістю 21 000 грн., 1/2 ч.
будівлі магазину за адресою АДРЕСА_2
вартістю 150 000 грн., 1/2 ч. автомобіля ЗІЛ
ММЗ 45064, 1992 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1 вартістю 20 000 грн.,
холодильник «LG» вартістю 1500 грн.,
пральну машину «Indesit» вартістю 700
грн.,телевізор «Samsung» чорного кольору
вартістю 250 грн.,швейну машинку «Чайка»
вартістю 200 грн., електричну швейну
машинку вартістю 400 грн., газову плиту
«Гефест» вартістю 500 грн., гладильну
дошку вартістю 50 грн., стіл кухонний
білого кольору вартістю 100 грн., стіл
розкладний коричневого кольору
вартістю 100 грн., крісла 2 шт. сірого
кольору вартістю 100 грн. кожне на суму 200
грн., журнальний столик коричневого
кольору вартістю 50 грн., гарнітур
кухонний білого кольору вартістю 800
грн., гарнітур для передпокою
коричневого кольору вартістю 500 грн.,
спальний гарнітур коричневого кольору
вартістю 800 грн., шифонер коричневого
кольору вартістю 100 грн., відповідачу
просила виділити у власність майно на
суму 362 100 грн., а саме: 1/2 ч. житлового
будинку з господарськими будівлями за
адресою АДРЕСА_1 вартістю 160 000 грн., 1/2 ч.
земельної ділянки площею 0,22 га за
адресою АДРЕСА_1 вартістю 21 000 грн., 1/2 ч.
будівлі магазину за адресою АДРЕСА_2
вартістю 150 000 грн., 1/2 ч. автомобіля ЗІЛ
ММЗ 45064, 1992 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1 вартістю 20 000 грн.,
холодильник «ОКА» вартістю 200 грн.,
телевізор «Samsung» сірого кольору
вартістю 700 грн., мікрохвильову піч «LG»
вартістю 200 грн., DVD плеєр «LG» вартістю
200 грн., газову плиту «Електа» вартістю
100 грн., тумбочку під телевізор сірого
кольору зі скляними дверцятами
вартістю 400 грн., душову кабіну білого
кольору зі скляними дверцятами
вартістю 700 грн., водяну насосну станцію
вартістю 800 грн., килим настінний
зелено-коричневого кольору вартістю 100
грн., стіл письмовий коричневого
кольору вартістю 100 грн., м'які меблі
диван та два крісла-кроваті синього
кольору з квітами вартістю 3000 грн.,
гарнітур для зали коричневого кольору
вартістю 500 грн., скутер «ХондаДіо»
чорного кольору вартістю 4000 грн.,
шифонер коричневого кольору вартістю
100 грн.

Під час судового розгляду
відповідно до ухвали суду від 22 січня
2014 року до участі у справі залучено
третьою особою, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмета спору ОСОБА_7 та
прийнято до розгляду з первісним
позовом його позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_4
про відшкодування вартості переробки
будівлі магазину. В обґрунтування
позовних вимог ОСОБА_7 в своїй заяві
зазначив, що за усною домовленістю з
його батьками, сторонами за первісним
позовом, він займався переобладнанням
та перебудовою будівлі магазину в
АДРЕСА_2, який є предметом первісного
позову та який просить розділити
позивач та визнати за нею та
відповідачем ОСОБА_4 право власності по
1/2 ч. за кожним. Оскільки він в період з
січня 2008 року по листопад 2013 року в
перебудову будівлі зазначеного
магазину вклав значну суму власних
коштів, створивши нову споруду
магазину, вважає, що сторони повинні
йому відшкодувати вартість переробки
магазину в солідарному порядку в сумі
574 900 грн., виходячи, що у відповідності
до Звіту про незалежну оцінку майна від
30 жовтня 2013 року вартість будівлі
магазину в АДРЕСА_2 складає 586 900 грн., а
згідно договору купівлі-продажу від 17
січня 2008 року ОСОБА_4 купив будівлю
магазину в АДРЕСА_2 за 12 000 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 солідарно 574 900 грн.

В судовому засіданні
представники позивача ОСОБА_1 за
довіреностями ОСОБА_3 та ОСОБА_2
первісний позов підтримали та просили
задовольнити, про обставини та
підстави якого пояснили так, як це
викладено в заяві. Позов третьої особи
ОСОБА_7 до ОСОБА_1 не визнали та в його
задоволенні просили відмовити і
пояснили, що ОСОБА_4 перебуваючи в шлюбі
з ОСОБА_1 за спільні кошти купили
будівлю магазину в АДРЕСА_2. Ніяких
домовленостей ні у ОСОБА_1, ні у ОСОБА_4 з
будь-якими особами на проведення
будівельних робіт стосовно будівлі
магазину не було, а ОСОБА_7 немає
ніякого відношення до ремонту
магазину. За спільні кошти подружжям
ОСОБА_7 було придбано будівельні
матеріали та зроблено у будівлі
магазину частковий ремонт: перекрито
дах шифером, внутрішні стіни та стеля
обшиті пластиком. ОСОБА_7 доказів про
проведення будь-яких ремонтних робіт
по перебудові магазину обумовлених
вкладенням ним значних власних коштів
суду не надав, що означає їх
відсутність. Сума, яку він просить
стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 солідарно
на його користь в розмірі 574 900 грн. є
різницею між оціночною вартістю
будівлі магазину від 31 жовтня 2013 року
та ціною до якої сторони дійшли згоди
при вчиненні купівлі-продажу 17 січня 2008
року, тому ціну позову вважають
визначеною невірно та такою, що не може
бути прийнятою судом до уваги при
прийнятті рішення.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому
засіданні первісний позов визнав
частково, згоден на розподіл майна
тільки іншим чином та пояснив, що з
позивачем вони не підтримують шлюбних
відносин на протязі 7 років, шлюб
розірвали тільки в 2013 році. Магазин в
с.Радочини він купив в 2008 році за власні
кошти для сина ОСОБА_7, який за власні
кошти його перебудував, ні він, ні
позивач ніяких коштів не вкладали в
нього, тому вважає, що він належить
тільки йому і якщо магазин буде
ділитися, то згоден сплатити ОСОБА_8
половину коштів, які той витратив на
його перебудову, тому позов третьої
особи визнав повністю. На розподіл
будинку по 1/2 ч. не погодився, вважає, що
його частка більша, оскільки вони
купили його за кошти, отримані від
продажу належного йому будинку в місті
Челябінську. Його частка в будинку
становить вважає 80%. Запропонував
позивачу залишити йому будинок,
оскільки ОСОБА_1 виїхала до Росії до
матері, постійно там проживає і працює,
а він віддасть їй магазин. Автомобілем
ЗІЛ він користується, тому просив
залишити йому. Земельна ділянка
належить йому на праві власності
згідно Державного акту і розподілу не
підлягає. З іншого рухомого майна
просив залишити йому в користуванні ті
речі, якими він користується:
холодильник «LG» вартістю 1500 грн.,
телевізор «Samsung» сірого кольору
вартістю 700 грн., тумбочку під
телевізор сірого кольору зі скляними
дверцятами вартістю 400 грн., газову
плиту «Гефест» вартістю 500 грн., водяну
насосну станцію вартістю 800 грн., килим
настінний зелено-коричневого кольору
вартістю 100 грн., гарнітур для
передпокою коричневого кольору
вартістю 500 грн., гарнітур для зали
коричневого кольору вартістю 500 грн.,
журнальник столик коричневого кольору
вартістю 50 грн. Скутер «Хонда Діо»
чорного кольору просив виключити з
поділу, оскільки він не являється їх
спільним майном, вони його не купляли,
а йому його дав знайомий на збереження,
і він ним інколи користується, по
техпаспорту він належить іншій особі.

Третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмета спору ОСОБА_7 свій
позов підтримав та просив задовольнити
і пояснив, що приміщення магазину в
с.Радочини, яке купив йому батько
ОСОБА_4 знаходилось в аварійному стані,
було занедбане, ним ніхто не
користувався тривалий час. Він його за
власні кошти відремонтував, добудував
ще приміщення, але документів ще не
оформив. Всі будівельні матеріли він
купляв за власні кошти, чеки та
квитанції не зберігав, все робив
власноруч та допомагали знайомі та
друзі, працювали і наймані працівники,
яким він платив гроші, але доказів,
крім показань свідків, в нього не має.
Просив його позов задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, їх
уповноважених представників, третьої
особи, свідків, дослідивши подані
сторонами документи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
такі фактичні обставини та відповідні
їм правовідносини.

Кожна особа, як слідує зі змісту
ст.3 ЦПК України, має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що між сторонами
виникли правовідносини, що випливають
зі сімейного права, пов'язані з
визнанням майна спільною сумісною
власністю подружжя та його розподіл,
тому керується нормами Сімейного
Кодексу України.

Відповідно до ст.60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Дружина та чоловік
на підставі ст.63 СК України мають
рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Як зазначено в ст.68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу. Розпоряджання
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, після розірвання
шлюбу здійснюється співвласниками
виключно за взаємною згодою,
відповідно до Цивільного кодексу
України.

Також на підставі ст.69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу та право розділити
майно за взаємною згодою. У разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором, як зазначено в ст.70 СК
України.

Згідно ст.71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі та, якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Так, судом встановлено, що сторони,
ОСОБА_1 і ОСОБА_4 зареєстрували шлюб. 15
вересня 1979 року. 19 червня 2013 року
розірвали шлюб. Під час шлюбу сторони
придбали рухоме і нерухоме майно.
Після припинення шлюбних відносин
сторони не дійшли згоди щодо розміру
майна, його вартості та розподілу.

Вирішуючи спір, як зазначено в
пункті 23 Пленуму Верховного суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Виходячи з положень ст.61 ЦПК
Україниобставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню,
тобто поділу підлягає те майно та його
вартість, що було визнано сторонами в
судовому засіданні.

З огляду на викладене суд визнає
спільною сумісною власністю сторін, що
підлягає поділу, таке майно:
холодильник «Ока» вартістю 200 грн.,
пральну машину «Indesit» вартістю 700 грн.,
телевізор «Samsung» чорного кольору
вартістю 250 грн., мікрохвильову піч «LG»
вартістю 200 грн., DVD плеєр «LG» вартістю
200 грн., газову плиту «Електа» вартістю
100 грн., швейну машинку «Чайка»
вартістю 200 грн., гладильну дошку
вартістю 50 грн., стіл письмовий
коричневого кольору вартістю 100 грн.,
стіл розкладний коричневого кольору
вартістю 100 грн., стіл кухонний білого
кольору вартістю 100 грн., м'які меблі:
диван та два крісла-ліжки синього
кольору з квітами вартістю 3000 грн.,
гарнітур кухонний білого кольору
вартістю 800 грн., спальний гарнітур
коричневого кольору вартістю 800 грн.,
шифонер коричневого кольору 2 шт.
вартістю по 100 грн. на суму 200 грн.,
крісла 2 шт. сірого кольору по ціні 100
грн. на суму 200 грн., автомобіль ЗІЛ ММЗ
45054, 1992 року випуску державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 40
00 грн., холодильник«LG» вартістю 1500
грн., телевізор «Samsung» сірого кольору
вартістю 700 грн., тумбочку під
телевізор сірого кольору зі скляними
дверцятами вартістю 400 грн., газову
плита «Гефест» вартістю 500 грн., водяну
насосну станцію вартістю 800 грн.,
килим настінний зелено-коричневого
кольору вартістю 100 грн., гарнітур для
передпокою коричневого кольору
вартістю 500 грн., гарнітур для зали
коричневого кольору вартістю 500 грн.,
журнальний столик коричневого кольору
вартістю 50 грн., яке поділяє наступним
чином враховуючи уже встановлений
сторонами порядок володіння і
користування ним на час розгляду
справи.

ОСОБА_1 слід виділити в володіння
і користування майно загальною
вартістю 7200 грн.: холодильник «Ока»
вартістю 200 грн., пральну машину «Indesit»
вартістю 700 грн., телевізор «Samsung»
чорного кольору вартістю 250 грн.,
мікрохвильову піч «LG» вартістю 200 грн.,
DVDплеєр «LG» вартістю 200 грн., газову
плиту «Електа» вартістю 100 грн., швейну
машинку «Чайка» вартістю 200 грн.,
гладильну дошку вартістю 50 грн., стіл
письмовий коричневого кольору
вартістю 100 грн., стіл розкладний
коричневого кольору вартістю 100 грн.,
стіл кухонний білого кольору вартістю
100 грн., м'які меблі: диван та два
крісла-ліжки синього кольору з квітами
вартістю 3000 грн., гарнітур кухонний
білого кольору вартістю 800 грн.,
спальний гарнітур коричневого кольору
вартістю 800 грн., шифонер коричневого
кольору 2шт. вартістю по 100 грн. на суму
200 грн., крісла 2 шт. сірого кольору по
ціні 100 грн. на суму 200 грн.

ОСОБА_4 суд виділяє в володіння і
користування майно загальною вартістю
45050 грн., а саме: автомобіль ЗІЛ ММЗ 45054,
1992 року випуску державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 40
00 грн., холодильник «LG» вартістю 1500
грн., телевізор «Samsung» сірого кольору
вартістю 700 грн., тумбочку під
телевізор сірого кольору зі скляними
дверцятами вартістю 400 грн., газову
плиту «Гефест» вартістю 500 грн., водяну
насосну станцію вартістю 800 грн., килим
настінний зелено-коричневого кольору
вартістю 100 грн., гарнітур для
передпокою коричневого кольору
вартістю 500 грн., гарнітур для зали
коричневого кольору вартістю 500 грн.,
журнальний столик коричневого кольору
вартістю 50 грн.

Як вбачається із договору
купівлі-продажу (його копії)
посвідченого заступником голови
Потоківської сільської ради
Кременчуцького району Полтавської
області та зареєстрованого в
виконавчому комітеті Потоківської
сільської ради 17 вересня 1990 року ОСОБА_4
купив незакінчене будівництво
житлового будинку в с.Потоки
Кременчуцького району Полтавської
області, що знаходиться та
розташований на земельній ділянці
птахофабрики розміром 0,12 га.

Згідно договору купівлі-продажу
від 17 січня 2008 року ОСОБА_4 купив у
Омельницького сільського споживчого
товариства будівлю магазину літ.А
площею 78 ,3 кв.м, що розташований в
АДРЕСА_2 за 12 000 грн.

Згідно з абзацом 3 частини 2 статті 331
ЦК України право власності на нерухоме
майно відповідно до закону підлягає
державній реєстрації та виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 4 закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування.

Позивач не надала суду доказів про
здійснення державної реєстрації права
власності на спірний будинок та
будівлю магазину, 1/2 ч. яких вона
просить суд виділити їй у приватну
власність. Значить ніхто із сторін
права власності на них не набув.

Отже, вимоги позивача щодо поділу
житлового будинку з господарськими
будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1
є передчасними та суперечать вказаним
вище нормам матеріального права, і
тому в їх задоволенні суд відмовляє.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4
згідно Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку виданого 18 липня 1996 року
Потоківською сільською Радою на
підставі рішення 7 сесії 22 скликання
від 27 березня 1996 року передана у
приватну власність земельна ділянка
площею 0,22 га розташована в с.Потоки
Потоківської сільської ради.

Так як право власності на спірну
земельну ділянку відповідач ОСОБА_4
набув внаслідок реалізації свого права
як громадянина України на безоплатну
приватизацію земельної ділянка, то
остання не може відноситись до об'єкта
права спільної сумісної власності, а
належить виключно особі, яка її
приватизувала, а тому поділу не
підлягає.

Крім цього суд відмовляє позивачу в
частині позову про включення до
спільного сумісного майна подружжя та
поділу скутера «Хонда Діо», оскільки
докази про належність його сторонам
суду надані не були, і сторони не
заперечували, що згідно технічного
паспорту нікому із них він не належить.

Із зазначених вище підстав за
відсутності доказів, що підтверджують
позовні вимоги, суд відмовляє і в
задоволенні позову третьої особи.

Так, із пояснень сторін, третьої
особи та свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 судом
встановлено, що будівля магазину
придбаного ОСОБА_4 згідно договору
купівлі-продажу від 17 січня 2008 року
була реконструйована, внаслідок чого
збільшилась її площа та вартість, що до
теперішнього часу в установленому
порядку не узаконено. Ким і за які
кошти були проведені будівельні роботи
в судовому засіданні встановити не
надалось можливим, оскільки ні
сторони, ні третя особа доказів суду
про ці обставини не надали, незважаючи
на неодноразові роз'яснення їм судом
положень ст.ст.10,60 ЦПК України.

З огляду на викладене позов третьої
особи необґрунтований і безпідставний
та такий, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,209,212,214,215,218
ЦПК України, на підставі ст.ст. 60,68,69,71 СК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ
майна, що є об'єктом спільної сумісної
власності задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_1 в володіння і
користування майно загальною вартістю
7200 грн., а саме: холодильник «Ока»
вартістю 200 грн., пральну машину «Indesit»
вартістю 700 грн., телевізор «Samsung»
чорного кольору вартістю 250
грн.,мікрохвильову піч «LG» вартістю 200
грн., DVDплеєр «LG» вартістю 200 грн.,газову
плиту «Електа» вартістю 100 грн., швейну
машинку «Чайка» вартістю 200 грн.,
гладильну дошку вартістю 50 грн., стіл
письмовий коричневого кольору
вартістю 100 грн., стіл розкладний
коричневого кольору вартістю 100 грн.,
стіл кухонний білого кольору вартістю
100 грн., м'які меблі: диван та два
крісла-ліжки синього кольору з квітами
вартістю 3000 грн., гарнітур кухонний
білого кольору вартістю 800 грн.,
спальний гарнітур коричневого кольору
вартістю 800 грн., шифонер коричневого
кольору 2шт. вартістю по 100 грн. на суму
200 грн., крісла 2 шт. сірого кольору по
ціні 100 грн. на суму 200 грн.

Виділити ОСОБА_4 в володіння і
користування майно загальною вартістю
45050 грн., а саме: автомобіль ЗІЛ ММЗ 45054,
1992 року випуску державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 40
00 грн., холодильник «LG» вартістю 1500
грн., телевізор «Samsung» сірого кольору
вартістю 700 грн., тумбочку під
телевізор сірого кольору зі скляними
дверцятами вартістю 400 грн., газову
плиту «Гефест» вартістю 500 грн., водяну
насосну станцію вартістю 800 грн., килим
настінний зелено-коричневого кольору
вартістю 100 грн., гарнітур для
передпокою коричневого кольору
вартістю 500 грн., гарнітур для зали
коричневого кольору вартістю 500 грн.,
журнальний столик коричневого кольору
вартістю 50 грн.

В задоволенні позову третьої особи,
яка заявляє самостійні вимоги щодо
предмета спору ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_1
про відшкодування вартості переробки
будівлі магазину відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суд Полтавської області
на протязі 10 днів з дня після його
проголошення всіма учасниками процесу
через Кременчуцький районний суд.

У разі застосування ст.218 ЦПК України
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя
С. М. Клименко