Справа № 343/3493/13-ц
Провадження № 22-ц/779/433/2014
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І.М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин
Г.П.

суддів
Ковалюка Я.Ю., Шишка А.І.

секретаря Вилки І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за заявою ОСОБА_2 про
роз'яснення рішення Долинського
районного суду від 19 квітня 2002 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
заподіяної злочином за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Долинського
районного суду від 09 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд із заявою про роз'яснення рішення
Долинського районного суду від 19
квітня 2002 року.

Ухвалою Долинського районного суду від
09 грудня 2013 року заяву задоволено
частково. Роз'яснено, що відповідно до
рішення Долинського районного суду від
19 квітня 2002 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, заподіяної
злочином, підлягає стягненню з ОСОБА_2
та ОСОБА_4 в солідарному порядку на
користь ОСОБА_3 144 грн. щомісячно.
Стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в розмірі
144 грн. необхідно здійснювати щомісячно
на користь ОСОБА_3 пожиттєво. В частині
відстрочки виконання рішення
відмовлено.

На дану ухвалу в частині роз'яснення
строку відшкодування шкоди ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
роз'яснюючи своє рішення від 19 квітня
2002 року в частині строку виплати
відшкодування суд фактично змінив суть
рішення.

Помилковим є також висновок суду про
стягнення щомісячних виплат в розмірі
144 грн. на користь ОСОБА_3 пожиттєво. При
цьому суд безпідставно посилався на ч.3
ст. 456 ЦК України в редакції 1963 року,
оскільки дана норма не стосується
правовідносин, які були предметом
розгляду в цивільній справі про
відшкодування шкоди заподіяної
злочином.

Посилаючись на вказані обставини
просив ухвалу суду в цій частині
скасувати, постановивши нову ухвалу по
суті його заяви.

В засіданні апеляційного суду апелянт
та його представник доводи апеляційної
скарги підтримали з наведених у ній
мотивів.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в засідання не
з'явились будучи належним чином
повідомленими, що не перешкоджає
розгляду справи у їх відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 221 ЦПК України якщо
рішення суду є незрозумілим для осіб,
які брали участь у справі, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення. При цьому суд,
зокрема, роз'яснює, як саме слід
розуміти резолютивну частину рішення,
тобто тлумачить зміст написаного у
рішенні, не вносячи змін у суть рішення
і не торкаючись питань, які не були
предметом судового розгляду.

Встановлено, що рішенням Долинського
районного суду від 19 квітня 2002 року
стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 щомісячно 144,00 грн.
(а.с.17).

Звертаючись із заявою про роз'яснення
цього рішення ОСОБА_2 вказував, що
рішення суду є незрозумілим також в
частині строку відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 457 ЦК України 1963 року,
в редакції яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин між сторонами,
якщо каліцтво або інше ушкодження
здоров'я заподіяно організацією або
громадянином, не зобов'язаними
сплачувати за потерпілого внески по
державному соціальному страхуванню, ця
організація або громадянин повинні
відшкодувати потерпілому шкоду за
правилами статей 440, 441, 450 цього Кодексу
у частині, що перевищує суму
одержуваної ним допомоги або
призначеної йому після ушкодження його
здоров'я і фактично одержуваної ним
пенсії.

Відшкодування за шкоду, пов'язану із
зменшенням працездатності
потерпілого, а також за шкоду, пов'язану
зі смертю, провадиться щомісячними
платежами, що передбачено ст. 465 ЦК
України в редакції 1963 року.

Разом з тим, ця норма закону не містить
положення щодо строку, протягом якого
потерпіла особа має право на
відшкодування шкоди.

Тому відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦПК України
в редакції 1963 року до вказаних
правовідносин необхідно застосувати
аналогію закону.

Подібні за змістом цивільні відносини
регулюються ч.3 ст. 456 ЦК України,
відповідно до якої шкода
відшкодовується інвалідам на строк
інвалідності.

Як вбачається із виписки акту
освідування № 010480 від 09.07.1992 року
ОСОБА_3 встановлено другу групу
інвалідності безстроково.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку про
часткове задоволення заяви ОСОБА_3 та
роз'яснення рішення суду, правильно
застосувавши при цьому вимоги ч.3 ст. 456
ЦК України в редакції 1963 року.

Твердження апелянта про те, що суд
фактично змінив зміст рішення, є
надуманим та не заслуговує на увагу,
оскільки згідно вимог чинного
законодавства рішення суду повинно
містити точний розрахунок присуджених
сум для відшкодування шкоди та
зазначені строки їх виплати.

Доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують, а тому підстав для її
задоволення колегія суддів не
знаходить.

Керуючись ст. ст. 307, 312-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
ухвалу Долинського районного суду від
09 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко