У х в а л а

іменем україни

03 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Касьяна О.П., Дьоміної О.О., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Комишанської селищної ради м.
Херсона про визнання нечинними наказу,
акта та рішення, визнання самочинним
незавершене будівництво споруди,
скасування рішення, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсон від 22 квітня 2014 року та рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 05 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5,
Комишанської селищної ради м. Херсона,
який в процесі розгляду уточнила та
просила:

13 січня 2014 року позивачка доповнила
свої позовні вимоги, та додатково
просила скасувати рішення
Комишанської селищної ради № 372 від 06
грудня 2013 року в частині надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_5 та
пункт 40 додатку до цього рішення,
зазначаючи, що ОСОБА_5 ніколи не
була належним користувачем цієї
земельної ділянки, а відтак
передбачені законом підстави для
винесення селищною радою рішення № 372
в оскарженій його частині відсутні.

На обґрунтування своїх вимог
посилалася на те, що у вересні 2009 року
до суду звернулася ОСОБА_5 з позовом до
Комишанської селищної ради та неї про
визнання частково недійсними рішень
селищної ради та визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку, яка свій позов
обґрунтувала тим, що наказом радгоспу
«Комишанський» № 26 від 08 серпня 1981 року
їй було виділено земельну ділянку
площею 0,06 га, розташовану по АДРЕСА_1, у
постійне користування, на якій вона
пізніше звела фундамент та стіни
жилого будинку.

Разом з тим, 03 травня 1988 року радгоспом
«Комишанський» було видано наказ № 16
про передачу вказаної земельної
ділянки у користування ОСОБА_4 для
будівництва житлового будинку.

11 травня 1988 року вказана земельна
ділянка була виділена їй в натурі, про
що складено відповідний акт.

У 2002 році побудований нею на земельній
ділянці по АДРЕСА_1 житловий будинок
було введено в експлуатацію.

Рішеннями № 262 від 29 квітня 2005 року та №
71 від 20 жовтня 2006 року Комишанська
селищна рада відповідно надала дозвіл
на виготовлення проекту землевідводу і
передала їй у власність земельну
ділянку площею 0,06 га, розташовану за
вище вказаною адресою, яка до того часу
знаходилася у її постійному
користуванні.

Вказала, що єдиним законним власником
спірної земельної ділянки, є саме вона,
і на цій ділянці розташований тільки
один житловий будинок, який був
збудований нею, натомість об'єкт
незавершеного будівництва, на який
вказує ОСОБА_5, розташований на
земельній ділянці, яка знаходиться між
ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, крім
того, вказане незавершене будівництво
розпочато без наявності належних
документів та з істотними порушеннями
наданого ОСОБА_5 проекту, а заперечення
останньою її права власності на спірну
земельну ділянку порушує її права і
перешкоджає їй вільно розпоряджатися
належним їй на праві власності
нерухомим майном.

У 1987 році земельну ділянку площею 0,08 га
по АДРЕСА_3, з яких 0,04 га фактично є
частиною вищезазначеної земельної
ділянки наданої ОСОБА_5, була
передана ОСОБА_7

Ще 0,013 га із цієї земельної ділянки
увійшли до складу земельної ділянки,
яка була виділена їй у 1988 році для
будівництва житлового будинку по
АДРЕСА_1.

Частина земельної ділянки, що
залишилася після цього, площею 0,007 га
була згодом зарахована до резервного
фонду Комишанської селищної ради.

Таким чином, надана ОСОБА_5 земельна
ділянка пізніше була перерозподілена
між іншими землекористувачами на
підставі рішень, прийнятих
відповідними органами.

Крім того, вказує на те, що рішення
радгоспу № 26 не було затверджено
виконавчим комітетом Комишанської
селищної ради, а відтак ОСОБА_5 взагалі
не набувала право користування
виділеною цим наказом земельною
ділянкою.

Посилаючись на зазначені обставини,
просила задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 22 квітня 2014
року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано нечинними:

- наказ по радгоспу «Комишанський» № 26
від 08 серпня 1981 року;

- рішення виконавчого комітету
Комишанської селищної ради від
02 вересня 1981 року №8/19 в частині
надання дозволу на будівництво
житлового будинку на земельній ділянці
по АДРЕСА_1;

- план земельної ділянки по АДРЕСА_1,
затверджений районним архітектором
від 07 вересня 1981 року, виданий
ОСОБА_6;

- «Акт про відведення земельної ділянки
ОСОБА_6», від 08 серпня 1981 року по
АДРЕСА_1.

Визнано самочинним будівництвом
споруду, незавершене будівництво якої
знаходиться на земельній ділянці, що
розташована проміж земельних ділянок з
номерами по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог відмолено.

05 червня 2014 року рішенням апеляційного
суду Херсонської області рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 22 квітня 2014 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_4
скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 про
визнання нечинними:

- наказу по радгоспу «Комишанський» №
26 від 08 серпня 1981 року;

- рішення виконавчого комітету
Комишанської селищної ради від
02 вересня 1981 року № 8/19 в частині
надання дозволу на будівництво
житлового будинку на земельній ділянці
по АДРЕСА_1;

- плану земельної ділянки по АДРЕСА_1,
затверджений районним архітектором
від 07 вересня 1981 року, виданий
ОСОБА_6;

- «акта про відведення земельної
ділянки ОСОБА_6», від 08 серпня 1981
року по АДРЕСА_1.

В решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись
на неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції і залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги та
заперечення ОСОБА_5, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_4, керувався
положеннями ст. 376 ЦК України ст. ст. 16, 20,
22, 87, 101, 102 Земельним кодексом УРСР та ст.
ст. 40, 155 ЗК України дійшов висновку, що
більшість площі спірної земельної
ділянки була в фактичному користуванні
інших осіб, частково землекористувачем
та власником якої у 2006 році стала
ОСОБА_4, тому законних підстав для
отримання її у 1981 році
первісним землекористувачем й
передачі її ОСОБА_5 не було.

Отже, всі послідуючі рішення та дії,
пов'язані з оформленням дозвільних
документів на неї вчинено з порушенням
закону, тому вони підлягають визнанню
нечинними, а незавершена на ній споруда
самочинним будівництвом.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині скасування рішення сесії від 06
грудня 2013 року № 372 в частині надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки у власність
ОСОБА_5 та п. 40 цього рішення, суд дійшов
висновку про недоведеність порушень з
боку сільської ради.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та
ухвалюючи нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, виходив із
того, що рішенням суду, яке набрало
законної сили визнано право
користування наданою ОСОБА_5 земельною
ділянкою, визнано частково недійсним
рішення сільської ради в частині
надання дозволу на розробку проектів
землеустрою щодо додаткового
відведення земельних ділянок та
визнано недійсний державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий на ім'я ОСОБА_4, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Обставини, встановленні судовим
рішенням при розгляді справи за
позовом ОСОБА_5 про те, що земельні
ділянки, які надавалися у користування
сторін, є різними відокремлини
ділянками, доказуванню не потребують
та мають преюдиційне значення в силу ч.
3 ст. 61 ЦПК України, тому підстави для
задоволенню позову ОСОБА_4 відсутні.

Разом з тим, залишаючи без змін рішення
суду першої інстанції про відмову у
задоволенні решти позовних вимог,
правильно застосував норми
матеріального права та обґрунтовано
виходили із не доведеності позову.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
рішення суду першої інстанції в
частині, що залишена без змін рішенням
апеляційного суду, та рішення суду
апеляційної інстанції ухвалені з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів,
обґрунтовано викладених у
мотивувальних частинах оскаржуваних
судових рішень.

За таких обставин, касаційну скаргу
потрібно відхилити, а рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсон від 22 квітня 2014 року в частині,
що залишена без змін рішенням
апеляційного суду, та рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 05 червня 2014 року, залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення Комсомольського районного
суду м. Херсон від 22 квітня 2014 року в
частині, що залишена без змін рішенням
апеляційного суду, та рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 05 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
О.П. Касьян

О.О. Дьоміна

С.П. Штелик