Справа № 463/271/14
Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/783/5006/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ЛМКП «
Львівводоканал» на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 29 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Львівського міського
комунального підприємства
«Львівводоканал», третьої особи:
ОСОБА_5 про визнання незаконними та
скасування наказів, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням
Личаківського районного суду м. Львова
від 29 травня 2014 року позов задоволено
частково.

Визнано незаконним та скасовано
наказ (розпорядження) директора
Львівського міського комунального
підприємства «Львівводоканал» № 112 від
20.09.2013 р. про припинення трудового
договору з ОСОБА_2.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді
контролера дільниці Сихівського
району відділу збуту послуг
Львівського міського комунального
підприємства «Львівводоканал».

Стягнуто з Львівського міського
комунального підприємства
«Львівводоканал» на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 13332,87 грн.

В решті вимог - відмовлено за
безпідставністю.

Стягнуто з Львівського міського
комунального підприємства
«Львівводоканал» на користь держави
судовий збір в розмірі 365,40 грн.

Допущено негайне виконання рішення
суду в частині поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати за один
місяць.

Дане рішення оскаржило ЛМКП «
Львівводоканал».

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення прийнято з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи і таким, що містить висновки,
які не відповідають обставинам справи,
прийняте з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Крім того, вказує, що висновки суду є
упередженими та такими, що суперечать
ст.10 ЦПК України. Через поверхневе,
вибіркове дослідження обставин справи
та наявних у матеріалах справи доказів,
суд першої інстанції, зробив хибний
висновок та вказав, що відповідачем
порушено ч.2 ст.149 КЗпП України, що
спростовується доказами, які надав
відповідач 07.02.2014 року щодо порушень,
зафіксованих службовими записками та
актом посадових осіб ЛМКП
«Львівводоканал», поданням
адміністрації до ППО щодо надання
згоди на звільнення ОСОБА_2 та
висновками Інспекції з питань праці
про дотримання процедури накладення
стягнень у вигляді доган та звільнення,
про які суд невмотивовано не взяв до
уваги при вирішенні даної справи.

Просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким у позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_4 на підтримання
апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на заперечення апеляційної
скарги, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду
в повній мірі не відповідає.

Встановлено, що позивач звернулася
до суду із позовом до відповідача, який
в ході судового розгляду уточнила, та
остаточно просила визнати незаконними
та скасувати накази директора
Львівського міського комунального
підприємства «Львіводоканал» (надалі -
ЛМКП «Львівводоканал») № 19 к/д від
16.09.2013р., № 21 к/д від 17.09.2011р. «Про
дисциплінарне стягнення», визнати
незаконним та скасувати наказ
(розпорядження) директора ЛМКП
«Львіводоканал» № 112 від 20.09.2013р. про
припинення з нею трудового договору,
поновити її на роботі на посаді
контролера дільниці Сихівського
району відділу збуту послуг ЛМКП
«Львіводоканал» та стягнути з ЛМКП
«Львіводоканал» на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
який згідно представленого нею
розрахунку станом на дату
постановлення рішення суду становить
13332,87 грн., та відшкодувати моральну
шкоду в розмірі 1500 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилалася на те, що відповідно
до наказу № 255 від 23.05.2012р. її переведено
на посаду контролера дільниці
Сихівського району відділу збуту
послуг ЛМКП «Львіводоканал». До цього в
період протягом 2003-2004, 2008-2011 р.р. вона
працювала у ЛМКП «Львіводоканал» на
посаді інженера бюро
претензійно-договірної роботи відділу
водозбуту. Після переведення її на
посаду контролера, оскільки на той час
була відсутня вакантна посада
інженера, вона за вказівкою
адміністрації роботодавця
продовжувала фактично виконувати
роботу інженера відділу обліку, а її
робоче місце було визначено у кабінеті
№ 207 разом із іншими інженерами відділу
обліку. При цьому їй було роз'яснено, що
вакантна посада інженера незабаром
звільниться, і її буде переведено на
відповідну посаду, про що буде зроблено
в запис у трудовій книжці.

Проте 13.09.2013 року начальник
дільниці Сихівського району відділу
збуту послуг ОСОБА_7. поставив їй вимогу
покинути робоче місце та йти
виконувати обов'язки контролера, а в
разі її відмови пообіцяв звільнити з
роботи.

Наказом № 19 к/д від 16.09.2013
року її було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді оголошення догани за порушення
трудової дисципліни, а саме: за
невиконання своїх функціональних
обов'язків. Наказ № 21 к/д від 17.09.2013 року
«Про дисциплінарне стягнення» містить
аналогічне формулювання причин
притягнення до дисциплінарної
відповідальності. Протоколом № 11
засідання профспілкового комітету від
19.09.2013 року постановлено дати згоду на
її звільнення з роботи за ст. 40 п. 3 КЗпП
України (за систематичне невиконання
працівником без поважних причин своїх
обов'язків). Наказом (розпорядженням) №
112 про припинення трудового договору
від 20.09.2013 року без зазначення у ньому
підстави звільнення її було звільнено
з роботи з 20.09.2013р. за п. 3 ст. 40 КЗпП
України (за систематичне невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків).

Вважала накази № 19 к/д від 16.09.2013 та
№ 21 к/д від 17.09.2013 року «Про
дисциплінарне стягнення» незаконними,
оскільки протягом усього часу вона
сумлінно виконувала трудові обов'язки
інженера, своєчасно та повно
виконувала розпорядження керівництва.
Оскільки при прийнятті наступного
рішення про її звільнення не було
враховано жодної з підстав,
передбачених у ч. 3 ст. 149 КЗпП України, в
тому числі не враховано відсутність
вини працівника, застосовування за
конкретний дисциплінарний проступок
іншого дисциплінарного стягнення,
наказ (розпорядження) № 112 про
припинення трудового договору від
20.09.2013 року є також незаконним.
Внаслідок незаконного звільнення вона
довший час не могла отямитися від
вчинених відносно неї протиправних
дій, втратила нормальні життєві зв'язки
зі своїми колегами на роботі, не могла
влаштуватися на роботу у зв'язку з
негативним формулюванням причини
звільнення, що завдало їй моральних
страждань, грошовий еквівалент
відшкодування яких оцінила в розмірі
1500 грн. Просила задовольнити позов.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що трудовий договір з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Судом встановлено, що позивач
після переведення її на посаду
контролера дільниці Сихівського
району відділу збуту послуг ЛМКП
«Львіводоканал» за усним дорученням
адміністрації роботодавця та з власної
згоди фактично продовжувала
виконувати роботу інженера відділу
обліку. Однак у вересні 2013 року
начальником дільниці Сихівського
району відділу збуту послуг ОСОБА_7. їй
було поставлено вимогу щодо
необхідності виконання її прямих
трудових обов'язків контролера.

У зв'язку з відмовою її від
виконання трудових обов'язків
контролера на підставі наказу № 19 к/д
від 16.09.2013 року її було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді оголошення догани за порушення
трудової дисципліни, а саме: за
невиконання своїх функціональних
обов'язків в період з 09.09.2013р по 13.09.2013р.,
16.09.2013р. На підставі наказу № 21 к/д від
17.09.2013 року «Про дисциплінарне
стягнення», що містить аналогічне
формулювання причин притягнення до
дисциплінарної відповідальності, їй
було оголошено догану за невиконання
своїх функціональних обов'язків
17.09.2013р.

Як підстава притягнення позивача
до відповідного виду дисциплінарної
відповідальності у наказах
відповідача вказані акти про відмову
від надання пояснень з приводу
невиконання своїх функціональних
обов'язків контролера дільниці
Сихівського району відділу збуту
послуг від 16.09.2013р. та від 17.09.2013р., в яких
позивач відмовилася від підпису,
службові записки начальника
Сихівського району відділу збуту
послуг ОСОБА_7. від 16.09.2013р. та від
17.09.2013р., та службові записки заступника
директора з контролю за
водокористуванням та маркетингу ЛМКП
«Львіводоканал» ОСОБА_8. від 16.09.2013 р. та
від 17.09.2013р.

Суд вказав, що тимчасове
виконання працівником іншої роботи за
дорученням уповноваженого
роботодавцем органу та зі згоди самого
працівника жодним чином не виключає
його обов'язку приступити до виконання
безпосередніх трудових обов'язків на
вимогу уповноваженого роботодавцем
органу.

Виходячи із пояснень сторін та
письмових доказів суд прийшов до
вірного висновку про те, що накази № 19
к/д від 16.09.2013 року та № 21 к/д від 17.09.2013
року «Про дисциплінарне стягнення» є
законними, оскільки позивач
безпідставно відмовилась виконувати
трудові обов'язки, які покладені на неї
трудовим договором. Обґрунтування
позову у цій частині з посиланням на
обставини, що їй не було відомо про
зайняття нею посади контролера
дільниці Сихівського району відділу
збуту послуг, та їй не було роз'яснено
перелік трудових обов'язків
контролера, спростовані даними наказу
№ 255 від 23.05.2012р., яким позивача було
переведено на посаду контролера
дільниці Сихівського району відділу
збуту послуг ЛМКП «Львіводоканал» із
відміткою позивача про ознайомлення її
з наказом про переведення на
відповідну посаду та проведеним із нею
під розписку інструктажу, в тому числі
на робочому місці.

Рішення суду в цій частині щодо
відмови у скасуванні наказів № 19 к/д
від 16.09.2013 року та № 21 к/д від 17.09.2013 року
сторони не оскаржують, а тому судова
колегія вважає ці висновки суду
достовірними.

Рішення щодо відмови в
задоволенні позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди сторони
також не оскаржують.

Таким чином накази № 19 к/д від
16.09.2013 року та № 21 к/д від 17.09.2013 року є
законні, а отже доведено, що позивач
безпідставно відмовилась виконувати
трудові обов'язки, які покладені на неї
трудовим договором.

Задовольняючи позов, суд виходив
з того, що будь-яких письмових доказів
про вчинення позивачем
дисциплінарного проступку після
17.09.2013р. суду не було подано та із змісту
оскаржуваного наказу (розпорядження)
директора ЛМКП «Львіводоканал» № 112
від 20.09.2013р. про припинення з нею
трудового договору, яким позивача
звільнено з посади контролера дільниці
Сихівського району відділу збуту
послуг ЛМКП «Львіводоканал» на
підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України
вбачається, що в наказі про звільнення
позивача у в графі підстава звільнення
відсутній будь-який запис, а також
відсутні будь-які інші відомості про
фактичну підставу звільнення
працівника, з чого неможливо зробити
висновок про конкретний
дисциплінарний проступок, який є
фактичною підставою звільнення
позивача.

Оскільки згідно ч. 2 ст. 149 КЗпП
України за кожне порушення трудової
дисципліни може бути застосовано лише
одне дисциплінарне стягнення, тому суд
визнав обґрунтованими доводи позовної
заяви щодо незаконності подвійного
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності за
дисциплінарний проступок, за який
останню попередньо було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді оголошення догани.

За цих умов (відсутності в наказі
про звільнення вказівки на вчинення
позивачем нового дисциплінарний
проступку, за який останню не було
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності) оскаржуваний наказ
(розпорядження) директора ЛМКП
«Львіводоканал» № 112 від 20.09.2013р. про
припинення з позивачем трудового
договору суд визнав незаконним і
скасував, поновивши позивача на роботі
на посаді контролера дільниці
Сихівського району відділу збуту
послуг ЛМКП «Львіводоканал».

Суд також вказав, що суд вважає
обґрунтованими доводи позовної заяви
щодо незаконності подвійного
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності за
дисциплінарний проступок, за який
останню попередньо було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді оголошення догани.

При цьому суд вказав, що докази
подані представником відповідача
через канцелярію суду 07.02.2014р., суд
вважає недопустимими, оскільки такі
надані з порушенням вимог ст.ст. 27, 131
ЦПК України після початку розгляду
справи по суті, та недостовірними,
оскільки суперечать іншим зібраним у
справі доказам.

Однак такі висновки суду щодо
підстав задоволення позову не
відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст.147 ч.1 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
1) догана; 2) звільнення.

За змістом ст.148 цього ж Кодексу
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

Статтею 149 ч.1 вказаного Кодексу
передбачено, що до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України за
кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення. До таких
видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП
України належать: догана та звільнення.
Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП
України - є видом дисциплінарного
стягнення.

Відповідно до роз'яснень, наданих
у п. 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 1992 року № 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" (із подальшими змінами), за
передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами
працівник може бути звільнений лише за
проступок на роботі, вчинений після
застосування до нього дисциплінарного
або громадського стягнення за
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Апелянт вказує, що представник
відповідача надавав суду пояснення про
те, що в наказі рядок підстава для
звільнення заповнюється у випадку
звільнення за ініціативою працівника
(наприклад: заява працівника), у випадку
звільнення за ініціативою власника
підставою є "погодження з первинною
профспілковою організацію", в якому
вказується номер протоколу та дата
засідання профспілкового комітету у
відповідності до ст. 43 Кодексу законів
про працю України.

Судовою колегією установлено, що у
наказі № 112 від 20.09.2013 року під рядком
"підстава звільнення" вказано:
погодження звільнення з ППО: виписка №
11 від 19.09.2013 р. Крім цього, у вказаному
наказі № 112 вказується причина
звільнення - п.З ст.40 КЗпП (за
систематичне невиконання працівником
без поважних причин обов'язків), даний
пункт п.3 ст.40 у ст. 43 КзПП також
трактується як підстава для розірвання
договору (а.с. 11).

Отже в наказі зазначено вказана
причина звільнення - п.3 ст.40 КЗпП
України.

Апелянт вказує, що представник
відповідача надавав суду пояснення
щодо проступків після 17.09.2013 р. Так
представник ЛМКП "Львівводоканал"
ОСОБА_9, в ході судового засідання, яке
відбувалося 13.01.2014 року, заявила, що є
також підтвердження інших проступків,
де фіксувалося про відмову від
виконання контролером ОСОБА_2 своїх
обов'язків, зокрема акти про відмову та
інші документи, а також про те, що
відповідач надасть дані докази суду, що
підтверджується технічним записом
судового засідання від 13.01.2014 р. Після
цього, на виконання вимоги суду,
висловленої під час засідання щодо
надання підтвердження правомірності
звільнення, представником відповідача
були подані письмові докази 07.02.2014 року,
які відповідають ст. 58 ЦПК України та
мають важливе значення для вирішення
справи: подання адміністрації ППО;
службові записки посадових осіб
ОСОБА_10 та ОСОБА_8 від 18.09.2013 р.; акту про
відмову від надання пояснень від 18.09.2013
р.

Апелянт вказує, що дані документи є
підтвердженям невиконання ОСОБА_2
своїх посадових обов'язків 18.09.2013 року
та доказом дотримання процедури
притягнення до відповідальності у
вигляді звільнення відповідачем. Ці
докази, подані 7.02.2014 року, судом було
оголошено без будь яких зауважень
стосовно їх недопустимості чи
відхилення в ході судового розгляду
14.04.2014 року (а.с.93).

Провіряючи ці посилання апелянта,
судова колегія встановила, що вказані
обставини підтверджені належними
доказами.

Так з журналу судового засідання від
13.01.2014 р. вбачається, що була оголошена
перерва і в послідуючому представник
відповідача надавав суду вказані
докази.

Ці обставини визнали в засіданні
судової колегії ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_3

З письмового пояснення ОСОБА_2 від 29
травня 2014 року вбачається, що 27 травня
2014 року вона ознайомилась з
матеріалами справи та ці докази
заперечувала по суті, а також з підстав
недотримання процедури подання
доказів (а.с. 154 ).

Отже цим підтверджено те, що ці докази
були подані представником відповідача
після перерви в судовому засіданні
13.01.2014 р. та після цього відбулись
судові засідання 14.03.2014 року, 14.04.2014
року, 5.05.2014 року, 27.05.2014 року.

Судова колегія враховує те, що без
дослідження подання адміністрації на
профспілковий комітет щодо звільнення
ОСОБА_2, суд не вправі був закінчити
розгляд справи та зробити висновки
щодо дотримання відповідачем
процедури звільнення позивача з
роботи. Саме тому в судовому засіданні
13.01.2014 р. виникла необхідність
витребувати ці докази і була оголошена
перерва для їх подачі.

З подання адміністрації на
профспілковий комітет щодо звільнення
ОСОБА_2 вбачається, що в додатках до
цього подання були вказані службові
записки посадових осіб ОСОБА_10 та
ОСОБА_8 від 18.09.2013 р. та акт про відмову
ОСОБА_2 від надання пояснень від 18.09.2013
р.

Отже немає сумнівів щодо вказаних
актів, які були предметом розгляду на
засіданні профспілкового комітету
19.09.2013 р.

Таким чином судова колегія вважає
помилковими висновки суду про те, що ці
докази є недопустимими, і ніби вони
надані з порушенням вимог ст.ст. 27, 131
ЦПК України після початку розгляду
справи по суті і є недостовірними.

З метою перевірки зазначених обставин
вказаних в службових записках
посадових осіб ОСОБА_10 та ОСОБА_8 від
18.09.2013 р. та акті про відмову від
надання пояснень від 18.09.2013 р. судовою
колегією в судовому засіданні 10 жовтня
2014 року допитані в якості свідків ці
особи та ОСОБА_6

З їх показань в якості свідків в
засіданні судової колегії так і
подання адміністрації ЛМКП
"Львівводоканал" № 08-4260 від 19.09.2013 р. до
профспілкового комітету (а.с. 94), акту
про відмову надавати пояснення від
18.09.2013 р. (а.с. 95), службових записок від
18.09.2013 р. заступника директора ОСОБА_8
(а.с. 97) та начальника дільниці
Сихівського району ОСОБА_10 (а.с. 96)
судовою колегією встановлено, що 18.09.2013
року ОСОБА_2 відмовилась від виконання
своїх посадових обов'язків і про це
були складені зазначені документи.

В засіданні судової колегії вона
пояснила, що дійсно в той день
відмовилась від виконання своїх
посадових обов'язків та відмовилась
від пояснень і не підписала вказаний
акт.

Тому судова колегія прийшла до
висновку, що крім вказаних порушень
16.09.2013 року та 17.09.2013 року, за які догани
не скасовані судом по даній справі,
належними доказами доведено третє
порушення посадових обов'язків
позивачем 18.09.2013 р. і це стало підставою
для вирішення адміністрацією ЛМКП
"Львівводоканал" питання щодо
звільнення з роботи ОСОБА_2 на підставі
п. 3 ст.40 КзпП України.

На зазначеному наказі № 112 від 20.09.2013 р.
в рядку "підпис працівника" вчинено
підпис, що свідчити про ознайомлення
ОСОБА_2 із зазначеним наказом через
підпис. На наказі зазначено "копію
наказу № 112 від 20.09.2013 р. отримав
20.09.2013р. ", та вчинено підпис, що свідчить
про отримання копії наказу.

Отже з вказаних доказів та подання
адміністрації ЛМКП "Львівводоканал"
від 19.09.2013 р. за підписом директора
ОСОБА_5 голові профспілкового комітету
ЛМКП "Львівводоканал" про надання згоди
на звільнення з роботи за систематичне
невиконання ОСОБА_2 своїх обов"язків та
представленого протоколу зборів
профспілкового комітету, на якому
прийнято рішення надати згоду на її
звільнення за ст.40 п.3 КзпП України,
судова колегія прийшла до висновку, що
відповідачем дотримано процедуру
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених п. 3 ст.40 КзпП
України.

При таких обставинах рішення суду
слід скасувати і постановити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

В решті рішення щодо відмови в
задоволенні позовних вимог слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1
п.п.2,4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ЛМКП «
Львівводоканал» - задовольнити
частково.

Рішення Личаківського районного
суду м. Львова від 29 травня 2014 року в
частині визнання незаконним та
скасування наказу (розпорядження)
директора Львівського міського
комунального підприємства
«Львівводоканал» №112 від 20.09.2013 про
припинення трудового договору з
ОСОБА_2, поновлення ОСОБА_2 на посаді
контролера дільниці Сихівського
району відділу збуту послуг
Львівського міського комунального
підприємства «Львівводоканал»,
стягнення з Львівського міського
комунального підприємства
«Львівводоканал» на користь ОСОБА_2
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в розмірі 13332,87 грн., стягнення з
Львівського міського комунального
підприємства «Львівводоканал» на
користь держави судового збору в
розмірі 365,40 грн., допущення негайного
виконання рішення суду в частині
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за один місяць
скасувати та ухвалити нове, яким у цій
частині позовних вимог - відмовити.

В решті рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

ОСОБА_11