Головуючий в І інстанції Потапенко А.В.
Єдиний унікальний № 374/299/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2014 Ржищівський міський суд
Київської області в складі:

головуючого судді - Потапенка А.В.,

за участі: секретаря - Проценко Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2014 року ОСОБА_1
звернулась до суду із позовом до
ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів
за договором позики.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивач вказувала на те, що 3 березня 2013
року між нею та ОСОБА_4 було укладено
договір позики грошових коштів,
відповідно до якого позивач позичив
відповідачу кошти в сумі 7 000 доларів
США. На підтвердження укладення
договору позики відповідачем була
написана та передана розписка про
отримання коштів. Відповідно до
розписки ОСОБА_3 засвідчив отримання
грошових коштів у сумі 7 000 дол. США та
взяв на себе зобов'язання їх повернути
до кінця 2013 року. У 2014 році позивач
зверталась до відповідача з вимогою
повернути борг, однак, відповідач борг
не повернув, на вимоги повернути
коштів не реагує.

Посилаючись на статті 16, 530, 533, 610,
612, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, позивач
просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою
користь 82 942 грн 60 коп. заборгованості
за договором позики від 3 березня 2013
року, а також судові витрати.

У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позов підтримала, просила його
задовольнити та пояснила, що вона
працює приватним підприємцем.
Відповідач працював у неї водієм, а
саме здійснював пасажирські
перевезення близько півтора року. Вона
передавала ОСОБА_3 гроші у сумі 7 тисяч
доларів США банкнотами по 100 доларів
США у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1,
у присутності своєї невістки ОСОБА_5 Із
якою метою відповідач брав позику він
не повідомив. Починаючи із червня 2013
року ОСОБА_3 у неї більше не працює. На
даний час заборгованість за договором
позики відповідач не повернув.

У судове засідання відповідач не
з'явився, хоча про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином в порядку,
передбаченому ч ч. 1, 5 ст. 76 ЦПК України,
про причини неявки не повідомив.

У судовому засідання представник
відповідача ОСОБА_2 проти позову
заперечував, вказуючи на те, що договір
позики між сторонами не укладався.
Відповідач коштів у борг не брав і не
бере, оскільки немає інших доходів,
крім заробітної плати. У
договорі позики не зазначено, що кошти
потрібно повернути саме ОСОБА_1
Також пояснив, що вказану розписку
позивач могла самовільно взяти із
речей відповідача, що знаходились у
автомобілі, у якому працював ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_5 у судовому
засіданні пояснила, що у березні 2013
року за адресою: АДРЕСА_1, вона бачила як
її свекруха ОСОБА_1 у будинку на кухні
передавала гроші ОСОБА_3 Скільки там
було грошей вона не бачила, також їй не
відомо із якою метою відповідач брав
позику.

Суд, заслухавши позивача,
представника відповідача та
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню у повному
обсязі, виходячи з такого.

Згідно оглянутої у судовому
засіданні оригіналу розписки ОСОБА_3
від 3 березня 2013 року він
зобов'язався повернути борг у сумі 7 000
(сім тисяч) доларів США (а. с. 6)

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором
(частина перша стаття 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими
ознаками договір позики є реальною,
односторонньою, оплатною або
безоплатною угодою, на підтвердження
якої може бути надана розписка
позичальника, яка є доказом не лише
укладення договору, але й посвідчує
факт передання грошової суми
позичальнику.

Саме такий правовий висновок про
застосування статей 1046, 1047 ЦК України
міститься у постанові Верховного Суду
України від 2 липня 2014 року у справі
№6-79цс14, і що згідно зі статтею 360-7 ЦПК
України є обов'язковими для судів, які
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором. Позика, надана за договором
безпроцентної позики, може бути
повернена позичальником достроково,
якщо інше не встановлено договором.

Оскільки сторони не погодили в
договорі строк повернення позики,
такий строк визначається моментом
пред'явлення вимоги (ст. 1049 ЦК України).

Позивач не зверталась до
відповідача раніше із вимогою про
повернення боргу (таких доказів
позивач не надав), відтак, моментом
пред'явлення вимоги позивача про
повернення коштів вважається
звернення до суду з указаним позовом, а
саме з 18 серпня 2014 року. Саме до таких
висновків дійшов Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних та кримінальних справ в
ухвалі від 16 липня 2014 року у справі
№6-10642 св14.

Станом на дату ухвалення рішення
у справі за даним позовом ОСОБА_1 -
13 жовтня 2014 року, заборгованість за
договором позики боржником не
повернута. Тобто позика не
повернута протягом тридцяти днів від
дня пред'явлення позикодавцем вимоги
(ст. 1049 ЦК України), про що свідчить
рекомендоване повідомлення на адресу
відповідача (а.с.12).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідженими у судовому
засіданні матеріалами справи та
поясненнями свідка ОСОБА_5
підтверджується укладення між
сторонами у справі договору позики,
за умовами якого ОСОБА_1 надала у
борг ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі
7 000 доларів США. Факти укладення
договору позики та передання грошової
суми підтверджуються пред'явленням у
судовому засіданні позивачем ОСОБА_1
оригіналу розписки ОСОБА_3 від 3 березня
2013 року. На день розгляду справи
відповідачем не погашена
заборгованість за вказаним вище
договором позики у розмірі 7 тис. дол.
США, що за курсом Національного банку
України станом на день пред'явлення
позову складає 82 942 грн 60 коп.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

У зв'язку з наведеним вище, суд
вважає що позов підлягає задоволенню
зі стягненням із ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 заборгованості (7 тис.
доларів США) за договором позики від 3
березня 2013 року у національній валюті
України - гривні, а саме в межах
заявлених позивачем вимог в розмірі 82
942 грн 60 коп., що також відповідає
положенням статті 533 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Згідно квитанції № 6310004 від 11
вересня 2013 року позивачем сплачено
судовий збір в розмірі 829 грн 40 коп.

Таким чином, враховуючи вимоги ст.
88 ЦПК України, з відповідача на користь
позивача слід стягнути витрати по
оплаті судового збору в розмірі 829 грн 40
коп.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 525, 526, 533, 625, 1046, 1047, 1049,
ст. ст. 10-11, 57-60, 88, 174, 209, 212 - 215, 218 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 82 942 (вісімдесят дві
тисячі дев'ятсот сорок дві) гривні 60
(шістдесят) копійок заборгованості за
договором позики від 3 березня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 829 гривень 40
копійок на відшкодування судового
збору.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не було скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Ржищівський міський суд Київської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення виготовлено 17
жовтня 2014 року.

Суддя: