АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

12 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді
Росік Т.В.

суддів:
Прокопчук Н.О.‚ Мазурик О.Ф.

при секретарі
Мургі М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва
від 26 листопада 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів, -

В
С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 у вересні 2013 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів за позикою в сумі 60200
грн., посилаючись на те, що рішенням
Господарського суду м. Києва від 05.12.2012
року встановлено, що відповідач видав
розписку на ім'я позивача у зазначеній
сумі. В подальшому позивач змінив
підстави позову, і, посилаючись на те,
що у грудні 2010 року мав намір укласти з
ОСОБА_3 договір позики та передав йому
60200 грн., про що свідчить розписка, але
договір укладений не був, зазначив, що
відповідач отримав грошові кошти без
достатньої правової підстави і просив
стягнути їх з останнього на підставі
ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Дарницького районного суду
м. Києва від 26.11.2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

ОСОБА_2 подав на вказане рішення
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просив
рішення скасувати та ухвалити нове по
суті позовних вимог.

В обґрунтування посилається на те, що
в рішенні суду не дано оцінки його
заяві про зміну підстав позову,
оскільки рішенням суду відмовлено у
задоволенні позовних вимог про
стягнення коштів за договором позики,
та безпідставно зазначено, що
відповідач є добросовісним набувачем
грошових коштів. Судом не вирішені його
позовні вимоги про стягнення коштів,
отриманих без достатніх правових
підстав.

В судовому засіданні ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав, просив її
задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просила
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивача та представника відповідача,
перевіривши законність і
обгрунтованість оскаржуваного рішення
в межах, визначених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивачем не
доведено належними доказами надання
ним грошових коштів у позику ОСОБА_3 та
того, що він є кредитором останнього,
гроші не можуть бути витребувані від
добросовісного набувача відповідно до
ст. 389 ЦК України.

За змістом ст.11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до норм цього
Кодексу, у межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявою від 31.10.2013 року позивач змінив
підстави позову, і, посилаючись на те,
що у грудні 2010 року мав намір укласти з
ОСОБА_3 договір позики та передав йому
60200 грн., про що свідчить розписка, але
договір укладений не був, зазначив, що
відповідач отримав грошові кошти без
достатньої правової підстави і просив
стягнути їх з останнього на підставі
ст. 1212 ЦК України.

Разом з тим, судом першої інстанції
всупереч положень ст. 214 ЦПК України не
вирішувалося питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення сторін та якими
доказами вони підтверджуються та, як
наслідок, не встановлено які
правовідносини склалися між сторонами
і яка правова норма має бути до них
застосована.

З тексту розписки, наданої позивачем
вбачається, що ОСОБА_3 (директором ТОВ
«Спорт Світ Буд») отримано від ФОП
«ОСОБА_2» 60200 грн. (а.с.3).

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що
зазначені кошти були передані
позивачем відповідачу з подальшим
наміром укласти договір позики, який
укладений не був. ОСОБА_2 посилався на
те, що кошти були отримані ОСОБА_3 без
достатньої правової підстави.

Заперечуючи проти позову, відповідач
зазначав, що така розписка не є
борговою і була ним надана на
підтвердження отримання ним коштів від
ОСОБА_2, які останній брав у нього в борг
і повернув.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 11.10.2012 року за позовом ФОП ОСОБА_2 до
ТОВ «Спорт Світ Буд» про стягнення
грошових коштів встановлено, що
розписка на суму 60200 грн. була видана на
ім'я позивача фізичною особою, а саме
наявні в матеріалах справи розписки
свідчать про отримання відповідних сум
коштів гр. ОСОБА_3 від ФОП «ОСОБА_2», а не
видані ТОВ «Спорт Світ Буд» (а.с.5-11).

Позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 до ТОВ «Спорт
Світ Буд», директором якого був ОСОБА_3
у господарському суді
обґрунтовувалися тим, що між сторонами
були укладені договори про сумісну
діяльність №№ 1,2, зобов'язання по яким
товариством належним чином не
виконувалися, внаслідок чого
утворилася заборгованість, у тому
числі і щодо повернення 60 200 грн. за
розпискою.

Суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 дав
додаткові пояснення, згідно яких кошти
в сумі 60200 грн. передавалися ним
відповідачу за договорами про спільну
діяльність, згідно яких ФОП ОСОБА_2
проектує та в подальшому супроводжує
роботи, що здійснюються ТОВ «Спорт Світ
Буд» та його директором ОСОБА_3За
умовами договорів працівники,
закріплені за стороною 2 (ФОП ОСОБА_2)
були працівниками товариства. Сторона 2
(ФОП ОСОБА_2) отримував гроші (наприклад
60 200 грн.) на себе і частково передавав
розписками стороні 1 (по тексту
договорів генеральний директор ОСОБА_3)
на оплату витрат, перелічених в
договорі, в тому числі і на заробітну
плату закріплених працівників. (а.с. 77 -
80)

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України
безпідставно набутим майном є майно,
набуте особою або збережене нею у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави.

Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України
об'єктами цивільних прав є, зокрема,
речі, у тому числі гроші.

У разі виникнення спору стосовно
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав договірний
характер спірних правовідносин
виключає можливість застосування до
них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України,
в тому числі й щодо зобов'язання
повернути майно позивачу. Зазначена
правова позиція викладена у Постанові
Верховного Суду України від 02.10.2013 року
№ 6-88цс13.

Зважаючи на те, що в судовому засіданні
достовірно встановлено договірний
характер правовідносин, що склалися
між сторонами за договорами про
спільну діяльність,за якими кошти в
сумі 60200 грн. передавалися ФОП ОСОБА_2
відповідачу, що фактично і не
заперечувалося позивачем, а позовні
вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 мав
намір укласти з ОСОБА_3 договір позики
та передав йому на виконання цього
кошти, про що свідчить розписка,
колегія суддів приходить до висновків
про безпідставність доводів ОСОБА_2 про
те, що зазначені кошти були отримані
відповідачем безпідставно на
виконання неукладеного договору
позики, і підлягають поверненню на
підставі ст. 1212 ЦК України.

Тому відсутні підстави для задоволення
позовних вимог ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції мав відмовити у задоволенні
позову саме з підстав недоведеності
заявлених вимог про стягнення коштів,
отриманих навиконання неукладеного
договору позики відповідно до ст. 1212 ЦК
України.

Зазначене дає підстави колегії суддів
для часткового задоволення
апеляційної скарги, скасування рішення
суду з ухваленням нового про відмову у
задоволенні позову з інших правових
підстав.

Керуючись ст. ст.303,304,307,309,313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 26 листопада 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення грошових коштів
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий суддя:

Судді:

Справа № 753/15400/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2141/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Вовк Є.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Росік Т.В.