У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука
М.І.,Мостової Г.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Миргородської
міської ради Полтавської області,
виконавчого комітету Миргородської
міської ради Полтавської області,
приватного підприємства «Ангронафта»
про зобов'язання надати квартири та
ордери на вселення, за касаційною
скаргою Виконавчого комітету
Миргородської міської ради
Полтавської області на рішення
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 17 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 27 березня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року позивачі звернулися до
суду із вищезазначеним позовом
посилаючись на те, що ОСОБА_6 з 1994 року
на праві власності належав жилий
будинок загальною площею 44,4 кв м, що був
розташований на земельній ділянці по
АДРЕСА_2, площею 666 кв м, яка перебувала у
її користуванні. Позивачі з 1994 року
постійно зареєстровані за вказаною
адресою але з 2006 року. У зв'язку з
неможливістю проживання в будинку
через будівництво багатоповерхового
житлового будинку по АДРЕСА_3 в
безпосередній близькості від їхнього
житлового будинку, вони стали
тимчасово проживати в АДРЕСА_1, але
постійно доглядали за своїм будинком
по АДРЕСА_2.

Зазначали, що влітку 2007 року при
відвідуванні будинку ними було
встановлено, що невідомі особи
повністю знесли домоволодіння, зайняли
земельну ділянку і почали будівництво
дев'ятиповерхового жилого будинку, яке
в даний час закінчене і будинок здано в
експлуатацію, власником його є ПП
«Ангронафта». Після цього вони
неодноразово звертались до різних
органів влади та ПП «Ангронафта» по
питанню надання їм житла та ремонту
будинку, але їм безпідставно в цьому
відмовляли, в зв'язку з чим вони
вимушені звернутись з даним позовом.

Після уточнення позовних вимог
позивачі просили суд зобов'язати
солідарно Миргородську міську раду,
виконавчий комітет Миргородської
міської ради, приватне підприємство
«Ангронафта» надати кожному з них по
однокімнатній квартирі з усіма
зручностями в дев'яти поверховому
будинку по АДРЕСА_4, який збудовано на
місці їхнього будинку за адресою м.
Миргород, АДРЕСА_2, та надати на кожного
з них ордери на вселення в ці квартири.

Справа судами переглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 17 лютого 2014 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Полтавської області від 27 березня
2014 року позов задоволено частково.
Зобов`язано Виконавчий комітет
Миргородської міської ради
Полтавської області надати ОСОБА_6
двокімнатну квартиру, жилою площею 25,3
кв м. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі Виконавчий комітет
Миргородської міської ради
Полтавської області просить скасувати
ухвалені судові рішення першої та
апеляційної інстанцій, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги, в
частині зобов'язання Виконавчого
комітету Миргородської міської ради
Полтавської області надати ОСОБА_6
двокімнатну квартиру, жилою площею 25,3
кв м, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що відповідно до вимог ст. ст. 111, 171
ЖК Української РСР саме виконавчий
комітет міської ради зобов'язаний
надати житло позивачам, оскільки
доведено факт вилучення земельної
ділянки, на території якої був
розташований житловий будинок в якому
проживали позивачі.

Проте повністю погодитися із такими
висновками судів не можна, оскільки
суди дійшли їх із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що згідно договору
дарування від 30 серпня 1994 року ОСОБА_6 є
власником будинку АДРЕСА_2. Також
установлено, що зазначений житловий
будинок знесено (зруйновано), проте
державна реєстрація не припинена.
Земельна ділянка площею 600 кв м згідно з
рішенням виконкому Миргородської
міської ради від 23 червня 1955 року
зареєстрована за вказаним житловим
будинком.

Згідно записів погосподарської книги
та паспортних даних позивачів, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстровані за
вищезазначеною адресою з 09 вересня 1994
року, 28 жовтня 1999 року та 23 лютого 2004
року відповідно.

Рішенням Миргородської міської ради
від 02 серпня 2007 року надано дозвіл ПП
«Ангронафта» на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку
для будівництва 3-х секційного
багатоповерхового житлового будинку.
Також встановлено, що будівництво
указаного будинку здійснюється ПП
«Ангронафта», якому земельна ділянка
надана в оренду рішенням Миргородської
міської ради від 14 листопада 2007 року
для будівництва багатоквартирного
житлового будинку.

Факт, що багатоповерховий будинок
збудовано на земельній ділянці, яка
перебувала у законному користуванні
ОСОБА_6 не оспорюється сторонами спору.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновками суду щодо твердження
позивачів про те, що знесене
домоволодіння є їх єдиним житлом та
постійним місцем проживання.

Відповідно до ст. 171 ЖК України у разі
знесення жилих будинків, що є у
приватній власності громадян, у зв'язку
з вилученням земельних ділянок для
державних або громадських потреб,
зазначеним громадянам, членам їх сімей,
а також іншим громадянам, які постійно
проживають у цих будинках, надаються за
встановленими нормами квартири у
будинках державного або громадського
житлового фонду.

Статтею 111 ЖК України передбачено, що у
разі знесення будинку у зв'язку з
вилученням земельної ділянки для
державних або громадських потреб,
громадянам, виселюваним з цього
будинку, інше благоустроєне жиле
приміщення надається виконкомом
місцевої Ради народних депутатів, а у
випадках, коли земельна ділянка
відводиться державній, кооперативній
або іншій громадській організації -
цією організацією.

За таких обставин, судом, з урахуванням
висновків і мотивів, наведених в
ухвалах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 листопада 2012
року та від 18 грудня 2013 року, було
правильно встановлено, що незважаючи
на те що відповідного рішення про
знесення житлового будинку та
вилучення земельної ділянки для
державних чи громадських потреб не
було, зазначене не може бути підставою
для відмови в позові з цих підстав,
оскільки достовірно встановлено, що
Миргородська міська рада на сесії 02
серпня 2007 року погодила вибір
земельної ділянки, на якій знаходився
житловий будинок ОСОБА_6 та надала
дозвіл ПП «Ангронафта» на виготовлення
технічної документації із
землевпорядкування для будівництва
будинку. При цьому рішенням виконкому
Миргородської міської ради від 21
серпня 2007 року дозволено ПП
«Ангронафта» будівництво житлового
будинку. Тому суд прийшов до
правильного висновку, що фактично
відбулося вилучення земельної ділянки,
на якій знаходиться житловий будинок
ОСОБА_6

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що у
разі знесення жилих будинків та
вилучення земельної ділянки,
виконавчим комітетом міської ради
власникам надаються квартири за
встановленими нормами відповідно до
вимог ст. 171 ЖК Української РСР.

Однак, судами попередніх інстанцій,
визначаючи розмір квартири, яка має
бути надана позивачам, не враховано
положення ч. 1 ст. 48 ЖК Української РСР,
згідно яких жиле приміщення надається
громадянам у межах норми жилої площі,
але не менше розміру, який визначається
Кабінетом Міністрів України і
Федерацією професійних спілок України,
у зв'язку з чим, зобов'язавши Виконавчий
комітет Миргородської міської ради
Полтавської області надати ОСОБА_6
двокімнатну квартиру жилою площею 25,3
кв м, вийшов за межі своїх повноважень,
оскільки у разі знесення жилих
будинків, що є в приватній власності
громадян, у зв'язку з вилученням
земельних ділянок для державних або
громадських потреб їм надаються
квартири за встановленими нормами.

За таких обставин, визнати ухвалені
судові рішення законними і
обґрунтованими не можна, тому вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

ухвалила:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету
Миргородської міської ради
Полтавської області задовольнити
частково.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 17 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 27 березня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук