АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів:
Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі
Меєчко Д.П.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника представника Державного
підприємства «Український науково -
дослідний інститут зв'язку» -
Серебрякова Михайла Михайловича на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 14 травня 2014 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Державного підприємства
«Український науково - дослідний
інститут зв'язку» про зобов'язання
вчинити певні дії, -

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 р. позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_3
звернули до суду із позовом про
зобов'язання відповідача ДП
«Український науково - дослідний
інститут зв'язку» задовольнити заяву
про реєстрацію їх місця проживання за
адресою: АДРЕСА_1

Унікальний номер справи: 759/19406/13-ц№
апеляційного провадження:
22-ц/796/11043/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Кривов'яз А.П.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Корчевний
Г.В.Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 14 травня2014 року
позовні вимоги задоволено. Зобов'язано
адміністрацію Державного підприємства
«Український науково-дослідний
інститут зв'язку» задовольнити заяву
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про реєстрацію їх
місця проживання за адресою: АДРЕСА_1
Стягнуто з Державного підприємства
«Український науково-дослідний
інститут зв'язку» на користь ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 судові витрати у сумі 229,40 грн.

В апеляційній скарзі представник
апелянта, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволені позовних
вимог.

Апелянт посилається, що рішення суду
не відповідає дійсності, суперечить
обставинам справи та наявним в
матеріалах справи доказам.

Зазначає, що Позивач 1 дійсно
отримав в тимчасове користування
житлове приміщення, яке знаходиться на
балансі ДП «УНДІЗ» за адресою: АДРЕСА_1
оскільки в 1995 році Позивач 1 був
працівником Підприємства, але в 2008 році
Позивач 1 звільнився з ДП «УНДІЗ».

Вказує, що ДП «УНДІЗ» не є
власником будівлі за адресою: за
адресою: АДРЕСА_1, будинок знаходиться
на балансі ДП «УНДІЗ» та адміністрація
Підприємства має повноваження
надавати виключно в тимчасове
користування житлові приміщення за
зазначеною адресою і виключно своїм
діючим працівникам Підприємства, які
потребують житлове приміщення в м.
Києві для забезпечення належним чином
своїх трудових обов'язків.

Вказує, що станом на 2014 рік Позивач
1 та його син Позивач 2 не являються
працівниками ДП «УНДІЗ» та не мають
законих підстав займати житлове
приміщення, за адресою: АДРЕСА_1.

Апелянт вважає, що суд незаконно
зобов'язав адміністрацію Державного
підприємства «Український науково -
дослідний інститут зв'язку»
зареєструвати місце проживання
Позивача 1 та Позивача 2 за адресою:
АДРЕСА_1, оскільки ДП «УНДІЗ» не має
повноважень проводити реєстрацію
місця проживання, наведена дія
реєструвати місце проживання чи
перебування фізичної особи належить
виключно до компетенції Державної
Міграційної служби України.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку
про скасування рішення суду першої
інстанції та закриття провадження у
справі.

Ухвалою апеляційного суду міста
Києва від 23 вересня 2014 року було
відкрито апеляційне провадження в
справі за апеляційною скаргою
представника Державного підприємства
«Український науково - дослідний
інститут зв'язку» - Серебрякова
МихайлаМихайловича на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 14 травня 2014 року та призначено
справу до розгляду.

В процесі розгляду апеляційної скарги,
колегією суду було встановлено, що
предметом заявлених вимог було
зобов'язання вчинити певні дії, а саме:
задовольнити заяву про реєстрацію
місця проживання позивачів за адресою:
АДРЕСА_1, а відтак суд вважає, що вказані
правовідносини регулюються Порядком
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні.

Колегія суду приходить до висновку, що
вказані позовні вимоги мають
розглядатися в порядку КАС України і
провадження в цивільній справі має
бути закрите, зважаючи на таке.

Відповідно до п.1.3. Порядку реєстрації
місця проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні, яке
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 18.12.2012 року за № 210922421,
реєстрація/зняття з реєстрації місця
проживання/перебування здійснюється
управліннями, відділами (секторами)
Державної міграційної служби України
(далі - ДМС України) в районах, районах у
містах, містах обласного,
республіканського (Автономної
Республіки Крим) значення (далі -
територіальний підрозділ ДМС України)
у день подання особою документів.
Реєстрація місця проживання особи може
бути здійснена з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції на вказане уваги не
звернув, та необґрунтовано вважав,
керуючись доводами позивача, що ДП
«УНДІЗ» повинно провести реєстрацію
місця проживання Позивача 1 та Позивача
2.

Таким чином, доводи апеляційної скарги,
що ДП «УНДІЗ» не має повноважень
проводити реєстрацію місця проживання,
оскільки наведена дія реєструвати
місце проживання чи перебування
фізичної особи належить виключно до
компетенції Державної Міграційної
служби України, знайшли підтвердження
матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК
Українипід час ухвалення рішення суд
вирішує чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Відповідно до положень ст. 14 ЦПК
України, судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.10.2013 р. у справі №826/ 12774/13-а за
адміністративним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Святошинського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві, ДП «УНДІЗ» про зобов'язання
вчинити певні дії у задоволенні позову
відмовлено в повному обсязі, та
встановлено, що Святошинським РВ ГУ ДМС
України в м. Києві було правомірно
відмовлено у реєстрації місця
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю підстав
для реєстрації, відповідно до положень
ст. б Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання». Щодо позовних вимог про
зобов'язання Святошинського РВ ГУ ДМС
України в м. Києві визнати документи,
копії яких надані у додатках до позову
такими, що дають право на реєстрацію
місця проживання позивачів, суд
зазначив про наступне.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 21.12.2011 р. у справі №2-
7139/11, у задоволені позову Державного
підприємства «Український
науково-дослідний інститут зв'язку» до
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про виселення без
надання іншого житлового приміщення
відмовлено, керуючись, зокрема, ст. 125
Житлового кодексу УРСР, та тим, що
ОСОБА_2 пропрацював на підприємстві
більше 40 років, з 1995 року разом із сім'єю
постійно проживав та продовжує
проживати разом з сином ОСОБА_3 у
спірному житловому приміщенні та
іншого житла немає.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
07.06.2012 року у справі №22- ц/2690/7969/2012
апеляційну скаргу Державного
підприємства «Український
науково-дослідний інститут зв'язку»
задоволено частково, рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 31.12.2011 року скасовано та ухвалено
нове, яким в задоволенні позову
Державного підприємства «Український
науково-дослідний інститут зв'язку» до
ОСОБА_4, ОСОБА_6 про виселення без
надання іншого житлового приміщення
відмовлено, мотивуючи рішенням тим, що
«...немає даних про те, що спірне жиле
приміщення є службовим, відповідачі у
встановленому законом порядку не були
вселені у спірне жиле приміщення, та
відповідно не набули право
користування службовим приміщенням,
оскільки, як вбачається з матеріалів
справи, АДРЕСА_1 надавалась
відповідачам як тимчасове житлове
приміщення та останні є тимчасовими
жильцями, а тому на них не поширюються
норми ст. 125 ЖК України і вони не
підлягають виселенню на підставі ст. 124
ЖК України».

Крім того, постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.10.2013 р. у справі №826/ 12774/13-а
встановлено, що зі змісту
вищевикладених судових рішень не
вбачається факту встановлення підстав
для реєстрації місця проживання ОСОБА_8
та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, та крім
того, суд звертає увагу, що наказ №19 від
27.03.1995 року, яким директором УНДІЗ
ОСОБА_9 наказано надати для тимчасового
мешкання ОСОБА_2 на родину, яка
складається з трьох чоловік, квартиру
АДРЕСА_1, не є документом, що дає
підстави для реєстрації місця
проживання у розумінні ч. 2 ст. 6 Закону
№1382 та розділу II Порядку №1077.

Статтею 16 ЦПК України визначено,
що не допускається об'єднання в одне
провадження вимог, які підлягають
розгляду за правилами різних видів
судочинства, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно ст. 15 ЦПК України, суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи, зокрема, щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК
України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Виходячи із зазначеного, колегія
суду вважає, що рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 14 травня2014
року підлягає скасуванню, а
провадження у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Український науково -
дослідний інститут зв'язку» про
зобов'язання вчинити певні діїпідлягає
закриттю.

Відповідно до ч.1 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд постановляє ухвалу у
випадку скасування рішення суду із
закриттям провадження у справі або
залишення заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Державного підприємства «Український
науково - дослідний інститут зв'язку» -
Серебрякова МихайлаМихайловича -
задовольнити.

Рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 14 травня 2014 року року -
скасувати.

Провадження у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Український науково -
дослідний інститут зв'язку» про
зобов'язання вчинити певні дії-
закрити.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: