У х в а л а

іменем україни

4 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у
здійсненні права власності, виселення;
за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 та її
представника - ОСОБА_7, на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 18 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 22 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що 26 вересня
2012 року між ним та ОСОБА_6 укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що
відповідачі у добровільному порядку не
звільняють спірну квартиру та
продовжують в ній проживати без
законних підстав, просив суд виселити
ОСОБА_6, ОСОБА_5 із зазначеної квартири.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 пред'явили зустрічний
позов, у якому просили визнати договір
купівлі-продажу спірної квартири
недійсним, посилаючись на те, що
зазначений договір укладений ними під
впливом тяжкої обставини.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 лютого 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
11 червня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено.

Виселено ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з квартири
АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

У касаційній скарзі заявники просять
скасувати зазначені судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, обґрунтовано виходив
із того, що відповідачі втратили право
користування спірною квартирою з
моменту укладення договору
купівлі-продажу, а тому права нового
власника підлягають захисту шляхом
виселення попередніх власників,
оскільки останні у добровільному
порядку не звільняють квартиру.

Відповідно до частини 1 статті 233 ЦК
України правочин, який вчинено особою
під впливом тяжкої для неї обставини і
на вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пункті 23 постанови від 6
листопада 2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", правочин може
бути визнаний судом недійсним на
підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки. Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах,
характеризуються тим, що особа їх
вчиняє добровільно, усвідомлює свої
дії, але вимушена це зробити через
тяжкі обставини.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суди дійшли обґрунтованого
висновку про те, що позивачами не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження наявності тяжких
обставин при укладанні спірного
договору купівлі-продажу.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами
попередніх інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та її
представника - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 18 листопада 2013 року
та ухвалу апеляційного суду м. Києва
від 22 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко