Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року
Добропільський
міськрайонний суд Донецької області в
складі:

Головуючого - судді
Тітової Т.А.

При секретарі
Михайловській Т.П.

За участю позивача
ОСОБА_1

Відповідача ОСОБА_2

Представника
відповідача ОСОБА_3

Представника органу
опіки та піклування Бажинової О.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Добропілля
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди
батька,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд 16 вересня 2014
року з позовом до ОСОБА_2 про надання
дозволу на виїзд без згоди батька за
межі України до Російської Федерації в
період з 1 жовтня 2014 року по 31 травня 2015
року дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
оформлення проїзного документу.

На обґрунтування вимог позивач
вказує на те, що після розірвання у 2013
році шлюбу з відповідачем вона з сином
проживає окремо від відповідача, який
матеріально утримує дитину. Оскільки
син ОСОБА_5 страждає на хворобу серця, і
йому протипоказані стреси, а у 2014 році
на території Донецької області
розпочалися бойові дії, в м. Білицьке
на протязі 3-х місяців відсутнє
водопостачання, що ускладнює
дотримання правил гігієни, а також
можливі проблеми з централізованим
опаленням житла, вважає, що
незадовільні умови життя, пов»язані з
ризиком виникнення респіраторних
захворювань, мають негативний вплив
на стан здоров»я дитини. В м.
Новоросійськ РФ проживає подруга
ОСОБА_7, яка запрошує її з сином на
тимчасове проживання, забезпечить
житлом і роботою. Крім того,
перебування сина у морській
кліматичній зоні позитивно відбилось
би на його здоров»ї, поїздка сприяла б
фізичному та духовному розвитку.

Так як батько дитини відповідач
по справі ОСОБА_2 на дає згоди на виїзд
дитини за кордон без аргументів, вона
вимушена подати в суд позов.

В судовому засіданні ОСОБА_1
підтримала свої позовні вимоги і
пояснила, що син ОСОБА_5 має хворобу
серця з 3-річного віку. Вони весь час з
дня його народження проживають в м.
Білицьке в квартирі на 1- му поверсі. В
цьому місті живуть її батьки і сестра.
Хлопчик навчається в ОШ № 10 в 6 кл. м.
Білицьке з україномовним навчанням,
спілкується з батьком. Через побутові
проблеми та відсутність
централізованого водопостачання їй
приходиться носити воду, в квартирі
зараз восени холодно, і це приводить до
захворювання сина на простуду. Подруга
запросила її працювати в салоні з
шиття штор, орендувала житло, обіцяє
допомогти з школою. В м. Новоросійськ
ні вона, ні син не були, але вважає, що
клімат тієї зони буде благотворним
для здоров»я сина.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав
і пояснив, що він заперечує проти
виїзду сина, оскільки вважає, що
позивач вивезе його на постійне
проживання, і він його не побачить.
Також пояснив, що після розлучення з
дружиною він постійно спілкується з
дитиною, хлопчик приходить до нього,
залишається ночувати. Після його
відмови на виїзд дитини, відносини
погіршились. Син ОСОБА_5 єдина його
дитина з якою він не хоче втрачати
зв»язок. Крім того, він не впевнений в
умовах, які будуть створені для сина,
тим більше, що позивач познайомилась
з подругою по інтернету, він її ніколи
не бачив, не знає, що це за людина, щоб їй
довіряти. Просить в позові ОСОБА_1
відмовити.

Представник органу опіки та
піклування виконкому Добропільської
міської ради Бажинова О.М. вважає
недоцільним дати дозвіл на виїзд
дитини сторін за кордон з урахуванням
того, що хлопчик навчається в
україномовній школі і постійно
проживає в умовах даної місцевості.

Вислухавши пояснення сторін,
представника відповідача ОСОБА_3,
представника органу опіки та
піклування, дослідивши матеріали
справи, суд дійшов такого висновку.

Сторони по справі ОСОБА_2 і ОСОБА_1
перебували в зареєстрованому шлюбі з 14
жовтня 2000 року, який розірвано 21 січня
2013 року. Згідно свідоцтву про
народження у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народився син ОСОБА_5, який після
розлучення батьків проживає з матір»ю,
а відповідач приймає участь у
вихованні та матеріальному утриманні
дитини.

Позивач ОСОБА_1 просить надати
дозвіл на тимчасовий виїзд сина
ОСОБА_5 в м. Новоросійськ РФ з метою
зміни обстановки і клімату, оскільки
дитина страждає на хворобу серця, а
також через побутові труднощі.

Відповідно до ст. 313 ч. 3 ЦК
України фізична особа, яка не досягла 16
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків (
усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі
осіб, які уповноважені ними.

Як передбачено Законом України
від 21 січня 1994 року «Про порядок
виїзду з України і в»їзду в Україну
громадян України» в ст. 4 п. 2, за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Між тим, дослідивши доводи
позивача ОСОБА_1 та надані нею докази на
їх підтвердження, суд находить їх
такими, що не заслуговують на увагу.

Так, згідно наданим карті
ехокардіографічного дослідження від 3
вересня 2012 року, виписки із
амбулаторної картки відвідування
кардіолога від 11 вересня 2014 року,
довідки ЛКК від 12 вересня 2014 року син
сторін ОСОБА_5 має діспластичну
кардіопатію, пролапс мі трального
клапану.

Проте, ніяких даних щодо
лікарських рекомендацій з переміни
місця проживання дитини, кліматичної
зони позивачем не надано, і вони
відсутні.

З пояснень сторін встановлено, що
їх дитина з народження проживає в
даній місцевості, і хвороба серця
спостерігається з 3- річного віку.

Дитина навчається в школі м.
Білицьке в 6 класі, навчання
проводиться українською мовою, тому
тимчасова зміна мовної середи, тим
більше, у навчанні, є небажаною і може
бути негативною.

Також встановлено, що син сторін
тісно спілкується з батьком ОСОБА_2,
який проживає окремо, але займається
його вихованням і матеріальним
утриманням.

Як зазначила позивач, в м.
Новоросійськ РФ проживає її знайома,
до якої вона має намір їхати та з
якою особисто вона спілкувалась лише
один раз. Посилання ОСОБА_1 на те, що
вона там буде забезпечена роботою і
житлом, нічим не підтверджені.

В даному районі Донецької
області відсутні і не проводились
бойові дії з АТО, а труднощі в
водопостачанні і теплопостачанні є
тимчасовими і сезонними.

Оскільки під час розгляду спору
між батьками дитини щодо її виїзду за
кордон з»ясування питання про мету
виїзду є предметом розгляду,
враховуючи, якою метою ОСОБА_1
обґрунтовує виїзд сина за кордон, суд
вважає заперечення відповідача ОСОБА_2
проти надання дозволу поважними. Суд
відмовляє в задоволенні позову ОСОБА_1
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд за кордон до Російської
Федерації сина ОСОБА_5.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 209 ЦПК України,
суд

В и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про надання дозволу на
тимчасовий виїзд без згоди батька за
межі України до Російської Федерації
неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити.

На рішення може бути подана
апеляція в апеляційний суд Донецької
області через даний суд протягом 10
днів.

Повне рішення складене 1 жовтня
2014 року.

Суддя
Ттіова Т.А.

25.09.2014