Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області у складі:

Головуючого
судді: Демянчук С.В.

суддів:
Шеремет А.М., Шимківа С.С.

секретаря
судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Кузнецовського міського
суду Рівненської області від 05 червня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання права
власності на майно та зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 05 червня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 особистою
приватною власністю ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1868
грн. 50 коп. судових витрат, понесених у
зв'язку з пред'явленням первісного
позову.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Поділено майно, що є спільною сумісною
власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Виділено у власність ОСОБА_1: стіл та
кухонні стільці вартістю 1000 грн.,
електричну варочну поверхню вартістю
3600 грн., духову шафу вартістю 3600 грн.,
набір з 6 чашок та 6 тарілок вартістю 150
грн., набір посуду на шість персон
вартістю 1000 грн., набір тарілок для
мікрохвильової печі вартістю 150 грн.,
сковорідку з кришкою марки «VINZER»
вартістю 300 грн., дитяче ліжко з

________________________________________________________________________
_____________________

Провадження № 22ц-787/1671/2014
Головуючий у суді 1
інстанції: Демчина Т.Ю.

Доповідач : Демянчук С.В.

столиком вартістю 2300 грн., шафу-купе
двохдверну виробництва смт. Березне
вартістю 3600 грн., ковану підставку для
квітів вартістю 250 грн., кований карниз
у дитячій кімнаті вартістю 280 грн.,
шафу-купе з прихожої вартістю 3600 грн.,
пральну машину марки «В0SСН» вартістю
3800,00 грн., стереосистему вартістю 1500
грн., телевізор марки «LG» вартістю 7000
грн., меблевий гарнітур-стінку «Gerbor»
вартістю 1800 грн., штори з кімнати-зали
вартістю 250 грн., дошку прасувальну
вартістю 250 грн., тюль з кімнати-зали
вартістю 300 грн., а всього майна на
загальну суму 34730 грн..

Виділено у власність ОСОБА_2:
холодильник марки «SAMSUNG» вартістю 4800
грн., сковорідку без кришки вартістю 80
грн., кований карниз на кухні вартістю
280 грн., гідроблок у ванній кімнаті
вартістю 3100 грн., комп'ютер марки «SAMSUNG»
вартістю 5000 грн., диван вартістю 800 грн.,
кондиціонер марки «SAMSUNG» вартістю 5000
грн., супутникову антену вартістю 150
грн., кований карниз у залі вартістю 400
грн., ліжко-матрац ортопедичний
вартістю 600 грн., шафу-купе
чотирьохдверну вартістю 6800 грн., тюль у
спальній кімнаті вартістю 300 грн.,
кований карниз у спальні вартістю 400
грн., штори з спальні вартістю 500 грн.,
жалюзі бамбукові у залі вартістю 800
грн., кухонний гарнітур вартістю 3800
грн., тумбочки до ліжка 2 шт. вартістю 1600
грн., тюль з дитячої кімнати вартістю 250
грн., тюль з кухні вартістю 200 грн., а
всього майна на загальну суму 34860 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 65
грн. грошової компенсації різниці
вартості часток у спільному майні.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 про
визнання квартири АДРЕСА_1 об'єктом
права спільної власності подружжя та
визнання за нею права власності на 1/2
ідеальної частки цієї квартири
відмовити у зв'язку з безпідставністю
вимог.

У задоволенні вимог про поділ іншого
спільного майна відмовлено у зв'язку з
їх безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 347,95
грн. судових витрат, понесених у зв'язку
з пред'явленням зустрічного позову.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Зазначає, що позивачем не подано суду
достатньо належних та допустимих
доказів на підтвердження того, що
спірна квартира набута лише за його
особисті кошти, що давало б підстави
суду визнати її особистою власністю
позивача ОСОБА_2.

Голослівні є твердження позивача, що
квартира придбана лише за його
особисті кошти, спростовуються самим
договором купівлі-продажу зазначеної
квартири серії ВЕК № 086489, посвідченим
приватним нотаріусом Кузнецовського
міського нотаріального округу ОСОБА_4 05
квітня 2007 року. Відповідно до п. 3
Договору «продаж цієї квартири
здійснено за 186 850 грн. Вказану суму
грошей Продавці отримали від Покупця
при підписанні цього договору», тобто 05
квітня 2007 року. Зазначені обставини
підтверджуються підписами продавців
ОСОБА_5, ОСОБА_6, покупця ОСОБА_2 -
позивача по справі, приватного
нотаріуса ОСОБА_4 і посвідчене його
печаткою. Зауважень, доповнень,
уточнень від учасників правочину, в
тому числі від ОСОБА_2, не поступило, що
підтверджує правильність та
достовірність написаного тексту.

Вказує, що в суді першої інстанції
знайшло підтвердження, що джерелом
коштів на придбання спірної квартири є
спільні кошти: 15 000 грн. її особисті
заощадження до одруження з позивачем; 20
000 грн. їм подарували на весілля;
повністю заощаджена зарплата позивача
та її, тобто їхні спільні кошти за 2005-2007
роки в розмірі 20 000 грн. (після одруження
вони проживали з її батьками і не
витрачали своїх коштів на придбання
одягу, продуктів харчування, сплату
комунальних послуг, тощо); 8 000 грн., які
вона отримала в якості дородових,
післяродових виплат та грошової
компенсації у зв'язку з народженням
дитини; 10 000 грн. їм подарували на
хрестини; 10 000 грн. взяті ними у кредит,
оформлений на ім'я ОСОБА_2; 12 000 грн.
сплачені їм квартирантом протягом
півтора року. Батьки її чоловіка та її
батьки надали безповоротну
матеріальну допомогу в розмірі по 20 000
грн. кожен саме на придбання квартири.
Решта коштів була позичена у різних
осіб нею і позивачем, їхніми батьками.

Просить оскаржуване рішення в частині
задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання квартири особистою
приватною власністю та відмови ОСОБА_1
у задоволенні вимог про визнання
квартири АДРЕСА_1 об,єктом права
спільної сумісної вланості подружжя та
визнання права власності на 1/2
ідеальну частку цієї квартири
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про
визнання квартири особистою приватною
власністю відмовити. Визнати за ОСОБА_1
право власності на 1/2 ідеальну частку
квартири АДРЕСА_1 як в об'єкті права
спільної сумісної власності подружжя .

В решті рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1, її
представник, підтримавши апеляційну
скаргу повністю, надали пояснення в
межах її доводів.

ОСОБА_2, заперечуючи проти задоволення
апеляційної скарги, покликався на
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Межами перевірки рішення по справі є
вирішення спору щодо спірної квартири.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
про визнання квартири АДРЕСА_1
особистою приватною власністю ОСОБА_2,
та відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_1
об'єктом права спільної власності
подружжя та визнання за нею права
власності на 1/2 ідеальної частки цієї
квартири, суд першої інстанції виходив
з того, що спірна квартира куплена за
рахунок особистих коштів відповідача,
а тому, в силу ст. 57 СК України, є його
особистою власністю.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачені
питання, які повинен вирішити суд під
час ухвалення рішення.

Таким вимогам закону судове рішення не
відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, як встановлено ч. 1
ст. 60 СК України, може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка,
згідно ч. 1 ст. 70 СК України, є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

З урахуванням зазначених норм права та
в порушення ст.ст. 212-214 ЦПК України суд
не дав належної оцінки доводам ОСОБА_1
про те, що спільним майном подружжя є
придбані за рахунок спільних доходів
подружжя рухоме й нерухоме майно,
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя це майно придбано.

Встановлено, що ОСОБА_2 перебував у
шлюбі з ОСОБА_1 з 06 листопада 2005 року і
до 09 жовтня 2013 року, коли шлюб було
розірвано рішенням Кузнецовського
міського суду Рівненської області.
Шлюбний договір між сторонами укладено
не було.

З свідоцтва про реєстрацію права
власності на нерухоме майно
№ 14773117, виданого КП «Кузнецовське
міське бюро технічної інвентаризації»
01 червня 2007 року, вбачається, що за
ОСОБА_2 зареєстроване право приватної
власності на нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1.

З договору купівлі-продажу від 05 квітня
2007 року, посвідченого приватним
нотаріусом Кузнецовського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
вбачається, що дану квартиру загальною
площею 55,3 кв.м. ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_5
та ОСОБА_6 за 186850,00 грн. (а.с. 4).

Як встановлено апеляційним судом, при
оформленні спірного договору
купівлі-продажу квартири, ОСОБА_1, як
дружина покупця надавала письмову
згоду на укладення правочину. Дані
обставини ОСОБА_2 не заперечуються та
не є спростованими.

Статтею 23 КпШС України, що діяв на
час виникнення спірних правовідносин,
передбачено, що майном, нажитим за час
шлюбу, подружжя розпоряджається за
спільною згодою.

При укладенні угод одним з подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Для укладення угод
по відчуженню спільного майна
подружжя, що потребують обов'язкового
нотаріального засвідчення, згода
другого з подружжя повинна бути
висловлена у письмовій формі.

Окрім того, з п. 3 спірного договору
купівлі-продажу квартири вбачається,
що їх продаж вчинено за 186 850 грн.
Вказану суму грошей продавці отримали
від покупця при підписанні цього
договору.

Таким чином, судом встановлено, що
спірна квартира придбана ОСОБА_2 за час
шлюбу з ОСОБА_1 та за згоди останньої.

Сторони зареєструвались за адресою
спірної квартири і проживали в ній
однією сім'ю.

Відповідно до положень ст.ст. 60, 57 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності,
за виключенням майна, набутого одним з
них за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто.

На заперечення позову ОСОБА_2 зазначав,
що спірна квартира куплена за його
особисті кошти, а саме, 110 800 грн. йому
подарував брат ОСОБА_8, 10 тис. грн. його
особисті заощадженні до шлюбу, 20 тисяч
грн. йому особисто дали батьки та 46 тис.
грн. батьки позичили йому у своїх
знайомих. Такі пояснення ОСОБА_2 не
узгоджуються з наявними у справі
письмовими доказами та заперечуються
позивачкою, вони є суперечливими щодо
інших наявних доказів та не
послідовними при поясненні в суді
першої інстанції до показань в суді
апеляційної інстанції.

Відхиляючи доводи ОСОБА_2 щодо
дарування йому грошей братом ОСОБА_8 в
сумі 110 800 грн., які братом отримані від
продажу квартири 10 квітня 2007 року
апеляційний суд виходить з наступного.

У відповідності з вимогами ст.ст. 57-60
ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом можуть
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. При цьому, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Не ґрунтуються на вимогах закону
доводи ОСОБА_2 про отримання ним в
подарунок від брата - 110 800 грн. та
батьків - 66000 грн..

Так, ст. 719 ЦК України визначено, що
форма договору дарування валютних
цінностей, якими є і грошова одиниця
України, на суму, яка перевищує
п'ятидесятикратний розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, укладається у письмовій
формі і підлягає нотаріальному
посвідченню.

Матеріали справи не містять належних
письмових договорів, які б
підтверджували укладення договорів
дарування. Пояснення свідків в цьому
випадку не є належними та достатніми
доказами, а тому правового значення не
мають.

Слід вказати, що непереконливими та
суперечливими є доводи позивача про
наявність в брата ОСОБА_8 коштів від
проданої ним квартири на час придбання
спірної квартири, оскільки він свою
квартиру продав пізніше. Окрім того,
сам ОСОБА_2 дав суду непослідовні
покази щодо сум, які дарувалися йому
братом для придбання квартири. Так, в
апеляційному суді він показав, що
братом на час придбання квартири було
надано 80000 грн., а доводи позовної заяви
зводяться про надання братом коштів в
сумі 110800 грн. Окрім того, з п.2 договору
купівлі продажу вівд 10 квітня 2007 року
квартири АДРЕСА_1 вбачається, що дана
квартира продана за 110800 грн., які
продавець отримиав від покупця під час
нотаріального оформлення договопру./
а.с. 6/. Зазначена умова договору
спростовує наявність коштів від даної
проданої квартири на 05 квітня 2007 року у
ОСОБА_8

На переконання колегії суддів, у суду
першої інстанції не було достатніх
правових підстав для висновку про
належність і допустимість наданих
ОСОБА_2 доказів в підтвердження
придбання ним квартири за особисті
кошти. Таким чином, його вимоги про
придбання спірної квартири за особисті
кошти є недоведеними.

Враховуючи викладене колегія суддів
дійшла висновку про те, що квартира
АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю
сторін, як подружджя.

Визначаючи розмір часток сторін у
спільній сумісній власності, колегія
суддів виходить з приписів ч. 1 ст. 70 СК
України за якою у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Встановлені обставини дають правові
підстави для визначення розміру часток
кожної із сторін у квартирі по одній
другій, тобто рівними.

За таких обставин, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням, згідно ст. 309 ЦПК України,
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 про
визнання квартири особистою приватною
власністю, та про задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права
власності на 1/2 частину.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 05 червня 2014
року в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 про визнання квартири
АДРЕСА_1 особистою приватною власністю
ОСОБА_2, та про відмову в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання за нею права власності на 1/2
частину кв. АДРЕСА_1 - скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання
квартири АДРЕСА_1 його особистою
приватною власністю

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання за нею права
власності на 1/2 частину АДРЕСА_1 як в
об'єкті права спільної сумісної
власності подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1 як в об'єкті
права спільної сумісної власності
подружжя.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:
С.В. Демянчук

Судді:
С.С. Шимків

А.М.
Шеремет