АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1462/14
Головуючий в першій інстанції -
Доповідач - Котушенко С.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого
Котушенко С.П.

суддів Петренко
І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності на рішення Самарського
районного суду м.Дніпропетровська від
16 грудня 2013 року за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності до ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
треті особи: управління Пенсійного
фонду України в Самарському районі
м.Дніпроптровська, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року Дніпропетровське
обласне відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності звернулось до суду з
неодноразово уточненим в ході розгляду
справи позовом (44-48, 95-96, 126-127, 151-152) до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної шкоди. Позивав вказував
на те, що в березні 2012 року було
проведено комплексну ревізію
Самарської районної виконавчої
дирекції Дніпропетровського обласного
відділення Фонду, за результатами якої
виявлені порушення в призначенні та
виплаті допомоги по вагітності та
пологах фізичним особам - підприємцям
ОСОБА_6 на суму 1 625,50 грн. та ОСОБА_5 - 5 196,80
грн.

Обов'язковою вимогою, що забезпечує
реалізацію права зазначених осіб на
матеріальне забезпечення у разі
настання страхового випадку, є сплата
єдиного внеску та укладення договору
про добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 уклали такі договори, але внески
були сплачені ними не на той рахунок,
що зазначено в договорах. Таким чином,
на момент призначення і виплати
допомоги по вагітності та пологах
зазначені особи не були добровільно
застрахованими особами у Фонді
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності і не мали права
на призначення та виплату допомоги за
кошти Фонду.

Загальна сума призначеної та
виплаченої допомоги по вагітності та
пологах з порушенням чинного
законодавства склала 6 822,30 грн.

На час призначення допомоги
відповідачка ОСОБА_2 була виконуючою
обов'язки директора Самарської
районної виконавчої дирекції
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду, а ОСОБА_3 - завідуючою
відділом головного бухгалтера, і
згідно посадових обов'язків повинні
були контролювати призначення та
виплату допомоги по вагітності та
пологах.

Посилаючись на часткову сплату
збитків, позивач просив стягнути на
свою користь солідарно з відповідачів 2
972,30 грн., на підставі ст.130 КЗпП України
та ст.1172 ЦК України.

Рішенням Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування рішення, як
постановленого з порушенням норм
матеріального права та про ухвалення
нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу підлягаючою
частковому задоволенню з наступних
підстав.

За правилами ст.130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що
за шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків, працівники, з вини
яких заподіяно шкоду, несуть
матеріальну відповідальність у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного
заробітку. Матеріальна
відповідальність понад середній
місячний заробіток допускається лише у
випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно з ч.1 ст.134 КЗпП України
відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до статті 135-1 цього
Кодексу укладено письмовий договір
про взяття на себе працівником
повної матеріальної відповідальності
за незабезпечення цілості майна та
інших цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

У відповідності до ст.138 КЗпП України
для покладення на працівника
матеріальної відповідальності за
шкоду власник або уповноважений ним
орган повинен довести наявність умов,
передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Судом встановлено, що в 2011 році фізичні
особи - підприємці ОСОБА_6 та ОСОБА_5
уклали з Самарською районною
виконавчою дирекцією
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності договори про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та помилково
сплатили внески не на визначений
договорами, а інший, рахунок в
управлінні державного казначейства.
Пізніше зазначені внески були
перераховані на належний рахунок.

Вказаним особам Самарською районною
виконавчою дирекцією
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду була призначена та
виплачсена допомога по вагітності та
пологах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
обґрунтовано виходив з недоведеності
позивачем заподіяння йому
відповідачами прямої дійсної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про
порушення своїх посадових обов'язків
відповідачами, які повинні були
контролювати призначення та виплату
допомоги по вагітності та пологах, не є
підставою для скасування рішення,
оскільки позивач не надав доказів на
підтвердження факту заподіяння йому
відповідачами шкоди, хоча відповідно
до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України це є його
процесуальним обов'язком.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача вказував на те, що
шкоду було заподіяно Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, проте пояснити чому з
даним позовом звернулося до суду
Дніпропетровське обласне відділення
Фонду та чому просило стягнути суму
позову на свою користь - не зміг.

Також представник позивача не зміг
пояснити на підставі чого просив
покласти на відповідачів
відповідальність понад середній
місячний заробіток.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні
позову, суд керувався ст.130 КЗпП України
та одночасно ст.1166 ЦК України. Проте
погодитися з цим повністю не можна.

Передбачені ст.1166 ЦК України підстави
відповідальності особи за завдану
майнову шкоду застосовуються в разі
наявності між сторонами спору в
деліктних зобов'язаннях, а підстави,
умови, порядок, межі й розмір
матеріальної відповідальності
працівників за шкоду, заподіяну ними
підприємству, установі, організації
встановлені Главою ІХ КЗпП України.

Враховуючи те, що суд не взяв до уваги
наведені обставини, постановлене
судове рішення підлягає зміні в
частині обґрунтування відмови в
задоволенні позову, а апеляційна
скарга позивача - частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності задовольнити
частково.

Рішення Самарського районного
суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2013
року змінити в частині обґрунтування
відмови в задоволенні позову
відповідно з даним рішенням, а в іншій
частині - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: