АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів:
Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі
Меєчко Д.П.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на заочне рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 21 травня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Трест «Київміськбуд - 2» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про виселення та стягнення
неустойки, -

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 р. позивач ПАТ «Трест
«Київміськбуд - 2» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про їх
виселення та стягнення з них неустойки
за прострочення виконання зобов'язання
зі звільнення кімнати АДРЕСА_1, вона
займали на підставі договору оренди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
01.10.2010 р. між ним та Відповідачем ОСОБА_1
було укладено договір №37ф найму
(оренди) житла, у відповідності до якого
Відповідач отримав у тимчасове платне
користування 3 ліжко-місця в гуртожитку
ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за адресою:
АДРЕСА_1 у відповідності до додаткової
угоди №4 від 01.03.2011р. щомісячна плата за
користування одним ліжко-місцем у
гуртожитку становила 535,00 гривень,
тобто щомісячна плата за ви наймання
житла для Відповідача-1, як сторони
договору, мала становити 1605,00 гривень.

Оскільки Відповідач-1 протягом
тривалого терміну не вносив плату за
користування житлом, листом від 28.03.2012р.
його було повідомлено про розірвання
договору з 01.04.2012р., і саме з тієї дати
договір вважається розірваним.

Крім того, Позивачвказує, що зазначені
обставини, а також договірний характер
відносин між сторонами, були
встановлені рішенням Апеляційного
суду м. Києва від 24.10.2013р., яким з
Відповідача ОСОБА_1 було стягнуто
заборгованість за договором найму
житла за період з січня 2012 року по
березень 2012 року в розмірі 3465 гривень
та штрафні санкції.

Унікальний номер справи: 760/3937/14-ц№
апеляційного провадження:
22-ц/796/10997/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Коробенко С.В.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Корчевний
Г.В.Позивач вказує, що не зважаючи на
розірвання договору оренди №37ф від
01.10.2010р., Відповідачі фактично
продовжують займати орендоване ними
раніше приміщення, звільняти його
відмовляються, а тому просить виселити
їх у примусовому порядку, а також на
підставі п. 8.4 Договору, яка передбачає
відповідальність Наймача за
прострочення повернення приміщення
після закінчення строку дії договору,
просить стягнути з Відповідача ОСОБА_1
неустойку в розмірі подвійної орендної
плати за період прострочення з 01.04.2012р.
по 31.01.2014р. (за вирахуванням фактично
сплачених платежів, сума яких складає
10300 грн) в розмірі 57110 гривень.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 21 травня 2014
року позов задоволено.

ВиселеноОСОБА_1 з кімнати АДРЕСА_1, без
надання іншого житловогоприміщення.

ВиселеноОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1, без
надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерноготовариства
«Трест «Київміськбуд-2» неустойку в
розмірі 57110,00 гривень (п'ятдесят сім
тисяч сто десять грн. 00 коп), а також
судові витрати в розмірі 692,90 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного
товариства«Трест «Київміськбуд-2»
судові витрати в розмірі 121,80 гривень.

Ухвалою Солом'янського районного суду
міста Києва від 23 липня 2014 року в
задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
перегляд заочного рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 21 травня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Трест «Київміськбуд - 2» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про виселення та стягнення
неустойки - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просять рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Апелянти посилаються, що їх сім'я
проживає в займаному помешканні у
гуртожитку по АДРЕСА_1 з 18 лютого 2000
року на законних підставах, так-як
вонипрацювали тривалий час в
структурному підрозділі ПАТ «Трест
«Київміськбуд-2» мулярами, а також
мають відповідну реєстрацію місця
проживання.

Згідно розповсюдженого у
гуртожитку Листа № 1092 від 10.04.2009 року
ВАТ трест «Київміськбуд-2» (а.с. 102)
замість дійсно надання договору, який
би відповідав Типовому договору з
надання послуг по утримуванню будинку
та прибудинкової території у
відповідності до Постанови Кабінету
Міністрів України № 529 від 20.05.2009 року
"Про затвердження Порядку формування
тарифів на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій і Типового договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій"
апелянтам надали Договір найму (оренди)
житла, та скориставшись незнанням ними
законів, завірили їх, що нібито саме
такого зразку Типовий договір і ньому
повинно бути зазначено формулювання
договір найму (оренди) житла , а не
утримання будинку та прибудинкову
територію чи з надання комунальних
послуг.

Зазначають, що службові особи ПАТ
«Трест «Київміськбуд-2» ввели
мешканців гуртожитку в оману, тому суд
повинен застосувати норми ст. 230 ЦК
України «Правові наслідки вчинення
правочину під впливом обману».

Вважають, що оскільки по закінченню
2011 року ними додаткові угоди на 2012 - 2013
роки ну укладалися, це вказує на те, що
Договір найму житла вважається
розірваним з 01.01.2012 року. Саме із цих
підстав вимога ПАТ «Трест
«Київміськбуд-2» про стягнення з
відповідачів надуманої та нічим не
підкріпленої заборгованості є
незаконною.

На думку апелянтів, гуртожиток по
АДРЕСА_1 у м. Києві будувався за
державні кошти та знаходився в
комунальній власності територіальної
громади міста Києва. Відсутні будь-які
рішення Київське міської ради, як
уповноваженого представника
територіальної громади міста Києва про
передачукомунального майна у вигляді
гуртожитку по АДРЕСА_1 у приватну
власність ПАТ «Трест «Київміськбуд-2».,
тому даний беззаперечний факт є
доказом безпідставності вимоги ПАТ
«Трест «Київміськбуд-2», про виселення
сім'ї ОСОБА_2 із займаного ними
помешкання та стягнення пені.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як встановлено судом першої інстанції,
ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» є власником
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1,
(свідоцтво про право власності на жилий
будинок серія ЖБ № 23479, видане Головним
управлінням житлового забезпечення
Київської міської державної
адміністрації на підставі наказу №
558-С/ЖБ від 18 вересня 1998 року), (а.с. 54)

01 жовтня 2010 року між ПАТ «Трест
«Київміськбуд-2» та ОСОБА_1 було
укладено Договір №37ф найму (оренди)
житла, у відповідності до п.1.1 якого
Наймодавець (Позивач) передає, а Наймач
(Відповідач-1) приймає в строкове платне
користування (найм) ліжко-місця у
кількості 3 (три) одиниці, що
знаходиться в гуртожитку ПАТ «Трест
«Київміськбуд-2» за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до пункту 3.1 Договору
встановлено, що плата за найм одного
ліжкомісця складає 409,22 грн, проте
пунктами 3.2. та 3.4. Договору передбачена
можливість зміни розміру плати шляхом
письмового повідомлення наймача та
укладення Додаткової угоди.

Встановлено, що протягом дії Договору
вартість оренди декілька разів
змінювалась, і згідно з останньою
додатковою угодою №4 від 01 березня 2011
року щомісячну плату за найм одного
ліжко-місця в гуртожитку було
встановлено в розмірі 535,00 грн.
Відповідно, щомісячна плата за найм 3
ліжкомісць за договором стала складати
1605,00 грн.

У відповідності до умов договору
сторони погодили термін дії договору
по 31.12.2010 р., проте такий термін згідно з
п.10.6 Договору продовжувався на
наступний рік, якщо зі сторони
Наймодавця протягом одного місяця до
закінчення строку його дії немає
письмових заперечень щодо його
продовження.

Пунктом 7.1. Договору обумовлене право
Наймодавця достроково в
односторонньому порядку розірвати
Договір найму (оренди) з Наймачем у
випадку невиконання Наймачем протягом
2-х календарних місяців обов'язків щодо
внесення плати за користування житлом.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що з посиланням на
неналежне виконання Відповідачем
ОСОБА_1 взятих на себе обов'язків
Позивач листом від 28.03.2012 р. повідомив
його про розірвання договору з 01.04.2012 р.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
24.10.2013р. було підтверджено
правомірність претензій Позивача щодо
неналежного виконання Відповідачем
обов'язків зі сплати обумовленого
Додатковою угодою №4 від 01.03.2011 р.
розміру щомісячної орендної плати в
сумі 1605 гривень, а також сам факт
розірвання з ініціативи Позивача
договору найму (оренди) №37ф з 01 квітня
2012 року.

У відповідності до ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно пояснень представника Позивача
не зважаючи на розірвання договору
найму житла, Відповідачі продовжують
фактично безпідставно користуватись
орендованим ними приміщенням (3
ліжкомісця у кімнаті АДРЕСА_1).

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторонни (кредитора) певну дію, або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
невиконання наймачем (стороною
цивільно-правового договору найму)
обов'язку з повернення житлового
приміщення наймодавцю є підставою для
його виселення без надання іншого
житлового приміщення. Враховуючи, що
право Відповідача-2 ОСОБА_2, як члена
сім'ї наймача, на користування майном є
похідним від права самого наймача, вона
вважається припиненим з моменту
припинення такого права самого
наймача.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки у відповідності до ст. 821 ЦК
України у разі розірвання договору
найму житла наймач та інші особи, які
проживали у помешканні, підлягають
виселенню з житла на підставі рішення
суду, без надання їм іншого житла.

У зв'язку з цим суди вважають, що вимоги
Позивача про виселення Відповідачів з
приміщення, яке і займали згідно з
договором найму, є обґрунтованими і
підлягають задоволенню.

Статтею 785 ЦК України передбачено, що у
разі припинення договору найму
наймачзобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі. Якщо наймач
не виконує обов'язки по поверненню
речі, наймодавець має право вимагати
від наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Такий же розмір неустойки погоджений
сторонами і укладеною між ними Додатко
угодою №3 від 01.01.2011р. до Договору №37ф.
(а.с. 13)

Враховуючи вищевказане, колегія
суддів вважає обґрунтованими висновки
суду першої інстанції, що розмір
неустойки за прострочення ОСОБА_1
виконання обов'язку зі звільнення
орендованого ним раніше приміщення
становить 3210 гривень (1605гривень х 2).

Вірно враховано, що прострочення
Відповідачем-1 триває протягом періоду
з 01 квітня 2012 року і до лютого 2014 року
(межі позовних вимог), розмір неустойки,
який має право вимаї від нього Позивач
становить: 3210 х 21 = 67410 гривень.

Разом з тим, судом першої інстанції
обґрунтовано прийнято до уваги
періодичні внесення ОСОБА_1 коштів на
рахунок Позивача, тому розмір
неустойки підлягає зменшенню на суму
фактично сплачених коштів в сумі 10300
гривень, і стягненню з нього підлягає
сума в розмірі 57100 гривень.

У зв'язку з задоволенням позову з
Відповідачів на користь Позивача
підлягають стягненню відповідні
судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК
Українипід час ухвалення рішення суд
вирішує чи мали місце обставини, якими
обгрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
відповідачі не виконували зобов'язань
за договором найму, а тому позов
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги, що
службові особи ПАТ «Трест
«Київміськбуд-2» ввели мешканців
гуртожитку в оману, тому суд повинен
застосувати норми ст. 230 ЦК України
«Правові наслідки вчинення правочину
під впливом обману», судом не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
предметом даного позову є виселення та
стягнення неустойки. Крім того, вказані
доводи теж нічим не підтверджені,
оскільки відсутні докази звернення
відповідачів до суду з позовною заявою
до позивача про застосування правових
наслідків вчинення правочину під
впливом обману в іншому цивільному
позові чи звернень до органів
прокуратури з приводу захисту своїх
порушених прав.

Доводи апелянтів в частині не
укладення ними по закінченню 2011 року
додатковихугод на 2012 - 2013 роки, це
вказує на те, що Договір найму житла
вважається розірваним з 01.01.2012 року, і з
цих підстав вимога ПАТ «Трест
«Київміськбуд-2» про стягнення з
відповідачів надуманої та нічим не
підкріпленої заборгованості є
незаконною, теж не знайшли
підтвердження матеріалами справи .

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 611 ЦК
України уразі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору.

За правилом ч. 1 ст. 651 ЦК України
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір
відповідно є розірваним або зміненим
(ч.4 ст. 651 ЦК).

Укладеним між сторонами договором
найму (оренди) житла №37ф від 1 січня 2010
року встановлене право кожної із
сторін достроково розірвати договір в
односторонньому порядку у разі
порушення однією із сторін своїх
обов'язків за даним договором та умов
даного договору (п.10.3 Договору).

В даному конкретному випадку
наймодавець 28 березня 2012 року направив
ОСОБА_1 вимогу про повернення
заборгованості за договором № 37ф від
01.01.2010 р. та повернення майна (т.1, а.с.
30-32), у якій повідомив наймача, що з
01.04.2012 р. Договір найму (оренди) житла
№37ф від 1 січня 2010 року є розірваним з
боку ПАТ "Трест "Київміськбуд-2" на
підставі п.7.1., 10.3. Договору.

Таким чином, після розірвання договору
внаслідок односторонньої відмови
наймодавця від договору, право на яку
встановлено договором, ПАТ " Трест
"Київміськбуд-2" не вправі вимагати від
наймача - ОСОБА_1, сплату передбаченої
договором орендної плати.

Водночас колегія суддів вважає,
що зазначена спірна сума є сумою, що
стягується з відповідача на підставі
додаткової угоди №3 від 01.01.2010 р. до
договору найму №37ф від 01.01.2010 р., якою
внесено зміни до п.п. 4.7, 8.4, 11.3, якими
сторони встановили, що у разі
припинення договору повернути
орендоване майно наймодавцю необхідно
протягом 5-ти календарних днів шляхом
фактичного звільнення, а в разі
несвоєчасного повернення наймач
сплачує наймодавцю неустойку у розмірі
подвійної орендної плати за
користування майном за період
прострочення.

З огляду на вказане, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не знайшли підтвердження
матеріалами справи, відтак підстави
для скасування рішення суду першої
інстанції відсутні.

Враховуючи викладене та оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
районного суду про наявність правових
підстав для задоволення позову
Публічного акціонерного товариства
«Трест «Київміськбуд - 2» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про виселення та стягнення
неустойки.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Інші доводи апеляційної скарги
недоведені та містяться лише на
формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
відхилити.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 21 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: