№ 336/4812/14-ц
провадження № 2/336/2298/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року
м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого судді
Дмитрюк О.В.,

при секретарі Петрові
С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - районна
адміністрація Запорізької міської
Ради по Шевченківському району) про
визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищевказаним позовом, в якому зазначив,
що 20.05.2005 р. він уклав шлюб з
відповідачем. В період перебування у
шлюбі у них народився син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 21.01.2013 р. шлюб між
ним та ОСОБА_2 був розірваний. За
взаємною згодою з відповідачем, син
залишився проживати разом з мамою. Він
сплачує аліменти на утримання дитини.

Після розірвання шлюбу відповідач
чинила йому перешкоди у спілкуванні та
вихованні сина. Він звертався до служби
у справах дітей і органу опіки та
піклування з метою встановлення
графіку побачень з сином, який
відповідач не виконувала, не надавала
йому можливості зустрічатись з
дитиною.

На цей час син почав часто, без дозволу
матері, приходити до нього голодний та
пояснював, що мама часто вживає спиртні
напої та не готує йому їжу. Останнім
часом відповідач взагалі не займається
вихованням сина, відсутній взагалі
будь-який контроль з її боку щодо
місцезнаходження, роду занять дитини.
ОСОБА_3 став часто пропускати школу, в
тому числі і без поважних причин, мати
не цікавиться навчанням та вихованням
сина.

Він дійшов остаточного висновку про те,
що проживання сина разом з
відповідачем суперечить інтересам
дитини та шкодить його вихованню та
розвитку.

У нього є дохід, постійне місце
проживання з необхідними умови для
проживання сина. Дбає про фізичний та
моральний розвиток дитини, піклується
про його навчання та розвиток,
відповідально відноситься до
виконання своїх батьківських
обов»язків.

Посилаючись на ст.ст.9, 18 Конвенції про
права дитини, ст.ст.160, 161 СК України, за
позовом ОСОБА_1 просить визначити місце
проживання малолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним.

Позивач в процесі розгляду справи
підтримував позовні вимоги, просив їх
задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримала позов, просила
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення позову,
вважала обставини, викладені у
позовній заяві не доведеними.

Представник третьої особи в судовому
засіданні просила при винесенні
рішення врахувати висновок управління
(служби) у справах дітей, згідно якого
доцільним є визначення місця
проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з
батьком.

На виконання вимог ст.27-1 ЦПК України
щодо права малолітньої особи
висловлювати свою думку, суд заслухав в
судовому засіданні малолітню дитину -
ОСОБА_3 який розповів, що проживає разом
з матір»ю, старшим братом та сестрою.
Навчається в школі, іноді не ходить на
заняття з дозволу матері, оскільки не
має бажання. Коли відвідував батька,
той його бив, примушував читати. Бажає
проживати разом з матір»ю.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та його
представника, відповідача та
представника третьої особи, допитавши
свідків, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.141 СК України мати і
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини.

Відповідно до ст.157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Згідно зі ст.160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

За правилами ч.1 ст.161 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися судом.

Сімейне законодавство України не
виключає визначення місця проживання
малолітньої дитини з батьком незалежно
від віку дитини, якщо маються
обставини, з яких дитині краще
проживати з батьком, ніж з матір'ю.

При вирішенні спору про місце
проживання дитини, суд повинен
виходити з принципу пріоритетності
прав та інтересів дитини та приймати до
уваги ставлення батьків до виконання
своїх обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я, та інші
обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що з 20.05.2005 р. сторони
перебували у шлюбі, який було розірвано
за рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 21.01.2013 р. (а.с.6,7).

В період перебування у шлюбі у ОСОБА_1
та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народився син -
ОСОБА_3 (а.с.5).

На даний час сторони проживають окремо,
малолітній ОСОБА_3 проживає з матір»ю
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Вказані
обставини не заперечувались сторонами.

Як вказує батько, думка його змінилася
після того, як він дізнався, що
відповідач почала зловживати
спиртними напоями, внаслідок чого
перестала займатися вихованням сина.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції прав
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради Української РСР від 27
лютого 1991 року № 789-ХП, під час
вирішення будь-яких питань щодо дітей
суд повинен виходити з найкращого
забезпечення інтересів дітей.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20
листопада 1989 року дитина не повинна
розлучатися з батьками всупереч
їхньому бажанню, за винятком випадків,
коли компетентні органи згідно з
судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

За Принципом 6 Декларації прав дитини,
прийнятою Генеральною асамблеєю ООН
20.11.1959 р. дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості, малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Тобто, при вирішенні питання про
місце проживання малолітньої дитини
перевага надається матері.

Згідно п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім»ю» № 16 від
12.06.1998 р. суди, вирішуючи спори між
батьками, які проживають окремо (в томі
числі в одній квартирі), про те, з ким із
них і хто саме з дітей залишається,
мають виходити із рівності прав та
обов'язків батька й матері щодо своїх
дітей, повинні постановити рішення, яке
відповідало б інтересам дітей. При
цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Оцінюючи житлові умови для проживання,
суд виходить з того, що як батько, так і
мати дитини, мають належні умови для
проживання дитини.

Батько, згідно довідки (а.с.8) мешкає в
квартирі разом зі своєю матір»ю та
братом.

З акту обстеження житлово-побутових
умов проживання малолітнього (а..22)
встановлено, що в квартирі він мешкає
разом з матір»ю, повнолітні син та
донька відповідача в житловому
приміщенні не мешкають; у дитини є
окрема кімната площею 9 кв.м., де є ліжко,
шафа для одягу, стіл, стільці; дитина
має одяг та взуття згідно віку;
житлово-побутові умови проживання
задовільні.

Згідно характеристик МКП «Основаніє»
(а.с.8) та Запорізького державного
ремонтного заводу «Мігремонт» (а.с.10),
ОСОБА_4 характеризується виключно з
позитивної сторони.

Судом встановлено, що батько та мати
дитини проживають окремо, відповідно
до висновку районної адміністрації
Запорізької міської Ради по
Шевченківському району, як орган опіки
та піклування, вважає за доцільне
визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком
ОСОБА_1 (а.с.28). Такого висновку орган
опіки дійшов, вислухавши пояснення
сторін по справі та дослідивши довідку
дільниці № 7 МКП «Основаніє» від 05.08.2014
р., згідно якої ОСОБА_2 характеризується
негативно: не працює, зловживає
алкогольними напоями, дитина має
пропуски занять в школі.

Відповідно ч. 6 ст.19 СК України, суд може
не погодитися з висновком органу опіки
та піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

З пояснень малолітньої дитини в суді
випливає, що мати піклується про нього.

Будь-яких належних та допустимих
доказів того, що ОСОБА_2 зловживає
спиртними напоями в процесі розгляду
справи суду не надано.

Такі твердження позивача ґрунтується
лише на свідченнях його рідних матері
та брата - ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ОСОБА_5
пояснила, що ОСОБА_2 зловживає
спиртними напоями, її онук проживає в
неблагополучній сім»ї, мати дозволяє
йому не відвідувати школу. ОСОБА_6 надав
пояснення, що ОСОБА_3 коли відвідує
батька, з»являється брудний та
голодний. Він бачив, як відповідач
ввечері пила пиво, дитина була разом з
нею. ОСОБА_3 гуляє на вулиці без нагляду
матері, коли приходить до брата, мати не
цікавиться його місцезнаходженням.

Допитана в судовому засіданні класний
керівник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 пояснила, що до
школи хлопчик прийшов підготовленим,
але останнім часом пропускає заняття
без поважних причин. У стані
алкогольного сп»яніння матір вона не
бачила. До школи дитина ходить
акуратна, має всі речі, необхідні для
навчання. Зі слів сусідів ОСОБА_2 їй
відомо, що хлопчик росте в
неблагополучній сім»ї.

Негативна характеристика ОСОБА_2
(а.с.21) була складена Шевченківським
відділенням МКП «Основаніє» в
результаті опитування сусідів
відповідача, пояснення яких в
письмовому вигляді були надані до
матеріалів цивільної справи (а.с.23, 24, 25,
26). Зазначені пояснення не є доказами, в
розумінні ст.57 ЦПК України,
безпосередньо судом особи, які їх
склали допитані не були.

Враховуючи те, що сторони маючи рівне
право на виховання сина, а також те, що
позивач не надав доказів існування
виключних обставин для розлучення
малолітньої дитини зі своєю матір'ю, та
що відповідач є недобросовісною
матір'ю, що слугувало б підставою для
розлучення матері з сином, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовної заяви щодо
визначення місця проживання дитини
разом з батьком.

На підставі ст.88 ЦПК України, з
відповідача не підлягає стягненню
судовий збір.

Керуючись ст.3, 10, 11, 88, 208, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 (третя особа - районна
адміністрація Запорізької міської
Ради по Шевченківському району) про
визначення місця проживання дитини -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через Шевченківський
районний суд м.Запоріжжя протягом
десяти днів після проголошення рішення
суду апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В.Дмитрюк