Дата документу 27.10.2014
Провадження № 2/334/617/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2014року Ленінський райсуд
м.Запоріжжя у складі :

головуючого судді - Махіборода Н.О.,

при секретарі - Кузьменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про виселення з квартири,

В С Т А Н О
В И В :

ПАТ КБ «ПриватБанк», який є
правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
звернувся до суду з позовом до
відповідачів про виселення з АДРЕСА_1,
оскільки заочним рішенням Ленінського
райсуду м.Запоріжжя від 01.03.2011р., яке
набрало чинності 12.03.2011р., задоволено
позов банка про звернення стягнення на
предмет іпотеки - вищевказану
однокімнатну квартиру, заставною
вартістю 292900гр., яка належить ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно№159 від 11.12.2007р.,
виданого Орджонікідзевською
райадміністрацією Запорізької міської
ради.

Відповідно довідки МКП «Основаніє», в
квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані:
ОСОБА_1 та її батько - ОСОБА_2

Банк звертався до відповідачів з
вимогами про виселення з квартири в
добровільному порядку, однак,
відповідачі на вимоги банка не
реагують, від виселення з квартири в
добровільному порядку відмовляються.
Тому, банк змушений був звернутися з
позовом до суду для примусового
виселення відповідачів з квартири за
вказаною адресою.

Крім того, представник позивача
просить суд стягнути з відповідачів
судові витрати, які були понесені
банком при зверненні із позовом до суду
- суму судового збору.

В судовому засіданні представник
банка підтвердив позовні вимоги і
наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідачки ОСОБА_1
- ОСОБА_3, яка діє на підставі
нотаріально посвідченої довіреності
від 15.11.2011р., проти позову заперечує,
посилаючись на те, що після задоволення
вимог банка про звернення стягнення на
предмет іпотеки, банк, на підставі
заочного рішення Ленінського райсуду
м.Запоріжжя від 01.03.2011р., яке набрало
чинності 12.03.2011р., отримав 13.04.2011р. в суді
виконавчий лист для звернення до
Ленінського ВДВС Запорізького
міськуправління юстиції з вимогою про
відкриття виконавчого провадження.
Однак, до теперішнього часу в
Ленінському ВДВС не має виконавчого
провадження на підставі вищевказаного
рішення суду, тобто, банк не
скористався своїм правом на звернення
до Ленінського ВДВС з вимогою про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме, на квартиру
відповідачки ОСОБА_1 Таким чином, банк
протягом встановленого законом строку
не вжив жодних заходів для виконання
рішення суду від 01.03.2011р., пропустивши
строк на пред'явлення виконавчого
листа до виконання. Тому, вимога банка
щодо виселення відповідачів з
квартири, яку він заявив на при кінці
2013р., є безпідставною.

Відповідач ОСОБА_2, інвалід
2-їгр., жодного разу в судові засідання
не з'явилися, про час та місце слухання
справи був повідомлений вчасно
рекомендованою та простою
кореспонденцією.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідачки ОСОБА_1,
оглянувши матеріали справи, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню, з
наступних підстав:

Спірна квартира АДРЕСА_1, належить на
праві власності ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно№159 від 11.12.2007р., виданого
Орджонікідзевською райадміністрацією
Запорізької міської ради.

В забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором №ZPUKGA від
30.01.2008р. на суму 44240 доларів США, банк
уклав з іпотекодавцем ОСОБА_1 договір
іпотеки квартири від 30.01.2008р., який було
посвідчено приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 під реєстровим № 183
/а.с.9-11/.

Згідно умов іпотечного договору
відповідачка ОСОБА_1 передала в
іпотеку банку нерухоме майно, а саме:
АДРЕСА_1, загальною площею 39,27 кв.м.,
житловою площею 19,50 кв.м., яка належить
іпотекодавцю, заставною вартістю
292900гр.

Відповідно довідки МКП «Основаніє», в
квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані:
ОСОБА_1 та її батько - ОСОБА_2 /а.с.42/ та
актом перевірки іпотечного житла від
13.03.2014р. /а.с.45-46/.

Заочним рішенням Ленінського райсуду
м.Запоріжжя від 01.03.2011р., яке набрало
чинності 12.03.2011р., задоволено позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» про звернення
стягнення на предмет іпотеки -
вищевказану однокімнатну квартиру
/а.с.12/.

Як встановлено в судовому засіданні,
після задоволення вимог банка про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, банк, на підставі
вищевказаного рішення, яке набрало
чинності 12.03.2011р., отримав 13.04.2011р. в суді
виконавчий лист для звернення до
Ленінського ВДВС Запорізького
міськуправління юстиції з вимогою про
відкриття виконавчого провадження, що
підтверджується довідкою секретаря
суду від 25.06.2014р. /а.с.83/.

Однак, судом встановлено, що до
теперішнього часу в Ленінському ВДВС
Запорізького міськуправління юстиції
не було та не має відкритого
виконавчого провадження на підставі
вищевказаного рішення суду, т.я. ПАТ КБ
«ПриватБанк» в період часу 2011р.-2014р. з
таким виконавчим листом до Ленінського
ВДВС не звертався /а.с.73/.

Представник банка не зміг пояснити
суду, чому банк протягом встановленого
законом строку не скористався своїм
правом для звернення стягнення на
предмет іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
справи, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до вимог ст.40 Закону
України «Про іпотеку», звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника, добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Однак, при цьому, судом
встановлено, що отримавши 13.04.2011р. в
суді виконавчий лист для звернення до
Ленінського ВДВС Запорізького
міськуправління юстиції з вимогою про
відкриття виконавчого провадження,
банк з того часу не звертався до
Ленінського ВДВС, виконавче
провадження на підставі вищевказаного
рішення суду не відкривалося, тобто,
банк не скористався своїм правом на
звернення до виконавчої служби з
вимогою про звернення стягнення на
предмет іпотеки, а саме, на квартиру
відповідачки ОСОБА_1

Згідно Закону України №2677 від
04.11.2010р. «Про внесення змін до Закону
України «Про виконавче провадження» та
деяких інших законодавчих актів
України щодо вдосконалення процедури
примусового виконання рішень судів та
інших органів /посадових осіб/», що
набрав чинності 09.03.2011р., був
встановлений строк пред'явлення
виконавчого листа до виконання - один
рік.

Таким чином, банк протягом
встановленого законом строку не вжив
жодних заходів для виконання рішення
суду від 01.03.2011р., пропустивши строк на
пред'явлення виконавчого листа до
виконання. Крім того, судом
встановлено, що банк також, не
звертався до суду з заявою про
поновлення строку для пред'явлення
виконавчого листа для виконання, що
підтвердив представник банка в
судовому засіданні. При цьому, він не
зміг пояснити суду, чому банк протягом
встановленого законом строку не
скористався своїм правом для
звернення стягнення на предмет іпотеки
за рішенням суду.

Крім того, судом встановлено, що
позивач, до звернення з позовом до суду
з вимогою про виселення відповідачів
із спірної квартири, тільки в жовтні
2013р. звернувся до відповідачки ОСОБА_1 з
листом-вимогою щодо звільнення
квартири в добровільному порядку, що
підтверджується реєстром
рекомендованої кореспонденції /а.с.13-15/.
Тобто, з дня набрання рішення суду
законної сили, а саме з 12.03.2011р., до
жовтня 2013р. банк не згадував про
існування квартири ОСОБА_1

За таких обставин, посилання
представника банка на задоволення
вимог банка щодо звернення стягнення
на предмет іпотеки за рішенням суду від
01.03.2011р., є безпідставним, оскільки за
даним рішенням не було відкрите
виконавче провадження і на даний час,
виконання даного рішення не
представляється можливим.

Тому, і вимога банка щодо
виселення відповідачів з квартири на
теперішній час, є безпідставною.

За викладених обставин, суд вважає що
позовні вимоги позивача є не законними,
не обґрунтованими, та такими, що не
підлягають задоволенню, т.я. не знайшли
своє підтвердження представленими по
справі доказами.

Тому, не підлягають задоволенню і
вимоги банка щодо стягнення на їх
користь витрат понесених при сплаті
судових витрат /а.с.2/.

На підставі викладеного та керуючись
ст.10,60,88,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про виселення з АДРЕСА_1 -
відмовити.

У стягненні з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
солідарному порядку на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» // суми
судового збору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене,
протягом 10 днів, шляхом подачі
апеляційної скарги до апеляційного
суду Запорізької області.

СУДДЯ: