СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/4701/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Зайця Т.О. при
секретарі Ковтун М.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві заяву представника позивача
ОСОБА_1 про забезпечення позову у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

24.07.2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом
про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості
за договором позики в сумі 95 000,00 грн. та
сплачену суму судового збору.

10.10.2014 року представник позивача через
канцелярію суду подав заяву про
забезпечення позову, шляхом накладення
арешту на майно відповідача в межах
заявлених позовних вимог в розмірі 95
000,00 грн., а сама, на ? частину квартири
АДРЕСА_1 та на 1/5 частину квартири
АДРЕСА_2. В обґрунтування вимог заяви
посилається на те, що відповідач може
здійснити переказ, витрачання або
навмисне приховування грошових коштів
та майна, яке може бути ним сховане,
продане, знищене або знецінене, що
призведене до невиконання або
можливого утруднення виконання
рішення суду в майбутньому. Заяву
передано судді 27.10.2014 року.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що заява про
забезпечення позову не підлягає
задоволенню на підставі наступного.

Суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду ( ч.
1, ч. 3 ст. 151 ЦПК України). Позов
забезпечується накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належить
відповідачеві і знаходиться у нього
або інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК
України). Заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі (ч.1 ст. 153 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 року
№9 "Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Представник заявника просить вжити
заходи забезпечення позову, шляхом
накладення арешту на частину квартири
відповідача, проте, в порушення
вказаних процесуальних норм та
роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного Суду України, представник
заявника не надає доказів
підтвердження того, що існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову. Заява вмотивована
лише припущеннями та побоюваннями щодо
невиконання рішення суду в разі
задоволення позову. Представником
заявника не надано доказів належності
відповідачу частини квартири, на яку
просить накласти арешт, тобто вимоги
заяви не підтверджені належними
доказами, що свідчили б про
обґрунтованість тверджень заявника.

На підставі наведеного, суд дійшов
висновку про безпідставність заяви та
її необґрунтованість, а тому вона не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви
представника позивача ОСОБА_1 про
забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

СУДДЯ:
Т.О. ЗАЄЦЬ