Ухвала

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна
В.М., Попович О.В.,

Ступак О.В., Штелик
С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3, третя особа -
ОСОБА_4, про звернення стягнення на
предмет іпотеки, за касаційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» на рішення апеляційного
суду Вінницької області від 28 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні
ініціативи») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25
грудня 2006 року між Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк»
(далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_4
укладено кредитний договір № 0101/1206/88-023,
за умовами якого банк зобов'язався
надати позичальнику кредит у сумі
273 581 грн, строком до 20 грудня
2016 року, зі сплатою позичальником
процентів за користування кредитом в
розмірі 19 % річних. У той же день з метою
забезпечення належного виконання
зобов'язання ОСОБА_4 за вказаним
кредитним договором між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3
укладено іпотечний договір №
0101/1206/88-023-Z-01, за умовами якого останній
передав в іпотеку банку нерухоме майно,
а саме: склад ГСМ, літ. № 80, площею 355,8 кв.
м; вагончик побуту, літ. № 81, площею 283,2
кв. м; вагончик побуту, літ. № 82, площею
275,8 кв. м, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яке належить йому на праві
власності на підставі біржового
контракту від 26 липня 2006 року
№ 332, зареєстрованого у
Вінницькій товарній універсальній
біржі 26 липня 2006 року та у КП ВООБТІ - 31
липня 2006 року за реєстровим № 92.
28 листопада 2012 року між Публічним
акціонерним товариством «Сведбанк»
(далі - ПАТ «Сведбанк»), яке є
правонаступником
АКБ «ТАС-Комерцбанк», та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
(далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») укладено
договір факторингу щодо права грошової
вимоги про погашення (стягнення)
заборгованості на підставі кредитного
договору від 25 грудня 2006 року №
0101/1206/88-023. Також 28 листопада 2012 року між
TOB «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ
«Кредитні ініціативи» було укладено
договір факторингу щодо права грошової
вимоги про погашення (стягнення)
заборгованості на підставі цього
кредитного договору. Внаслідок
укладення вказаних вище договорів
факторингу відбулася заміна
первісного кредитора на нового
кредитора - ТОВ «Кредитні ініціативи»
за кредитним договором від 25 грудня 2006
року № 0101/1206/88-023 щодо позичальника
ОСОБА_4 Взяті за договором
зобов'язання щодо своєчасного
повернення кредиту та сплати процентів
за користування кредитом ОСОБА_4 не
виконував належним чином, тому станом
на 01 липня 2013 року у нього перед
кредитором виникла заборгованість на
загальну суму 729
667 грн 90 коп., з яких: заборгованість за
кредитом - 221 144 грн 68 коп.;
заборгованість за процентами - 188 906 грн
20 коп.; пеня - 319 617
грн 02 коп. За таких обставин позивач
просив у рахунок погашення
заборгованості за вказаним кредитним
договором, яка станом на 01 липня 2013 року
становить 729 667 грн 90 коп., звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
склад ГСМ, літ. № 80; вагончик побуту,
літ. № 81; вагончик побуту, літ. № 82, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, яке на
праві власності належить ОСОБА_3,
шляхом проведення прилюдних торгів
згідно із Законом України «Про
виконавче провадження», встановивши
початкову ціну предмета іпотеки на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна, та стягнути судові
витрати.

Заочним рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 06 грудня 2013
року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 25
грудня 2006 року № 0101/1206/88-023 на загальну
суму 473 718 грн 18
коп., з яких: заборгованість за кредитом
- 221 144 грн 68 коп.; заборгованість за
процентами за користування кредитом -
188 906 грн 20 коп.;
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 63 667 грн 30
коп., звернуто стягнення на предмет
іпотеки, а саме: склад ГСМ, літ. № 80,
площею 355, 8 кв. м; вагончик побуту, літ. №
81, площею 283,2 кв. м; вагончик побуту, літ.
№ 82, площею 275,8 кв. м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, яке належить
відповідачу на праві власності на
підставі біржового контракту від 26
липня 2006 року № 332,
зареєстрованого у Вінницькій товарній
універсальній біржі 26 липня 2006 року та
у КП ВООБТІ 31 липня 2006 року за
реєстровим № 92, на користь ТОВ
«Кредитні ініціативи», шляхом
проведення прилюдних торгів згідно із
Законом України «Про виконавче
провадження», встановивши початкову
ціну предмета іпотеки на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна. Стягнуто судові
витрати.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 24 лютого 2014
року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні
ініціативи» відхилено, заочне рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 06 грудня 2013
року залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 28 квітня 2014
року апеляційну скаргу представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задоволено, заочне
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 06 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 24 лютого 2014 року
скасовано, в задоволенні позову
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі заочне
рішення суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо
змісту, рішення апеляційного суду
повинно мати: мотивувальну частину із
зазначенням мотивів зміни рішення,
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення;
встановлених судом першої інстанції
обставин, а також обставин,
встановлених апеляційним судом, і
визначених відповідно до них
правовідносин; назви, статті закону, на
підставі якого вирішено справу;
резолютивну частину із зазначенням
висновку апеляційного суду про зміну
чи скасування рішення, задоволення
позову або відмову в позові повністю чи
частково; висновку апеляційного суду
по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Таким чином, у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який має право
на дослідження нових доказів і
переоцінку доказів.

Проте рішення апеляційного суду
зазначеним нормам процесуального
права не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив з
недоведеності позивачем факту набуття
прав кредитора та іпотекодержателя за
кредитним договором та договором
іпотеки, укладеними 25 грудня 2006 року
між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 відповідно.

При цьому, договір факторингу від 28
листопада 2012 року № 15, укладений між
ПАТ «Сведбанк» та ТОВ ФК «Вектор Плюс»,
а також договір факторингу б/н,
укладений між ТОВ ФК «Вектор Плюс» та
ТОВ «Кредитні ініціативи», суд
розцінив як неналежні докази на
підтвердження факту набуття прав
кредитора та іпотекодержателя за
вищевказаними договорами кредиту та
іпотеки, виходячи з того, що ці договори
не містять жодної інформації про
передачу права вимоги за кредитним
договором, укладеним 25 грудня 2006 року
між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4, а
такими доказами, на думку суду, є лише
двосторонні правочини, в яких чітко
визначено їх предмет - передачу
відповідних прав за договорами кредиту
та іпотеки, укладеними 25 грудня 2006 року
між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 відповідно.

Крім того, на обґрунтування позову
позивачем не надано належним чином
завіреної копії акта
приймання-передачі прав вимоги між ТОВ
ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні
ініціативи».

Водночас після укладання договору про
відступлення права вимоги боржники не
були належним чином повідомлені про
зміну кредитора, вимоги ТОВ «Кредитні
ініціативи» про усунення порушень не
отримували.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
недоведеність належними доказами
обставин, якими позивач обґрунтовував
заявлені позовні вимоги та які суд
першої інстанції безпідставно вважав
встановленими.

Проте погодитися з такими висновками
апеляційного суду не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 25 грудня 2006 року між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір №
0101/1206/88-023, за умовами якого останній
отримав кредит у сумі 273 581 грн, строком
до 20 грудня 2016 року, зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 19 % річних.

На забезпечення належного виконання
зобов'язання ОСОБА_4 за вказаним
кредитним договором того ж дня між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3
укладено іпотечний договір №
0101/1206/88-023-Z-01, за умовами якого останній
передав в іпотеку банку нерухоме майно,
а саме: склад ГСМ, літ. № 80, площею 355,8 кв.
м; вагончик побуту, літ. № 81, площею 283,2
кв. м; вагончик побуту, літ. № 82, площею
275,8 кв. м, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яке належить йому на праві
власності на підставі біржового
контракту від 26 липня 2006 року
№ 332, зареєстрованого у
Вінницькій товарній універсальній
біржі 26 липня 2006 року та у КП ВООБТІ 31
липня 2006 року за реєстровим № 92.

Згідно з матеріалами справи 28
листопада 2012 року між
ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником
АКБ «ТАС-Комерцбанк», і ТОВ
«ФК «Вектор Плюс» укладено договір
факторингу № 15, згідно з яким останнє
набуло право грошової вимоги на
погашення (стягнення) заборгованості
за кредитними договорами, укладеними з
боржниками, зазначеними у реєстрі
заборгованості боржників, про що
свідчить витяг з указаного договору,
який міститься на а. с. 27-28.

На а. с. 29 міститься акт
приймання-передачі реєстру
заборгованостей боржників за
договором про надання факторингу від 28
листопада 2012 року № 15, складений 28
листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та
ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Крім того, на а. с. 30 міститься акт
приймання-передачі персональних даних
в електронному вигляді за договором
факторингу від 28 листопада 2012 року № 15,
складений 28 листопада 2012 року між ПАТ
«Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

На а. с. 31 міститься акт
приймання-передачі інформації згідно з
реєстром заборгованості боржників в
електронному вигляді за договором
факторингу від 28 листопада 2012 року № 15,
складений 28 листопада 2012
року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК
«Вектор Плюс».

28 листопада 2012 року між TOB «ФК «Вектор
Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи»
укладено договір факторингу, предметом
якого визначено відступ клієнтом
фактору своїх прав вимоги
заборгованості за кредитними
договорами, укладеними з боржниками,
зазначеними у реєстрі заборгованості
боржників та у переліку кредитних
договорів та договорів забезпечення,
право на вимогу якої належить клієнту
на підставі документації. За цим
договором фактор шляхом надання
фінансової послуги клієнту набуває
права вимоги такої заборгованості від
боржників та передає клієнту за плату
грошові кошти в розпорядження у
розмірі, що становить ціну продажу, та в
порядку, передбаченому даним договором
(а. с. 34-42).

Так, на а. с. 43 міститься витяг з реєстру
заборгованостей боржників (Додаток 1Б)
до договору факторингу від 28 листопада
2012 року, укладеного між TOB «ФК «Вектор
Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи»,
згідно з яким за № п.п.61 значиться
ОСОБА_4, загальна сума боргу, що
відступається, - 670 354 грн 95 коп.

28 листопада 2012 року між TOB «ФК «Вектор
Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи»
укладено договір про передачу прав за
іпотечним договором, предметом якого
визначено передачу іпотекодержателем
новому іпотекодержателю права за
іпотечними договорами, перелік яких
наведено у додатку № 1 до цього
договору (а. с. 44).

На а. с. 45 міститься витяг з договору про
передачу прав за іпотечним договором
від 28 листопада 2012 року, відповідно до
якого за № п.п.1
вказано іпотекодавця ОСОБА_3 на
підставі іпотечного договору
від 25 грудня 2006 року № 0101/1206/88-023-Z-01.

З огляду на вищевикладене не є
безспірним висновок апеляційного суду
про недоведеність ТОВ «Кредитні
ініціативи» факту набуття ним прав
кредитора та іпотекодержателя за
кредитним договором та договором
іпотеки, укладеними 25 грудня 2006 року
між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 відповідно, і що внаслідок
укладення вказаних вище договорів
факторингу не відбулася заміна
первісного кредитора на нового
кредитора - ТОВ «Кредитні ініціативи»
за кредитним договором від 25 грудня 2006
року № 0101/1206/88-023 щодо позичальника
ОСОБА_4

Як свідчать матеріали справи, прийняті
на себе зобов'язання позичальник
належним чином не виконує.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна
кредитодавця у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено законом чи
договором. Така ж норма міститься і в
ст. 24 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, неповідомлення про заміну
кредитора тягне наслідки для боржника
лише у вигляді виконання зобов'язання
не новому, а колишньому кредитору.
Проте ОСОБА_4 не здійснював погашення
кредитної заборгованості ні ПАТ
«Сведбанк», яке є правонаступником АКБ
«ТАС-Комерцбанк», ні ТОВ «Кредитні
ініціативи».

Так, апеляційний суд, встановивши, що
боржник та іпотекодавець не були
повідомлені про зміну первісного
кредитора, на порушення вимог
ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не навів
переконливих доводів, чому факт
неповідомлення боржника про уступку
права вимоги новому кредитору за умови
невиконання боржником грошового
зобов'язання у повному обсязі, є
підставою для звільнення боржника від
виконання зобов'язань взагалі.

Разом із тим, при вирішенні спору про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд має дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом із вартістю
іпотечного майна, так як згідно зі ст. 39
Закону України «Про іпотеку» у
задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення на
предмет іпотеки може бути відмовлено,
якщо допущене боржником або
іпотекодавцем, якщо він є відмінним від
боржника, порушення основного
зобов'язання чи іпотечного договору не
завдає збитків іпотекодержателю і не
змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є
оціночним, то суд має його належним
чином мотивувати, співставити спірні
обставини зі змістом цього поняття,
визначитись, чи не суперечить його
застосування загальному змісту та
призначенню права, яким урегульовано
конкретні відносини, та враховувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1
ст. 3 ЦК України).

Крім того, резолютивна частина рішення
суду в разі задоволення позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
має відповідати вимогам як ст. 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
ч. 4 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки, а також спосіб реалізації
предмета іпотеки.

Таким чином, апеляційним судом
допущено порушення норм
процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи і
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішення
апеляційного суду та передачі справи
на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 28 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак

С.П. Штелик