справа 331/2952/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 р. Жовтневий районний суд
м. Запоріжжя у складі

головуючого судді
Смолки І.О.,

при секретарі
Жовнерчук С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
орган опіки та піклування Жовтневої
районної адміністрації у м. Запоріжжі,
про поділ спільного майна подружжя,
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя, який уточнила і, в якому
зазначила, що з відповідачем вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
1993 року по 2014 рік. Рішенням Жовтневого
райсуду м. Запоріжжя від 05.03.2014 р. шлюб
було розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох
дітей: доньку ОСОБА_3, 1999 р.н. та сина
ОСОБА_4, 2010 р.н.

За час перебування у шлюбі
сторонами було придбано наступне
майно:

трикімнатна квартира АДРЕСА_1,
вартістю 320 000,00 грн.:

однокімнатна квартира АДРЕСА_2,
вартістю 170 000,00 грн.;

автомобіль «Шевроле Авео», 2005
року випуску, державний номер НОМЕР_1.
вартістю 75 000,00 грн.

Після розірвання шлюбу
домовленості про добровільний поділ
майна не має, тому позивачка звернулась
до суду з позовом за захистом своїх
порушених прав у своїх інтересах і в
інтересах дітей.

Щодо поділу трьохкімнатної
квартири, позивачка зазначила, що в
спірній квартирі зареєстровано чотири
особи: вона, відповідач і їх діти,
фактично проживають - вона і діти.

У зв»язку з тим, що відповідач не
платить аліменти і діти є різної статі,
позивачка вважає, що необхідно
відступити від засад рівності часток і,
визнавши спільною сумісною власністю
зазначену трьохкімнатну квартиру,
поділити її, виділивши позивачці 23
частини, відповідачу - 13 частину.

Однокімнатна квартира АДРЕСА_2
також придбана сторонами під час
перебування у шлюбі. Але, квартира є
неподільною, тому позивачка вважає за
необхідне виділити її в натурі
відповідачу, припинивши право спільної
сумісної власності позивача.

Автомобіль «Шевроле Авео», 2005
року випуску, державний номер НОМЕР_1
придбано під час знаходження сторонами
у шлюбі. Зареєстрований автомобіль за
відповідачем. Позивачка у позові
зазначає, що автомобіль відповідачем
відчужено, тому вважає за необхідне
врахувати вартість відчуження даного
автомобіля при поділі.

У 1991 році до реєстрації шлюбу з
позивачкою відповідачем було придбано
будинок АДРЕСА_3. Позивачка зазначає, що
за час перебування з відповідачем у
шлюбі внаслідок спільних трудових і
грошових затрат були зроблені суттєві
поліпшення зазначеного будинку, тому
вартість його на сьогоднішній день
складає 120 000,00 грн. І на підставі ст..62
СК України вважає, що цей будинок
вартістю 120 000,00 грн. є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Загальна вартість майна, що є
спільною сумісною власністю сторін
становить 685 000,00 грн.

Позивачка просить суд визнати
спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і
ОСОБА_2:

трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
вартістю 320 000,00 грн.:

однокімнатну квартиру АДРЕСА_2,
вартістю 170 000,00 грн.;

автомобіль «Шевроле Авео», 2005
року випуску, державний номер НОМЕР_1.
вартістю 75 000,00 грн.;

будинок АДРЕСА_3

В порядку поділу спільного
сумісного майна подружжя визнати за
позивачкою право власності на 23 частки
трикімнатної квартири АДРЕСА_1,
вартістю 320 000,00 грн., загальною площею
68,79 кв.м.;

12 частку однокімнатної квартири
АДРЕСА_2, вартістю 170 000,00 грн.;

12 частку автомобіля «Шевроле
Авео»;

12 частку будинку АДРЕСА_3

В порядку поділу спільного
сумісного майна подружжя визнати за
відповідачем право власності на 13
частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1,
вартістю 320 000,00 грн., загальною площею
68,79 кв.м.;

12 частку однокімнатної квартири
АДРЕСА_2, вартістю 170 000,00 грн.;

12 частку автомобіля «Шевроле
Авео»;

12 частку будинку АДРЕСА_3

Виділити в натурі ОСОБА_1
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та
визнати за нею право особистої
приватної власності на дану квартиру,
припинивши право спільної часткової
власності ОСОБА_2.

Виділити в натурі ОСОБА_2
однокімнатну квартиру АДРЕСА_2,
автомобіль «Шевроле Авео», будинок
АДРЕСА_3, визнавши за ним право
особистої приватної власності на
перелічене майно та припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_1.

У судовому засіданні
представник позивачки позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову
заперечує, у письмових запереченнях і у
судовому засіданні пояснив, що
трикімнатна квартира АДРЕСА_1 придбана
ним до реєстрації шлюбу з позивачкою,
однокімнатна квартира АДРЕСА_2
придбана ним під час знаходження у
зареєстрованому шлюбі, але на той час
сторони однією сім»єю не проживали і
квартира куплена за кошти, отримані
відповідачем за продаж батьківського
будинку, доказів значного
переобладнання будинку в селищі
Кушугум позивачкою не надано, тому він
вважає, що перелічене майно не є
об»єктом спільної сумісної власності
подружжя і поділу не підлягає. Згоден
тільки визнати сумісною власністю
подружжя спірний автомобіль «Шевроле
Авео», 2005 року випуску, державний номер
НОМЕР_1 та просить виділити його в
натурі позивачці, визнавши за нею право
власності на вказаний автомобіль, а її
зобов»язати виплатити відповідачу
грошову компенсацію у розмірі 37 500 грн.,
також просить суд стягнути з
відповідачки витрати, які він поніс на
правову допомогу.

Представник третьої особи у
судовому засіданні відсутній. У своїй
заяві просить суд розглядати справу у
його відсутності, ухвалити рішення на
розсуд суду з урахуванням інтересів
дітей.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав:

судом встановлено, що сторони
по справі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 30.04.1993 року по
05.03.2014 рік. Рішенням Жовтневого райсуду
м. Запоріжжя від 05.03.2014 р. шлюб було
розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох
дітей: доньку ОСОБА_3, 1999 р.н. та сина
ОСОБА_4, 2010 р.н.

Суд не визнає трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з наступних
підстав:

Приймаючи до уваги, що спірні
правовідносини виникли у 90-х роках, під
час дії Кодексу про шлюб та сім»ю
України від 20.06.1969 р., слід керуватися
нормами саме цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.22 Кодексу про
шлюб та сім»ю України, «Имущество,
нажитое супругами во время брака,
является их общей совместной
собственностью.»

Згідно довідки житлово - будівельного
кооперативу «Прогрес-7», ОСОБА_2 є
членом цього кооперативу. Згідно цієї ж
довідки і доданих до неї платіжних
доручень, 29.04.1990 р. відповідач ОСОБА_2
виплатив пайовий внесок за кооператив
у розмірі 4 000,00 радянських карбованців,
27.01.2993 р. - 6 000,00 радянських карбованців,
29.04.1993 р. - 90 000,00 радянських карбованців
(а.с.46-48). Тобто, пайові внески були
виплачені позивачем повністю до
реєстрації шлюбу. А, згідно ч.3 ст.384 ЦК
України, у разі викупу квартири член
житлово-будівельного кооперативу стає
її власником. Таким чином, власником
зазначеної спірної квартири
відповідач став до реєстрації шлюбу.
Згідно ст..24 Кодексу про шлюб та сім»ю
України від 1969 року, «Имущество,
принадлежащее каждому из супругов до
вступления в брак, а также полученное
им во время брака в дар или в порядке
наследования, является собственностью
каждого из них».

Відмовляє суд і у визнанні спільної
сумісної власності колишнього
подружжя будинку АДРЕСА_3. Цей будинок
було куплено відповідачем 23.07.1991 р., до
реєстрації шлюбу з позивачкою, що
підтверджено реєстраційним
посвідченням від 14.07.1994 р. (а.с.54).
Позивачка проти цього не заперечує, але
зазначає у позові, що за час
перебування з відповідачем у шлюбі
внаслідок спільних трудових і грошових
затрат були зроблені суттєві
поліпшення зазначеного будинку, тому
вартість його на сьогоднішній день
складає 120 000,00 грн. І на підставі ст..62
СК України вважає, що цей будинок
вартістю 120 000,00 грн. є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст..60 ЦПК України, кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Позивачкою не доказано
суттєве поліпшення спірного будинку і
її участь в цьому. В цій частині позов
не доказаний.

Суд визнає спільною сумісною власністю
сторін квартиру АДРЕСА_2. Ця квартира
куплена за договором купівлі-продажу
19.02.2013 р. під час знаходження сторін у
зареєстрованому шлюбі. Відповідач
проти цього заперечує, надав суду як
доказ того, що спірна квартира куплена
ним за кошти, які він отримав від
продажу батьківського будинку,
Довіреність, якою уповноважив
громадянку ОСОБА_5 розпоряджатися
(продати, обміняти, передати в найм
(оренду), іпотеку чи заставу) належними
йому житловим будинком та земельною
ділянкою, що розташовані в м.
Красноармійську Донецької області, і
Розписку, в якій вказано, що він отримав
від ОСОБА_5 гроші за продаж по
довіреності будинку. Але, відсутні
докази, що саме за ці кошти була куплена
спірна однокімнатна квартира. Крім
того, відповідач у своїх запереченнях
посилається на те, що Рішенням суду від
05.03.2014 р. було встановлено факт того, що
подружжя ОСОБА_1 не мешкає однією
родиною, не підтримує сімейних
відносин з 2011 року. Проте, про цю
обставину у своєму позові про
розірвання шлюбу зазначила позивачка,
у судовому засіданні при розгляді
позову про розірвання шлюбу сторони
були відсутні, пояснень суду не
надавали. А в договорі купівлі-продажу
від 19.02.2013 р., який було укладено і
посвідчено нотаріусом, до подачі
позову про розвівання шлюбу і
ухвалення рішення про розірвання
шлюбу, зазначено, що «Дружина покупця -
ОСОБА_1 надала згоду на придбання
вищевказаної квартири за ціну та на
умовах визначених цим договором, що
підтверджується заявою, справжність
підпису на якій посвідчено
нотаріально…» Тобто, спірну
однокімнатну квартиру подружжя ОСОБА_1
покупало разом під час знаходження у
зареєстрованому шлюбі.

Згідно ст..60 Сімейного кодексу України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно ч.1 ст..70 СК України, у разі поділу
майна, що є об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.3 ст.70 СК України, за рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатні для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування. Про аліменти позивачка
згадує у позові, але не надає жодного
доказу того чи отримує вона аліменти,
чи ні, чи є заборгованість по аліментам,
чи - відсутня. Тому, законних підстав
застосовувати ч.3 ст.70 СК України при
поділі майна подружжя не має.

Не заперечують сторони проти того, що
під час шлюбу ними придбано спірний
автомобіль «Шевроле Авео», 2005 року
випуску, державний номер НОМЕР_1. Згідно
ст..61 ЦПК України, обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню. Позивачка у позові
зазначила, що їй відомо, що відповідач
автомобіль продав. Доказів цьому не
надала. Відповідач заперечує проти
цього і просить суд виділити
автомобіль в натурі позивачці,
визнавши за нею право власності на
вказаний автомобіль, а її зобов»язати
виплатити відповідачу грошову
компенсацію у розмірі 37 500 грн.

Суд на вищезазначених підставах
визнає спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль «Шевроле
Авео», 2005 року випуску, державний номер
НОМЕР_1.

У п.25 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №11 від 21.12.2007 р. дано
роз»яснення, що, вирішуючи питання про
поділ майна, що є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
зокрема неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4,5 ст.71
СК України, щодо обов»язкової згоди
одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової компенсації на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених
ст..365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст..11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Вищезазначені дії не вчинили ані
ОСОБА_1, ані ОСОБА_2

Тому, в порядку поділу спільного
сумісного майна подружжя суд визнає за
ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності кожного
на 12 частину автомобіля «Шевроле Авео»,
2005 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, вартістю 75 000,00 грн., без його
реального поділу і залишає цей
транспортний засіб у спільній
частковій власності.

На підставі ст..84 ЦПК України суд стягує
з позивачки на користь відповідача
витрати на правову допомогу у розмірі
1050 грн., які підтверджені Договором про
надання правової допомоги, Актом
виконаних робіт, квитанціями № 875 від
19.06.2014 р. і №896 від 20.06.2014 р.

На підставі ст..88 ЦПК України суд стягує
з відповідача на користь позивачки
судовий збір у розмірі 1 225,00 грн.

Керуючись ст..ст.10,11,88,212-215 ЦПК України,
ст..22 Кодексу про шлюб та сім»ю
Української РСР від 1969 р., ст..ст.60,69,70
Сімейного кодексу України, суд

в и р
і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне
майно, придбане за період шлюбу:

- однокімнатну квартиру АДРЕСА_2;

- автомобіль «Шевроле Авео», 2005
року випуску, державний номер НОМЕР_1.

В порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_1 право
власності на 12 частку однокімнатної
квартири АДРЕСА_2 вартістю 85 000,00 грн.;

- визнати за ОСОБА_2 право
власності на 12 частку однокімнатної
квартири АДРЕСА_2 вартістю 85 000,00 грн.;

- визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право
власності кожного на 12 частину
автомобіля «Шевроле Авео», 2005 року
випуску, державний номер НОМЕР_1,
вартістю 75 000,00 грн., без його реального
поділу і залишити цей транспортний
засіб у спільній частковій власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 225,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 суму 1050 грн. за послуги адвоката.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку д апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Суддя
Смолка І.О.