Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2014 року Пролетарський районний суд
міста Донецька в складі: головуючої-
судді Пивоварової Ю.О., при секретарі
Ситнюк Я.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 "про стягнення суми боргу", -

ВСТАНОВИВ:

28.11.2011 року до Пролетарського
районного суду м. Донецька звернувся
позивач ОСОБА_2 з позовом "про стягнення
суми боргу"до відповідача ОСОБА_4, при
цьому вказавши, що 20.09.2011 року вона
позичили відповідачу 24 000 грн., про що
останній склав розписку, написавши її
добровільно та власноруч. За умовами
розписки відповідач зобов'язався
повернути вказану грошову суму до
01.10.2011 року. Однак, по теперішній час
відповідач ОСОБА_4 суму боргу не
повернув.Крім того, через несвоєчасне
виконання зобов»язання відповідач
повинен сплатити три відсотки річних
від простроченої суми у розмірі 110,47
грн. та витрати на правову допомогу у
розмірі 1500 грн. та судовий збір.

У судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_6 позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві

Відповідач ОСОБА_4 та його
представник ОСОБА_7 позовні вимоги не
визнали та пояснили, що вказаних у
розписці грошових коштів він не
отримував. А навпаки, між ним та
позивачем була домовленість про продаж
автомобілю РЕНО за вказану суму та
повернення грошей після його продажу
ОСОБА_2, яка вимусила ОСОБА_4 написати
розписку про начебто боргові
зобов»язання. Оскільки автомобіль
продати він не зміг, то повернув їй
машину, однак розписку ОСОБА_2 йому не
повернула, а він не вимагав, оскільки
вважав, що вона не буде вимагати
грошових коштів т.я. автомобіль
залишився у неї. Вважав, що підстав для
задоволення позову немає.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, відповідача та
його представника, свідків, дослідивши
матеріали справи, вважає позов
обґрунтованим і таким, що підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
20.09.2011 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2
суму позики в розмірі 24 000 грн., які
зобов'язався повернути в строк до 01.10.2011
року, що підтверджується копією
розписки (а.с. 4) та її оригіналом,
оглянутим судом.

Як пояснили у судовому засіданні
свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вони були
присутні під час передачі грошових
коштів ОСОБА_2 відповідачу, яка
відбувалась у приміщенні офісу, де вони
спільно працюють. ОСОБА_2 попросила їх
бути присутніми під час передання
грошей, оскільки сума була значною,
однак точну суму вони не знають. Після
передачі грошей ОСОБА_4 власноруч
написав розписку, зі змістом цієї
розписки вони не ознайомлювались.

Як зауважував у судовому засіданні
представник позивача до теперішнього
часу сума боргу позивачу не повернута,
зазначений факт не оспорював у
судовому засіданні і відповідач, та
будучи допитаний у судовому засіданні
у якості свідка, пояснив, що до серпня
2011 року він проживав у цивільному шлюбі
із ОСОБА_2, під час якого вони за спільні
кошти придбали мікроавтобус «Рено
Трафік». Після припинення шлюбних
відносин, автомобіль залишився у
ОСОБА_2 У вересні 2011 року вона
звернулася до нього з питанням, що
роботи з автомобілем, оскільки сам
автомобіль був їй не потрібен. Тоді він
запропонував їй свою допомогу з
продажу авто. Вони домовились, що ціна
автомобіля буде 24000 грн., а решту суми
ОСОБА_4 залишить собі. При цьому ОСОБА_2
наполягала на написанні розписки про
повернення їй грошей, оскільки боялася,
що він продасть авто, а гроші їй не
поверне. Зазначену розписку він писав в
автомобілі біля її будинку, ніхто, крім
них, не був присутній під час написання
розписки. При цьому грошові кошти від
ОСОБА_2 він не отримував. Оскільки
автомобіль продати він не зміг, то
повернув його ОСОБА_2, однак розписку не
забрав т.я. вважав, що ОСОБА_2 не буде
мати до нього ніяких претензій через
повернення автомобіля.

Відповідно ст.ст. 1046, 1047 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або іншій документ, якій посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Згідно вимог ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК
України якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов"язаний
сплатити грошову суму відповідно до ст.
625 ЦК України, яка передбачає
можливість отримання позикодавцем
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

Доводи відповідача про те, що він
не отримував від позивача грошові
кошти, а лише взяв на себе зобов»язання
з приводу продажу спільно нажитого
майна у вигляді автомобіля, суд до
уваги не бере, оскільки вони
спростовуються текстом розписки від
20.09.2011 року, а також поясненнями
свідків, які у судовому засіданні
підтвердили факт передачі грошових
коштів відповідачу у їх присутності.
При цьому пояснення ОСОБА_4 у якості
свідка суд вважає такими, що не
відповідають дійсності, оскільки вони
суперечать іншим доказам, дослідженим
судом.

Таким чином, аналізуючи
наведене, суд приходить до висновку про
те, що ОСОБА_4 неналежним чином виконав
умови договору позики, своєчасно не
повернув суму боргу, тому позовні
вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення суми
позики та 3% річних за несвоєчасне
виконання зобов»язання підлягають
задоволенню повністю.

В той же час, відповідно ст.1 Закону
України « Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах,в
яких така компенсація виплачується
стороні ,на користь якої ухвалено
судове рішення ,іншою стороною, а в
адміністративних справах -суб*єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу ,у
судовому засіданні,під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді ,що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Згідно Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" установлено у
2014 році мінімальну заробітну плату у
місячному розмірі з 01 січня на рівні 1218
грн., відповідно розмір компенсації
витрат на правову допомогу не повинен
перевищувати 487,2 грн. за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді.

З матеріалів справи вбачається, що
представник позивача ОСОБА_6 приймав
участь у судових засіданнях протягом
розгляду справи у суді першої
інстанції 20 грудня 2013 року, 09 січня 2014
року, 14.02.2014 року, 21.02.2014 року. Кількість
витраченого у судовому засіданні часу
становить 02 години 05 хвилин, тому сума
витрат на правову допомогу складатиме
1015 грн., яка і підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Крім того, на підставі ст. 88
ЦПК України стягненню з відповідача на
користь позивача підлягають судові
витрати у розмірі 241,10 грн.

На підставі викладеного,
ст.ст. 526, 527, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 64, 88, 209, 212, 214-215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш
И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 "про
стягнення суми боргу" задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, мешкає за
адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, яка
мешкає за адресою: м. Донецьк, вул.
Літке, 167, суму заборгованості за
договором позики у розмірі 24 000 грн., 3%
річних за прострочення виконання
зобов»язання у розмірі 110,47 грн., суму
витрат на правову допомогу в розмірі 1015
грн., судовий збір у розмірі 241,10 грн., а
разом 25366,57 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя:

Ю.О.
Пивоварова