Справа № 454/2180/13
Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/1142/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса
В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика
Я.А.,

з участю: секретаря
Глинського О.А.,

та: представника відповідача -
Сокальського районного відділу ГУМВС
України у Львівській області Звадюка
В.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 15 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Сокальського районного відділу ГУМВС
України у Львівській області, третя
особа - Державна казначейська служба
України, про відшкодування моральної
шкоди, захист честі, гідності та
ділової репутації, -

встановила:

в серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом та просив
стягнути з Держави, в особі Державної
казначейської служби України, в його
користь 500 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, заподіяної органом
державної влади - Сокальським РВ ГУМВС
України у Львівській області,
працівник якого незаконно звинуватив
його (позивача) у скоєні
правопорушення, в результаті чого йому
були заподіяні моральні страждання,
які полягали в приниження честі,
гідності та ділової репутації.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що ОСОБА_5 який працює
дільничним інспектором Сокальського
РВ ГУМВС України у Львівській області,
зловживаючи посадовим становищем,
всупереч інтересам служби, вніс
завідомо неправдиву інформацію в
офіційні документи - постанову про
відмову у порушенні кримінальної
справи, тим самим незаконно звинуватив
його у скоєнні протиправних дій, що
стверджується постановою Сокальського
районного суду Львівської області від
08 грудня 2011 року.

Рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 15 жовтня 2013 року
в задоволені вимог відмовлено.

Рішення районного суду оскаржив
позивач, просить його скасувати й
ухвалити нове, яким задовольнити його
вимоги, посилаючись на те, що рішення
суду є незаконним, необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт посилаються на те, що
суд неповно з'ясував обставини справи,
що мають значення для справи, суд не
звернув уваги, що незаконність дій
відповідача визнані постановою
Сокальського районного суду
Львівської області від 8 грудня 2011 року,
а відтак, на підставі ч.6 ст.1176 ЦК суд
зобов'язаний був задовольнити його
вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника
процесу на заперечення апеляційної
скарги, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволені вимог
позивача районний суд виходив з того,
що підстав для відшкодування моральної
шкоди позивачу немає, оскільки він не
притягувався до кримінальної або
адміністративної відповідальності і
заходи до позивача, що передбачені ч.1
ст.1176 ЦК України, до нього не
застосовувались.

Але повністю з таким висновком
районного суду колегія суддів
погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1176 ЦК шкода,
завдана фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладання
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» відповідно до
положень цього закону підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

Пунктом 2 ч.1 ст.2 зазначеного Закону
передбачено, що право на відшкодування
шкоди в розмірах і порядку,
передбачених цим законом, виникає у
випадках закриття кримінальної справи
за відсутністю події злочину,
відсутності у діянні складу злочину
або недоведеності участі
обвинуваченого у вчиненні злочину.

У наведених у ст.1 цього закону випадках
громадянинові відшкодовується
моральна шкода (п.5 ст.3 зазначеного
Закону).

Відшкодування громадянинові шкоди у
випадках, передбачених Законом України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду»,
провадиться за рахунок коштів
державного бюджету шляхом списання
коштів з єдиного казначейського
рахунку.

В той же час, як вбачається з тексту
позовної заяви позивач просив
задовольнити його вимоги на підставі
ст.55, 56 Конституції України, а не на
підставі ч.ч.1, 2 ст.1176 ЦК України.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним вище позовом та
просив стягнути з Держави, в особі
Державної казначейської служби
України, в його користь 500 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної органом державної влади -
Сокальським РВ ГУМВС України у
Львівській області, працівник якого
незаконно звинуватив його у скоєні
правопорушення, в результаті чого йому
були заподіяні моральні страждання,
які полягали в приниження честі,
гідності та ділової репутації.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
зазначав, що ОСОБА_5 який працює
дільничним інспектором Сокальського
РВ ГУМВС України у Львівській області,
зловживаючи своїм посадовим
становищем, всупереч інтересам служби,
вніс завідомо неправдиву інформацію в
офіційні документи, а саме - постанову
про відмову у порушенні кримінальної
справи, тим самим незаконно звинуватив
його у скоєнні протиправних дій, що
стверджується постановою Сокальського
районного суду Львівської області від
08 грудня 2011 року.

Таким чином, на підставу своїх вимог
позивач безпосередньо посилається на
положення ст.56 Конституції, при цьому в
позовній заяві не порушував перед
судом питання про перевірку законності
дій дільничного інспектора
Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській
області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_5,
і не вимагав визнати такі дії
неправомірними в передбаченому
процесуальним законом порядку,
натомість зазначав, що конкретний
факти грубого порушення законодавства
ОСОБА_5 вже підтвердженні, а саме
постановою Сокальського районного
суду Львівської області від 08 грудня 2011
року.

Відповідач заперечував той факт, що дії
працівника міліції під час перевірки
заяви громадян щодо неправомірних дій
позивача та його брата були
неправомірними, як і не було
неправомірних дій при винесені
постанови про відмову у порушенні
кримінальної справи.

Правовою основою діяльності міліції є
Конституція, Закон «Про міліцію».

Законом «Про міліцію» передбачено, що
міліція в Україні - це державний
озброєний орган державної виконавчої
влади, а працівники міліції є
представниками державного органу
виконавчої влади.

Особи, які постійно чи тимчасово
здійснюють функції представників
влади, є службовими особами (примітка 1
до ст.364 КК).

Частиною 2 ст.25 Закону «Про міліцію»
обов'язок щодо відшкодування завданих
матеріальних збитків громадянину,
права і інтереси якого порушено
працівником міліції, покладено на
міліцію.

Як вбачається з постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від 19
серпня 2011 року, яка винесена дільничним
інспектором Сокальського РВ ГУМВСУ у
Львівській області ст. лейтенантом
міліції ОСОБА_5, 16 серпня 2011 року в
Сокальський РВ ГУМВС України у
Львівській області поступила заява
громадян ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про
прийняття мір до ОСОБА_1 та його брата
ОСОБА_3, які 11 серпня 2011 року
погрожували їм фізичною розправою
(а.с.8).

За наслідками перевірки зазначеної
заяви в порушенні кримінальної справи
по заяві вказаних вище осіб відносно
ОСОБА_1 та ОСОБА_1 було відмовлено на
підставі п.2 ст.6 КПК України - за
відсутністю в їх діях складу злочину,
передбаченого ст.129 КК України.

Крім того, в постанові зазначено про
необхідність винесення ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 офіційних застережень про
недопустимість антигромадської
поведінки.

Постановою Сокальського районного
суду Львівської області від 8 грудня 2011
року, за скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_3, було
скасовано вищевказану постанову, яка
винесена дільничним інспектором
ОСОБА_5, а матеріали про відмову в
порушені кримінальної справи щодо
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було направлено
прокурору Сокальського району
Львівської області для організації
додаткової перевірки (а.с.7).

Зазначеною постановою суду не
визнавались неправомірними дії
дільничного інспектора Сокальського
РВ ГУМВСУ у Львівській області ст.
лейтенанта міліції ОСОБА_5, а було
зазначено, що останній не встановив
всіх обставин справи, а відтак при
проведені додаткової перевірки
необхідно опитати ОСОБА_1 з приводу
подій, зазначених в зверненні ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, провести огляд місця
події на предмет належності земельної
ділянки (на якій розташована альтанка)
до земель, орендованих фермерським
господарством «Бурка В.В.» та на
предмет межування з іншими земельними
ділянками (а.с.7).

Як вбачається з матеріалів справи 14
січня 2012 року було опитано ОСОБА_1 (а.с.42)
та проведено огляд місця пригоди (а.с.43).

За результатами проведеної додаткової
перевірки, яка була проведена ст.
дільничним інспектором Сокальського
РВ ГУМВСУ у Львівській області майором
міліції Герасимчук І.В., останнім 14
січня 2012 року була винесена постанова
про відмову в порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.44).

Даних про те, що на час розгляду справи
вказана постанова оскаржена, скасована
немає.

Таким чином, ч.ч.1, 2 ст.1176 ЦК та Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» не розповсюджується до спірних
правовідносин.

Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК шкода, завдана
фізичній особі внаслідок іншої, ніж
визначено в ч.1 цієї статті, незаконної
дії або бездіяльності, незаконного
рішення цих органів, відшкодовується
на загальних підставах.

Загальні підстави цивільно-правової
відповідальності за завдану майнову та
моральну шкоду в деліктних
(позадоговірних) відносинах
передбачені ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1167 ЦК.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК юридична або
фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Згідно із зазначеними нормами
обов'язковими умовами такої
відповідальності є наявність шкоди,
протиправної поведінки заподіювача
шкоди, причинного зв'язку між шкодою і
протиправною поведінкою та вина
заподіювача шкоди.

Статті 1173, 1174 ЦК передбачають
спеціальні підстави та умови
відповідальності при завдані фізичній
або юридичній особі шкоди в
позадоговірних правовідносинах, які
відрізняють їх від інших норм, що
містять загальні правила
позадоговірної (деліктної)
відповідальності в цивільно-правових
відносинах і полягають у спеціальному
суб'єктивному складі відповідальних
осіб, спеціальній сфері діяльності цих
суб'єктів та характері їхніх дій
(владно-адміністративній,
юридично-обов'язковий, односторонній).

Сферою застосування зазначених норм є
правовідносини із заподіяння шкоди
фізичній чи юридичній особі у зв'язку з
прийняттям зазначеними суб'єктами
незаконних рішень, учинення ними
незаконних дій чи неправомірної
бездіяльності при здійсненні ними
своїх владних повноважень, визначених
Конституцією і законодавством України.

Відтак, з урахуванням викладеного та
того, що рішення, дії чи бездіяльність
посадових осіб уважаються
правомірними, поки не встановлено
протилежного, а зазначений факт може
бути установлений у судовому порядку, а
дії дільничного інспектора
Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській
області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_5
не визнавались неправомірними, доказів
щодо неправомірності дій не здобуту і
під час розгляду цієї справи, відтак
підстав для задоволення вимог позивача
про відшкодування йому моральної шкоди
внаслідок неправомірних дій
працівником міліції, немає.

За таких обставин, рішення районного
суду підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволені вимог з інших
(вищевикладених) підстав.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.2 ч.1 ст.307, п.3, 4 ч.1
ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 15 жовтня 2013 року
скасувати й ухвалити нове рішення, яким
у задоволені вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.