АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Перепелюк І. Б.,Чупікової В. В.

секретар Ковальчук Н.О.

за участю відповідача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Герцаївського районного суду
Чернівецької області від 03 грудня 2013
року,

встановила:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до Герцаївського районного
суду Чернівецької області з названим
позовом.

Позивач зазначав, що 26 лютого 2006 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 1000 гривень у вигляді
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Відповідач умови кредитного договору
не виконував, у зв'язку з чим станом на
31 серпня 2013 року утворилася
заборгованість у сумі 23828 гривень 63 коп.

Враховуючи вказане, позивач просив
стягнути з відповідача на свою користь
спірну суму.

Рішенням Герцаївського районного суду
Чернівецької області від 03 грудня 2013
року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у позові відмовити.

Посилається на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення районного суду
вказаним вимог не відповідає.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та у порядку,
щовстановлені договором.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 цього ж
Кодексу позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку, що позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є
доведеними, вони заявлені в межах
позовної давності, оскільки за умовами
кредитного договору його дія щорічно
проголонгується.

Проте з таким висновком погодитися не
можна, оскільки суд дійшов його
внаслідок неповного з'ясування
обставин справи, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
права, що згідно пп. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
Ураїни є підставою для скасування
рішення та ухвалення нового рішення,
яким у позові слід відмовити.

Судом встановлено, що 26 лютого 2006 року
ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1
кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді
встановленого ліміту на платіжну
картку зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки та зобов'язався виконати
кредитні зобов'язання відповідно до
умов кредитного договору.

Сторонами погоджено, що договір
складається з заяви позичальника, Умов
надання банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою і
тарифів. На виконання договору
позивачем на ім'я відповідача був
відкритий картковий рахунок.

Згідно розрахунку заборгованості,
поданої позевачем (а.с.5-7), станом на 31
серпня 2013 року за відповідачем
рахується заборгованість за договором
у розмірі 23828 грн. 63 коп.

Заперечуючи проти заявлених вимог,
відповідач, зокрема, посилалався на те,
що позов Банком подано за межами
позовної давності й просив відмовити у
задоволенні позовних вимог з цих
підстав (а.с. 35).

Відповідно до пункту 3.1 Умов і правил
надання банківських послуг (розділ І),
для надання послуг Банк відкриває
клієнту Картрахунки, видає клієнту
Картки. Їх вид і строк дії визначений у
заяві і в Пам'ятці клієнта. Датою
укладення договору є дата відкриття
рахунку, указаного в розділі «Відмітки
банку» заяви.

Відповідно до пункту 9.12 цих же Умов,
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку ні одна із сторін не
попередить другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично поновлюється на такий же
строк.

Зазначені положення Умов і правил
надання банківських послуг свідчать
про те, що строк дії договору
визначається не тільки цими правилами,
а й положеннями, вказаними у Пам'ятці
клієнта та строком дії кредитної
картки.

З огляду на ці обставини суд першої
інстанції мав враховувати не тільки
положення пункту 9.12 Умов і правил
надання банківських послуг про
автоматичне продовження дії договору в
разі неподання заяви про припинення, а
й строк дії кредитної картки.

Відповідно до змісту заяви відповідача
від 26 лютого 2006 року (а.с.4) термін дії
картки встановлювався до березня 2009
року.

У справі встановлено і це визнається
сторонами, що на виконання умов
кредитного договору відповідачу була
видана кредитна картка НОМЕР_2, яка 10
липня 2006 року була перевипущена у
картку НОМЕР_1 з терміном дії до липня
2008 року (а.с.48, 75).

Інші кредитні картки відповідачу не
видавалися.

Відповідно до п. 6.9 Умов та правил
надання банківських послуг (роділ І) у
випадку виникнення заборгованості
держателя за картрахунком клієнт
зобовязується погашати заборгованість
впродовж 30 днів з моменту її
виникнення.

Зі змісту пп. 5.3, 5. 4 розділу ІІ
зазначених Умов випливає, що погашення
за кредитом в повному обсязі має бути
проведено не пізніше останнього дня
місяця, вказаного на платіжній картці.

Враховуючи, що кредитна картка
відповідачеві видана з терміном дії до
липня 2008 року, останнім днем погашення
боргу за кредитом є 31 липня 2008 року.

У правовій позиції Верховного Суду
України, викладеній в постанові від 06
листопада 2013 року в справі № 6-116цс13
зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК
України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушенням
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягому усього часу
- до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

У даній справі з урахуванням умов
кредитного договору, терміну дії
кредитної картки у Банку як кредитора
виникло право на звернення до суду з 1
серпня 2008 року.

Позов Банком подано 8 жовтня 2013 року,
тобто після спливу встановленої ст. 257
ЦК України позовної давності
тривалістю у три роки.

Тому, за наявності заяви відповідача
про застосування позовної давності, у
задоволенні позову «Приватбанк» до
ОСОБА_1 слід відмовити саме за спливом
позовної давності.

Указаного суд першої інстанції до
уваги не взяв та безпідставно
задовольнив позов.

Тому оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, яким у позові слід відмовити.

Оскільки апеляційним судом
ухвалюється рішення про відмову у
позові з позивача на користь
відповідача відповідно до правил ч. 1
ст. 88 ЦПК України слід стягнути витрати
зі сплати судового збору за подання
апеляційної скарги у розмірі 114 грн. 70
коп.

На підставі наведеного та керуючись п. 2
ч. 1 ст. 307 ЦПК України, пп.1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Герцаївського районного суду
Чернівецької області від 03 грудня 2013
року скасувати.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк», рахунок номер 0001,
МФО 305299, код одержувача , на
користь ОСОБА_1 114 (сто чотирнадцять)
гривень 70 коп. - витрат зі сплати
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Яремко В. В.

Судді
Перепелюк І. Б.

Чупікова В. В.