Номер провадження № 22-ц/785/1997/14
Головуючий у першій інстанції Ільящук
Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2014 року

м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Троїцької Л.Л.,
Таварткіладзе О.М.,

секретаря Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 15 лютого 2013
року, в цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -

встановила;

05.12.2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом, в якому просив стягнути з
ОСОБА_4 майнові збитки у розмірі 8981 грн.,
моральну шкоду - 8000 грн. та судові
витрати у розмірі 536 грн. 50 коп.
посилаючись на те, що у квітні 2010 року
він продав відповідачу мед, який
знаходився в тарі; в 10-ти алюмінієвих
бідонах ємкістю 38 літрів один бідон, і 30
пластикових бідонах, ємкістю 30 літрів
кожний. Оскільки був проданий лише мед,
а не тара, в якому він знаходився,
відповідач зобов'язувався повернути
позивачу тару на протязі одного місяця,
після укладання договору
купівлі-продажу. Але свої зобов'язання
ОСОБА_4 не виконав. Позивач
неодноразово просив відповідача
виконати зобов'язання та повернути
тару, приїздив до нього для того, щоб
самостійно забрати тару, звертався в
органи внутрішніх справ зі скаргою на
неправомірну поведінку відповідача,
але бажаних результатів це не дало, і
тара не повернута до теперішнього часу.
Розмір матеріального збитку, завданого
неналежним виконанням зобов'язання про
повернення тари становить - 8000 гривен,
що складає вартість не повернутих
алюмінієвих бідонів і пластикових
ємкостей. Крім того, ОСОБА_3 витратив 981
грн. на дизельне паливо для проїзду до
місця збереження тари відповідачем.
Позивач поніс витрати на сплату
судового збору у сумі 536 грн. 50 коп., які
просить стягнути з ОСОБА_4. В результаті
неправомірних дій відповідача
позивачу завдана моральна шкода у
розмірі 8000 грн., яка полягає у душевних
стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з
порушенням його права володіння і
користування спірним майном, так як він
морально страждав з цього приводу і не
мав можливості користуватися цим
майном.

Рішенням Роздільнянського районного
суду від 15.02.2013 року позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволені частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь позивача матеріальну
шкоду в розмірі 8981 грн., моральну шкоду
в розмірі 4000 грн. і судові витрати - 536
грн. 50 коп.. В іншій частині позову -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду скасувати у зв'язку з
порушенням судом норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким в задоволені позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити у повному
обсязі вказуючи, що апелянт не
відмовляється повернути майно
позивачу. При цьому, позивач не
підтвердив вартість неповернутого
майна, не довів факт завдання йому
моральних страждань, не надав доказів,
які підтверджують такі страждання. В
іншій частині рішення суду апелянтом
не оскаржувалося.

За правилами ч.1ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку колегія суддів перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, який доповів зміст
рішення, що оскаржене, доводи
апеляційної скарги, межі, в яких
повинні проводитися перевірка рішення,
встановлюватися обставини і
досліджуватися докази вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за наступних підстав;

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 у
повному обсязі суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_4 не виконав
своїх зобов'язань щодо повернення
майна позивача, чим завдав йому
майнової шкоди у розмірі 8000 грн., що
становить вартість цього майна. У
зв'язку з позбавленням позивача права
володіння, користування та
розпорядження майном, яке належало
йому на праві власності, йому завдана
моральна шкода у розмірі 4000 грн.,
оскільки він морально страждав та
переживав з цього приводу. Для
повернення свого майна позивач
витратив 981 грн. на придбання
дизельного пального, оскільки з
працівниками міліції їздив на місце, де
за поясненнями відповідача
знаходилися його алюмінієві і
пластикові бідони.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, так
як вони відповідають обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар у тарі та (або) в
упаковці, якщо інше не встановлено
договором купівлі-продажу або не
випливає із суті зобов'язання.

Товар повинен бути переданий у тарі та
(або) упакований звичайним для нього
способом в упаковку, а за їх
відсутності - способом, який забезпечує
схоронність товару цього роду за
звичайних умов зберігання і
транспортування, якщо договором
купівлі-продажу не встановлено вимог
щодо тари та (або) упаковки.

Відповідно до вимог ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
- ст.526 ЦК України.

Отже, при вирішенні питань про грошові
стягнення у справах за позовами про
захист права приватної власності на
майно колегія суддів виходить з того,
що якщо відповідач мав повернути майно
в натурі, але з будь-якої причини
ухиляється від цього, він, відповідно
до ст.623 ЦК України, зобов'язаний
відшкодувати кредитору завдані ним
збитки, зокрема, повернути таку суму
грошей, яку потрібно на час розгляду
заяви витратити на придбання майна, що
належало кредитору і не було повернуте
боржником в натурі.

Як вбачається з матеріалів справи, в
квітні 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був
укладений договір купівлі-продажу
меду, за умовами якого продавець
продав, а покупець придбав мед в 10
алюмінієвих бідонах ємкістю 38 літрів
один бідон, та в 30 пластикових ємкостях
по 30 літрів кожна ємкість. Товар був
проданий у тарі, яку покупець
зобов'язався повернути продавцю через
місяць, а саме - в травні 2010 року.
Вказана обставина підтверджується
накладною від 09.04.2010 року, виданою
ОСОБА_4 на придбаний мед (а.с.6);
постановою Роздільнянського РВ ГУ МВС
України в Одеській області про відмову
в порушенні кримінальної справи за
заявою ОСОБА_3 (а.с.14), листами
прокуратури Роздільнянського району
від 19.07.2011 року та 08.09.2011 року (а.с.12,13).
Крім того, в апеляційній скарзі на
судове рішення апелянт також
підтвердив своїх зобов'язання перед
позивачем, про повернення вказаної
тари, в якій знаходився мед, пославшись
на те, що ця тара знаходиться у м.
Миколаєві (більш точна адреса не
вказана).

У визначений сторонами строк покупець
вказану тару не повернув, у зв'язку з
чим продавець 14.02.2011 року разом з
працівниками Роздільнянського РВ ГУ
МВС України в Одеській області
(участковий інспектор міліції Бевза
С.А.), за попереднім погодженням з
ОСОБА_4 виїхав до Кіровоградської
області на автомобільному транспорті
для того, щоб забрати тару,
місцезнаходження якої вказав ОСОБА_4. В
с. Гірське Кіровоградської області, на
складі, в наявності була тара для
зберігання меду, але вона була
пошкоджена і не належала позивачу, у
зв'язку з чим він відмовився її
забирати.

На вказаний виїзд позивач затратив 90
літрів дизельного пального, вартість
якого становила 981 грн., що
підтверджується касовим чеком.

Оскільки встановити дійсну вартість не
повернутої тари встановити неможливо у
зв'язку з відсутністю її в натурі,
позивач надав до суду товарні чеки,
якими підтверджена вартість тари на
час розгляду справи в суді першої
інстанції.

Так, вартість 1 фляги ємкістю 30 літрів
становить 100 грн., вартість 1
алюмінієвого бідона становить 600 грн..

Згідно ч.3ст.386 ЦК України, власник
майна, права якого порушені, має право
на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Відповідач порушив право власності
позивача у зв'язку з неналежним
виконанням зобов'язань щодо повернення
у визначений строк тари, у зв'язку з чим
ОСОБА_3 не може користуватися цим
майном, що завдає йому моральної шкоди.
Вартість цієї шкоди судом першої
інстанції визначена в 4000 грн..

Колегія суддів визнає, що суд першої
інстанції правомірно, частково,
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3, так
як вони ґрунтуються на законі і
доведені наданими позивачем доказами.

Доводи апеляційної скарги не можуть
бути прийняті судом до уваги, оскільки
висновків суду першої інстанції не
спростовують, та не містять правових
підстав, передбачених ст.309 ЦПК України,
для скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про відмову
позивачу в задоволенні позову у
повному обсязі. Апелянт визнав свій
обов'язок перед позивачем про
повернення йому тари, в якій він
придбав мед, але не надав жодних
доказів того, що ця тара є в наявності,
та може бути повернута відповідачем.
Апелянт також не надав доказів того, з
яких причин спірна тара не повернута
позивачу, який позбавлений можливості
користуватися нею за призначенням.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги
колегія суддів також виходила з того,
що тара не повернута позивачу майже
чотири роки. За цей час апелянт мав
можливість повернути позивачу тару.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції апелянтом не оскаржувалося
та колегією суддів не перевірялося.

Керуючись ст.304, п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

ухвалила;

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 15 лютого 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, на протязі двадцяти днів, з дня
набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області:
В.П.Фальчук

Л.Л. Троїцька

О.М.Таварткіладзе