Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/4351/14
Головуючий у 1 інстанції: Панова
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на рішення Дружківського міського суду
Донецької області від 05 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із вищевказаним позовом, в якому
зазначала, що вона та відповідач мають
від шлюбу спільну дитину ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до рішення Дружківського
міського суду Донецької області від
21.07.2011 року з відповідача стягнуто
аліменти в розмірі 1000 грн. щомісяця.

З розрахунку від 14.12.2014 року
здійсненого ВДВС Дружківського МУЮ, на
виконанні в якому знаходиться рішення
суду за відповідачем мається
заборгованість зі сплати аліментів в
сумі 14 840,98 грн.

У зв'язку з цим, відповідач станом на
01.03.2014 року зобов'язаний сплатити їй
пеню в розмірі 103 170,32 грн.

Згодом уточнивши позовні вимоги та
посилаючись на зазначені обставини,
просила суд, просить стягнути з
відповідача пеню за несвоєчасну
виплату аліментів на дитину у розмірі
112008,67 грн.

Рішенням Дружківського міського суду
Донецької області від 05 серпня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
неустойку за прострочення сплати
аліментів в сумі 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
державного бюджету витрати по сплаті
судового збору в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційних скарг і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що обидві
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін. За її
змістом Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи та надані
сторонами докази.

Зокрема, судом при вирішенні питання
про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів було
враховано, що виникнення
заборгованості було обумовлено і
певними поважними обставинами, які
впливали на здатність відповідача
сплачувати аліменти. Зокрема,
відповідач має на своєму утриманні
сина від першого шлюбу на якого сплачує
аліменти, а у квітні 2014 року в нього
народився ще один син, якого відповідач
утримує та виховує. Крім того,
відповідач вжив заходи погашення
виниклої заборгованості.

Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу
України, при виникненні заборгованості
з вини особи, яка зобов'язана
сплачувати аліменти за рішенням суду,
одержувач аліментів має право
стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, суд першої інстанції
зробив правильний висновок, що
передбачена ст. 196 Сімейного кодексу
України відповідальність у виді сплати
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів настає за наявності вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду. Це
узгоджується з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними у
п. 22 постанови від 15 травня 2006 р. № 3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів", за якими
передбачена ст. 196 СК відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи.

Згідно положень Сімейного кодексу
України аліменти призначаються та
виплачуються (стягуються) щомісячно,
тому за змістом ст. 196 Сімейного кодексу
України пеня нараховується не на всю
суму заборгованості, а її нарахування
обмежується лише сумою несплачених
аліментів за той місяць, в якому не
проводилось стягнення аліментів.

Це пов'язано з тим, що відповідно до ст.
61 Конституції України ніхто не може
бути притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення, а за
положеннями ч. 2 ст. 550 Цивільного
кодексу України відсотки на неустойку
(як повторна пеня) не нараховується. У
зв'язку з цим сума заборгованості зі
сплати аліментів за попередні місяці
не додається за наступні, а кількість
днів прострочення обчислюється
виходячи з того, скільки днів
прострочено до сплати певну суму
заборгованості. При цьому пеня
нараховується не з часу фактичного
ухилення від утримання і не з часу
подання позовної заяви про стягнення
аліментів чи з часу набрання рішенням
суду про стягнення аліментів законної
сили, а з часу невиконання рішення суду.

Виходячи з зазначених положень закону
та положень ч.2 ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження", суд першої
інстанції навів обґрунтований
розрахунок пені, який був покладений
ним в основу рішення. При цьому було
враховано як розмір так і час відліку
періодів заборгованості з урахуванням
дати пред'явлення виконавчого листа до
виконання. До того ж судом правомірно в
межах наданих йому повноважень було
вирішено питання про зменшення
відповідно до ч.2 ст. 196 СК України
розміру неустойки з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Крім того, судом при визначенні розміру
пені було враховано, що вона є значно
більшою ніж розмір заборгованості, що
надало право зменшити розмір
неустойки, виходячи з засад
справедливості, добросовісності,
розумності.

Обидві апеляційні скарги не містять
переконливих доказів на спростування
висновків суду першої інстанції, а тому
судова колегія не вбачає підстав для їх
задоволення та скасування
оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну
скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дружківського міського суду
Донецької області від 05 серпня 2014 року
в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: