Справа № 758/2984/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Гребенюка В. В. ,

при секретарях - Шабатин Н. А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Головне
управління юстиції у м. Києві, про
визнання права власності в порядку
спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач), з
урахуванням зміни позовних вимог,
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
(надалі за текстом - відповідач), третя
особа: Головне управління юстиції у м.
Києві (надалі за текстом - третя особа),
про визнання права власності в порядку
спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача -
ОСОБА_3. 15.03.2011 р. вона склала заповіт на
ім`я позивача, який було посвідчено
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за реєстровим № 534. За життя матері
позивача належало 2/3 частини будинку
АДРЕСА_1. У передбачені законом строки
позивач звернувся до Четвертої
київської нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини та
нотаріальною конторою було заведено
спадкову справу. У 2011 р. відповідач
звернулась до суду з позовом до
позивача, про визнання заповіту
недійсним. Ухвалою Подільського
районного суду м. Києва від 22.03.2013 р.
позов відповідача було залишено без
розгляду. В позивача відсутні
правовстановлюючі документи на 1/2 та 1/6
частин будинку АДРЕСА_1, оскільки
вищезазначені документи знаходяться у
відповідача. 22.01.2014 р. позивач отримав
відмову від нотаріуса у видачі
свідоцтва про право на спадщину, у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів. У
зв'язку з чим, для захисту порушеного
права, позивач звернувся з позовною
заявою до суду.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовну заяву підтримали та
просили суд її задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на обставини, що
викладені у позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував.

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, участь свого представника не
забезпечила, про час, дату та місце
проведення судового засідання,
повідомлялася належним чином. Від
третьої особи на адресу суду надійшли
письмові пояснення, з яких вбачається,
що розгляд справи та прийняття рішення
залишає на розсуд суду (а.с. 43 - 44).

Суд, з'ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в
сукупності усі докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дійшов
висновку про задоволення позову,
виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 є матір'ю
позивача, що підтверджується
свідоцтвом про народження від 11.01.1954 р.,
виданого Подільським РАЦС, актовий
запис № 42 (а.с. 9).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджено свідоцтвом про смерть від
28.03.2011 р., виданого відділом реєстрації
смерті у м. Києві, актовий запис № 5526
(а.с. 12).

15.03.2011 р. ОСОБА_3 склала заповіт на ім`я
позивача, який було посвідчено
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за реєстровим № 534 (а.с. 13 - 14).

ОСОБА_3 належало 2/3 частини будинку
АДРЕСА_1.

11.08.2007 р. за життя, ОСОБА_3 зверталась до
Подільського РУ ГУ МВС України в м.
Києві з заявою про зникнення
документів, постановою ДІМ
Подільського РУ ГУ МВС України в м.
Києві капітана міліції Ткач В.М. було
відмовлено в порушенні кримінальної
(а.с. 7).

За встановлених обставин, у позивача
відсутні правовстановлюючі документи
на 1/2 та 1/6 частин будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу
України (надалі за текстом - ЦК України)
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
іншої особи (спадкоємця).

У встановлений законом строк позивач
звернувся до державної нотаріальної
контори де була відкрита спадщина та
зареєстрована 16.06.2011 р. за № 223. 22.01.2014 р.
постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії № 469/02-31, позивачу було
відмовлено видачі свідоцтва право на
спадщину за законом (а.с. 5 - 6).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його
невизнання та право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права,
примусове виконання обов'язку в натурі,
визнання незаконними дії чи
бездіяльності органу місцевого
самоврядування.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України,
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про нотаріат» нотаріуси або
посадові особи, які вчиняють
нотаріальні дії, у своїй діяльності
керуються законами України,
постановами Верховної Ради України,
указами і розпорядженнями Президента
України, постановами і розпорядженнями
Кабінету Міністрів України, а на
території Республіки Крим, крім того, -
законодавством Республіки Крим,
наказами Міністра юстиції України,
нормативними актами обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій.

Згідно ч. 1 ст. 68 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус при видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом перевіряє факт смерті
спадкодавця, час і місце відкриття
спадщини, наявність підстав для
закликання до спадкоємства за законом
осіб, які подали заяву про видачу
свідоцтва, та склад спадкового майна.

Згідно п. 212 Наказу Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 року N 20/5 «Про
затвердження Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 3 березня
2004 року за N 283/8882 (надалі за текстом -
Інструкція про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України)
нотаріус при видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом
перевіряє факт смерті спадкодавця, час
і місце відкриття спадщини, наявність
підстав для закликання до
спадкоємства за законом осіб, які
подали заяву про видачу свідоцтва,
склад спадкового майна, на яке
видається свідоцтво про право на
спадщину. На підтвердження цих
обставин від спадкоємців обов'язково
вимагаються відповідні документи. Так,
факт смерті і час відкриття спадщини
підтверджуються свідоцтвом органу
реєстрації актів цивільного стану про
смерть спадкодавця. Доказом родинних
та інших відносин спадкоємців зі
спадкодавцем є: свідоцтва органів
реєстрації актів цивільного стану;
копії актових записів; записи в
паспортах про другого з подружжя;
копії рішень суду, що набрали законні
сили, про встановлення факту родинних
та інших відносин. Факт перебування на
утриманні підтверджується рішенням
суду, що набрало законної сили, про
встановлення факту перебування
непрацездатної чи неповнолітньої
особи на утриманні. Непрацездатність
утриманця, пов'язана з віком,
перевіряється за паспортом,
свідоцтвом органу цивільного стану про
народження; непрацездатність,
пов'язана зі станом здоров'я, - за
пенсійною книжкою або довідкою,
виданою відповідним органом
медико-соціальної експертизи. Якщо
один або кілька спадкоємців за
законом позбавлені можливості подати
документи, що підтверджують наявність
підстав для закликання їх до
спадкоємства за законом, вони можуть
бути за письмовою згодою всіх інших
спадкоємців, які прийняли спадщину і
подали докази родинних, шлюбних чи
інших відносин зі спадкодавцем,
включені до свідоцтва про право на
спадщину. Така згода спадкоємців
оформляється у вигляді письмової
заяви, підпис спадкоємців на якій має
бути засвідчений у відповідності до
правил, викладених у пункті 207 цієї
Інструкції. Місце відкриття спадщини
(пункт 185 цієї Інструкції)
підтверджується: свідоцтвом органу
реєстрації актів цивільного стану про
смерть спадкодавця, якщо останнє
постійне місце проживання і місце
його смерті збігаються; довідкою
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу про його постійне
місце проживання; записом у будинковій
книзі про постійне проживання
спадкодавця, а якщо місце
проживання померлого невідоме -
документом (витягом з Реєстру прав
власності та ін.) про
місцезнаходження нерухомого
спадкового майна або його частини.
Якщо об'єктів нерухомого майна
декілька й їх місцезнаходження різне,
місцем відкриття спадщини є
місцезнаходження одного із об'єктів
цього майна за вибором спадкоємців.
За відсутності нерухомого майна
місцем відкриття спадщини є
місцезнаходження основної частини
рухомого майна, що може бути
підтверджено відповідним свідоцтвом
про державну реєстрацію
транспортного засобу, витягом з
реєстру прав власності на цінні папери
тощо. У разі відсутності у спадкоємців
зазначених документів нотаріус
вимагає копію рішення суду, що набрало
законної сили, про встановлення місця
відкриття спадщини.

Відповідно до п.п. 4 п. 216 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України якщо до складу
спадкового майна входить нерухоме
майно, що підлягає реєстрації (за
винятком земельної ділянки), нотаріус
вимагає, крім правовстановлювального
документа, витяг з Реєстру прав
власності.

У відповідності до п. 8 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України нотаріуси
зобов'язані здійснювати свої
професійні обов'язки відповідно до
Закону України "Про нотаріат" і
складеної присяги, сприяти фізичним
та юридичним особам у здійсненні їх
прав та захисті законних інтересів,
роз'яснювати права й обов'язки,
попереджати про наслідки нотаріальних
дій, що вчиняються для того, щоб
юридична необізнаність не могла їм
зашкодити, зберігати в таємниці
відомості, одержані ними у зв'язку з
вчиненням нотаріальних дій,
відмовляти у вчиненні нотаріальної дії
у разі її невідповідності
законодавству України або чинним
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, вести нотаріальне
діловодство та архів відповідно до
встановлених правил, дбайливо
ставитися до документів
нотаріального діловодства та архіву,
не допускати їх пошкодження чи
знищення, надавати документи,
інформацію і пояснення на вимогу
Міністерства юстиції, Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, головних управлінь
юстиції в областях, містах Києві та
Севастополі при здійсненні ними
повноважень щодо контролю за
організацією діяльності та виконанням
нотаріусами правил нотаріального
діловодства, постійно підвищувати
свій професійний рівень, а у випадках,
встановлених Законом, проходити
підвищення кваліфікації і виконувати
інші обов'язки, передбачені цим
Законом. На прохання фізичних чи
юридичних осіб, які звернулися за
вчиненням нотаріальних дій, нотаріуси
мають право витребувати від
підприємств, установ і організацій
відомості та документи, необхідні для
вчинення цих нотаріальних дій,
складати проекти правочинів і заяв,
виготовляти копії (фотокопії)
документів та витягів з них, а також
давати роз'яснення з питань вчинення
нотаріальних дій і консультації
правового характеру, одержувати плату
за надання консультацій правового
характеру, які не пов'язані із
вчинюваними нотаріальними діями, та
за надання додаткових
інформаційно-технічних послуг. Чинним
законодавством нотаріусу можуть бути
надані й інші права.

Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ч. 2 ст. 55 Конституції України
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Положення вказаної статті Конституції
більш детально до п. 1 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України № 6-зп від 25.11.1997 року «Щодо
офіційного тлумачення ч. 2 ст. 55
Конституції України та ст. 248-2
Цивільного процесуального кодексу
України» ч. 2 ст. 55 Конституції України
необхідно розуміти так, що кожен, тобто
громадянин України, іноземець, особа
без громадянства має гарантоване
державою право оскаржити в суді
загальної юрисдикції рішення, дії чи
бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їх рішення, дія чи
бездіяльність порушують або ущемляють
права і свободи громадянина України,
іноземця, особи без громадянства чи
перешкоджають їх здійсненню, а тому
потребують правового захисту в суді.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Згідно
ч. 4 цієї ж статті доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, а
відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені засобами
доказування, не можуть бути
підтверджені іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь.

З урахуванням вищезазначених положень
законодавства, оскільки позивач подав
заяву про прийняття спадщини, згідно
положень ч. 1 ст. 1296 ЦК України, має право
на отримання свідоцтва про право на
спадщину на спадкове майно, до суду,
доказів за яких нотаріус зобов'язаний
закликати до спадкоємства інших осіб, з
урахуванням відсутності у нотаріуса
таких відомостей, що ним не
заперечувалось, надано не було.
Відповідно до вимог ст. 46 Закону
України «Про нотаріат» були
витребуванні всі необхідні відомості
та документи для вчинення нотаріальної
дії, в зв'язку з чим, суд приходить до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 15 - 16, 392, 1261, 1268 Цивільного кодексу
України, положеннями Закону України
«Про нотаріат», Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 ст. ст. 3
- 14, 27 - 30, 57, 59 - 61, 64, 79, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294
ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Головне управління юстиції у м. Києві,
про визнання права власності в порядку
спадкування - задовольнити;

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право
власності в порядку спадкування на 1/2
частину будинку АДРЕСА_1;

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право
власності в порядку спадкування на 1/6
частину будинку АДРЕСА_1;

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання апеляційної скарги через
Подільський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. В. Гребенюк