Справа № 265/480/14-ц
Провадження № 2/265/787/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Костромітіної О. О.,

при секретарі Бойко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Маріуполя
Донецької області цивільну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_1 про звільнення
майна з-під арешту, третя особа
Орджонікідзевський відділ державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ОТП Факторинг» звернулося до суду
з позовними вимогами до ОСОБА_1, третя
особа: Орджонікідзевський відділ
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції, про звільнення майна з-під
арешту.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що 15.12.2006 року між
ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) та ЗАТ «ОТП
Банк» правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк» (надалі-Банк) у
відповідності зі статтею 1 нової
редакції Статуту АТ «ОТП Банк»,
зареєстрованого Національним банком
України 18 червня 2009 року реєстраційний
№273 був укладений кредитний договір №ML
-102/399/2006. В забезпечення виконання
кредитних зобов'язань за кредитним
договором, між відповідачем та банком
був укладений договір іпотеки № PML -
101/399/2006 від 15.12.2006 року. Згідно ст.3
договору іпотеки банку було передано
нерухоме майно, а саме квартира, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1. 12.11.2010
року між банком та ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» укладено договір
купівлі-продажу кредитного портфелю,
відповідно до п.3.3. якого до ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» перейшли права:
право вимоги сум основного боргу; право
вимоги сплати процентів, нарахованих
на суму основного боргу; право вимоги
штрафних санкцій; право нараховувати
проценти на штрафні санкції на суму
основного боргу. Перелік договорів, за
якими банк відступив зазначені права
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» міститься
у Додатку 1 до Договору купівлі-продажу
кредитного портфелю, в якому за
порядковим №651 зазначений Кредитний
договір. Також між банком і ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» було укладено
договір відступлення права вимоги від
12.11.2010 року, відповідно до п.1.1.1 якого
Банк відступив ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» право звертати стягнення на
предмет іпотеки зазначений у договорі
іпотеки, у зв'язку з чим в Додатку до
договору про відступлення права вимоги
під порядковим №50 зазначений договір
іпотеки. Таким чином, до ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» перейшли всі права
АТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до
відповідача за кредитним договором та
право звертати стягнення на предмет
іпотеки, зазначений у договорі іпотеки
(квартиру АДРЕСА_1). В теперішній час між
ТОВ «ОТП Факторин Україна» та
відповідачем досягнуто домовленість
про добровільний продаж предмету
іпотеки в рахунок погашення
заборгованості по кредитном у договору
№ML -102/399/2006 від 15.12.2006 року. Проте,
Відповідачем було повідомлено, що
08.02.2010 р. постановою державного
виконавця Орджонікідзевського відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції №17214436 накладено арешт на
вищевказане майно, що є предметом
іпотеки та оголошено заборону на його
відчуження та ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» не є стягувачем. В даному
випадку, право ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» задовольнити свої вимоги з
предмета іпотеки виникло 15.12.2006 року. А
постанову про арешт майна було
винесено 08.02.2010 року, тобто пізніше ніж
було укладено договір іпотеки. ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» як іпотеко
держатель вважає, що арешт накладений
постановою державного виконавця №17214436
від 08.02.2010 року підлягає зняттю,
оскільки державна виконавча служба не
має правових підстав для звернення
стягнення на заставлене (іпотечне)
майно. Квартира АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_1 на праві приватної власності,
постанова державного виконавця про
накладення арешту порушує права
позивача як Іпотекодержателя та
унеможливлює добровільний продаж
іпотечного майна в рахунок задоволення
його вимог за відповідним кредитним
договором. Внаслідок чого просив суд
звільнити з-під арешту накладеного
державним виконавцем
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції, 08 лютого
2010 року, нерухоме майно, належне на
праві власності ОСОБА_1, а саме квартиру
АДРЕСА_1.

Сторони у судове засідання не
з'явилися, надали суду заяву з
проханням розглянути позов без їх
участі.

Дослідивши письмові матеріали справи,
суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог позивача за
наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.12.2006 року між
ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір №ML -102/399/2006, згідно з
яким позивач надав відповідачу кредит.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, ЗАТ «ОТП Банк»
і ОСОБА_1 уклали договір іпотеки № PML -
101/399/2006 від 15.12.2006 року. Згідно ст.3
договору іпотеки банку було передано
нерухоме майно, а саме квартира, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно
належить ОСОБА_1 на праві приватної
власності.

Відповідно до ст.1 нової редакції
Статуту АТ «ОТП Банк», Публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк» є
правонаступником закритого
акціонерного товариства «ОТП Банк».

Згідно п.3.3 Договору купівлі - продажу
кредитного портфелю, укладеного 12.11.2010
року між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ
«Факторинг Україна», до позивача
перейшли права: 1) право вимоги сум
основного боргу; 2) право вимоги сплати
процентів, нарахованих на суму
основного боргу; 3) право вимоги
штрафних санкцій; 4) право нараховувати
проценти на штрафні санкції на суму
основного боргу

Постановою №17214436 державного виконавця
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції від 08.02.2010
року накладено арешт на майно, що є
предметом іпотеки, а саме на квартиру
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуг,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
іпотеку», у разі порушення боржником
основного зобов'язання відповідно до
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет
окремого права чи вимоги на передане
в іпотеку нерухоме майно виникає
відповідно до закону,таке право чи
вимога має пріоритет над вимогою
іпотекодержателя лише у разі його/її
виникнення та реєстрації до моменту
державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення
арешту на майно або якщо йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
перебуває в заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення
до суду з позовом про зняття арешту із
заставленого майна.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно на яке накладено арешт,
належить їй, а не боржникові, може
звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про
звільнення майна з-під арешту.

Враховуючи вищевказані норми права,
суд приходить до висновку, що постанова
державного виконавця
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції №17214436 від
08.02.2010 року про накладення арешту на
квартиру за адресою:АДРЕСА_1,
унеможливлює звернення стягнення на
предмет іпотеки та позбавляє позивача
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на
продаж заставленого майна в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги є цілком обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню, а
тому квартира за адресою: АДРЕСА_1,
підлягає звільненню з-під арешту,
накладеного вищезазначеною постановою
державного виконавця
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_1 про звільнення
майна з-під арешту, третя особа
Орджонікідзевський відділ державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції,
задовольнити.

Звільнити з-під арешту, накладеного
державним виконавцем
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції 08 лютого
2010 року, нерухоме майно, належне на
праві власності ОСОБА_1, а саме:
квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області у місті
Маріуполі через Орджонікідзевський
районний суд міста Маріуполя шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його оголошення або у
разі неприсутності сторін під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.О.Костромітіна