У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євтушенко О.І.,
Попович О.В.,

Іваненко Ю.Г.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Харківський
електромеханічний завод», третя особа
директор Державного підприємства
«Харківський електромеханічний
завод», про виплату заборгованості по
заробітній платі, стягнення
компенсації за затримку розрахунку при
звільненні, відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою
Державного підприємства «Харківський
електромеханічний завод» на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 12 березня 2014 року,

встановила:

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що з 01 квітня 2010 року вона
працювала на підприємстві відповідача
на посаді охоронця. 20 квітня 2011 року
була звільнена за п.2 ст.40 КЗпП України,
але з нею не було своєчасно проведено
повного розрахунку при звільненні, в
тому числі не виплачена компенсація за
невикористану відпустку. Просила
стягнути заборгованість із заробітної
плати в розмірі 1628 грн. 76 коп., 1784 грн. 47
коп. інфляційних втрат, суму
компенсації за невикористану
відпустку у розмірі 1002 грн. 75 коп. та
12 735 грн. - середню заробітну плату
за час затримки розрахунку при
звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП
України, а також 100 000 грн у
відшкодування моральної шкоди.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 10 жовтня

2012 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ДП «Харківський
електромеханічний завод» на користь
ОСОБА_3 заборгованість із заробітної
плати у розмірі 1764 грн. 08 коп. та 158 грн. 27
коп. компенсації.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 15 січня 2013 року рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 10 жовтня 2012 року залишено
без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 квітня 2013 року ухвала
апеляційного суду Харківської області
від 15 січня 2013 року скасована, справа
передана на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 24 липня 2013 року закрите
апеляційне провадження за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Фрунзенського районного суду міста
Харкова від 10 жовтня

2012 року в частині вимог про
відшкодування моральної шкоди, а в
іншій частині апеляційне провадження
було зупинено до 09 грудня 2013 року з
метою визначення кола спадкоємців
ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 20 грудня 2013 року апеляційне
провадження у справі було відновлено,
до участі у справі в якості
правонаступника ОСОБА_3 залучена
ОСОБА_4, як особа, яка прийняла спадщину.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 12 березня

2014 року рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від

10 жовтня 2012 року в частині вирішення
позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні скасовано і
ухвалено в цій частині нове рішення.
Стягнуто з ДП «Харківський
електромеханічний завод» на користь
правонаступника ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, 21 529 грн. 73 коп.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні. В іншій
частині вказане рішення залишено без
змін. Вирішено питання про судові
витрати.

У касаційній скарзі ДП «Харківський
електромеханічний завод» просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права, невірне
застосування норм матеріального права,
і залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_3 з 01 квітня 2010
року по 20 квітня 2011 року працювала
у ДП «Харківський електромеханічний
завод» на посаді охоронця та була
звільнена з посади на підставі п. 2 ст. 40
КЗпП України у зв'язку з
невідповідністю займаній посаді за
станом здоров'я.

Розрахунок при звільненні з позивачкою
своєчасно проведений не був.

Із позовом про стягнення
заборгованості із заробітної плати
позивачка звернулась у березні 2012 року.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач не провів з позивачкою
остаточного розрахунку у строки,
встановлені ст. 116 КЗпП України, разом
із тим, ухвалою господарського суду
Харківської області від 25 червня 2007
року щодо відповідача порушено
процедуру банкрутства та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів і накладено арешт на
розрахункові рахунки підприємства,
тому підстав для застосування
відповідальності, передбаченої ст. 117
КЗпП України, немає. Також суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову в частині відшкодування
моральної шкоди.

При повторному розгляді справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
зазначив, що розмір заборгованості із
заробітної плати, що підлягав до
виплати на час звільнення позивачки,
судом першої інстанції визначено
правильно, проте, суд першої інстанції
безпідставно не застосував
відповідальність відповідача,
передбачену ст. 117 КЗпП України, за
несвоєчасний розрахунок при
звільненні. Апеляційний суд ухвалив
рішення про стягнення компенсації за
несвоєчасний розрахунок при
звільненні з часу звільнення до часу
ухвалення рішення судом першої
інстанції, урахувавши при цьому, що
остаточний розрахунок не було
проведено до часу перегляду справи в
апеляційному порядку, спір про розмір
сум, що підлягають до виплати, вирішено
на користь позивача частково у
порівнянні із сумою, визначеною у
позовній заяві, на 68, 97 %, а тому стягнув
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні пропорційно
задоволеним вимогам.

Такий висновок не є правильним,
оскільки суд апеляційної інстанції
вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_3,
яка просила стягнути заборгованість із
заробітної плати в розмірі 1628 грн. 76
коп., 1784 грн. 47 коп. інфляційних втрат,
суму компенсації за невикористану
відпустку у розмірі 1002 грн. 75 коп. та 12 735
грн. як середню заробітну плату за час
затримки розрахунку при звільненні
відповідно до ст. 117 КЗпП України, а
також 100000 грн у відшкодування
моральної шкоди.

Статтею 233 Кодексу законів про працю
України передбачено строки звернення
до суду за вирішенням трудових спорів:
працівник може звернутися до суду з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду з тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки (
частина перша).

Про заборгованість по заробітній платі
ОСОБА_3 було відомо з липня 2011 року, про
що свідчать її звернення до прокурора
Фрунзенського район м. Харкова, до
управління праці і соціального захисту
населення, до фонду соціального
страхування по тимчасовій втраті
працездатності, до директора
Державного підприємства «Харківський
електромеханічний завод»
(а.с. 10 - 13).

12 липня 2011 року ОСОБА_3 було направлено
листа за підписом заступника
начальника Головного управління праці
та соціального захисту населення, в
якому їй повідомлялося про оплату
лікарняного листа за рахунок фонду
соціального страхування від
тимчасової втрати працездатності в
сумі 1 326, 70 грн, остаточний розрахунок в
сумі 3 671, 13 грн буде проведений після
надходження грошових коштів за
відряджену продукцію від замовника та
надходження коштів від реалізації
майна.

Зазначеним листом ОСОБА_3 було
повідомлено, що вона може звернутися до
суду за захистом своїх трудових прав
(а.с.14).

До суду з позовом ОСОБА_3 звернулася 27
березня 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Відповідно до положень ст. 1227 ЦК
України право на одержання сум
заробітної плати, пенсії, стипендії,
аліментів, інших соціальних виплат, які
належали спадкодавцеві, але не були
ним одержані за життя, передаються
членам його сім'ї, а у разі їх
відсутності - входять до складу
спадщини. В даному випадку залишилась
не отриманою ОСОБА_3 сума, яка була
стягнута на її користь за рішенням
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 10 жовтня 2012 року

Поза увагою апеляційного суду
залишались зазначені обставини, що
призвело до неправильного вирішення
спору.

За таких обставин рішення апеляційного
суду апеляційного суду Харківської
області від 12 березня 2014 року в частині
вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку підлягає
скасуванню. В цій частині підлягає
залишенню в силі рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від10 жовтня
2012 року.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного
підприємства «Харківський
електромеханічний завод»
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 12 березня 2014 року
скасувати. Залишити в силі рішення
Фрунзенського районного суду міста
Харкова від 10 жовтня 2012 року в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А.
Горелкіна

С у д д і:
О.І.
Євтушенко

Ю.Г. Іваненко

О.В. Попович

О.М. Ситнік