Справа № 375/1084/14-ц Головуючий у І
інстанції Нечепоренко Л.М.Провадження
№ 22-ц/780/5907/14 Доповідач у 2
інстанції СавченкоКатегорія 1
У Х В А Л А

іменем України

30 жовтня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Мережко М.В.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Рокитнянського районного суду
Київської області від 9 вересня 2014 року
про визнання мирової угоди у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вказаним вище позовом, який
мотивувала тим, що із 23 липня 2011 року по
14 березня 2014 року перебувала у
зареєстрованому шлбі із відповідачем.
В період шлюбу у 2013 році вони за 9000
доларів США придбали автомобіль «Шкода
Октавія», яким спільно користувалися
до розлучення. Враховуючи, що після
розлучення спільне кристуавння
автомобілем стало неможливим вона
запропонувала відповідачу сплатити їй
половину вартості автомобіля. Однак
відповідач відмовився, і у квітні 2014
року зняв автомобіль з обліку і
зареєстрував на свою матір ОСОБА_3
Посилаючись на те, що автомобіль є
спільним майном подружжя і вона має
право на половину його вартості,
просила стягнути із відповідача на її
користь 1/2 частину вартості автомобіля
в розмірі 49046,90 грн. та судові витрати.

Ухвалою Рокитнянського районного суду
Київської області від 9 вересня 2014 року
визнана мирова угода, укладена
сторонами, згідно якої ОСОБА_2
відмовляється від позову, а ОСОБА_1
зобов'язується протягом шести місяців,
а саме до 10 березня 2015 року сплатити
ОСОБА_2 40500 грн., з яких 38000 грн. складає
половину вартості автомобіля, 500 грн.
судового збору та 2000 грн. витрат на
прравову допомогу. Провадження у
справі закрито.

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати ухвалу
суду першої інстанції про визнання
мирової угоди і направити справу для
продовження розгляду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Згідно п.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши
скаргу на ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Постановлюючи ухвалу суд першої
інстанції виходив з того, що умови
укладеної сторонами мирової угоди
врегульовують спір у відношенні
спільного майна, не суперечать закону
та не порушують прав та інтересів інших
осіб, а відтак наявні передбачені
законом підстави для її визнання.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Відповідно до положень ст.175 ЦПК
України мирова угода укладається
сторонами з метою врегулювання спору
на основі взаємних поступок і може
стосуватися лише прав та обов'язків
сторін та предмета позову. У разі
укладення сторонами мирової угоди суд
постановляє ухвалу про закриття
провадження у справі. При цьому за
клопотанням сторін суд може
постановити ухвалу про визнання
мирової угоди. Якщо умови мирової угоди
суперечать закону чи порушують права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
визнанні мирової угоди і продовжує
судовий розгляд.

З матеріалів справи вбачається, що
укладаючи мирову угоду, сторони
врегулювали спір у відношенні
спільного майна подружжя, а саме
придбаного ними в період шлюбу
автомобіля «Шкода Октавія», який через
місяць після розлучення був відчужений
відповідачем своїй матері без згоди
позивачки.

Також вбачається, що сторони досягли
мирової угоди шляхом взаємних
поступок, зокрема сторони дійшли згоди
про сплату компенсації у меншому
розмірі, ніж було заявлено в позові.
Дана мирова угода не суперечить закону
та не стосується прав інших осіб.

За таких обставин суд першої інстанції
обгрунтовано визнав укладену
сторонами мирову угоду та закрив
провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що на
час розгляду цивільної справи
відповідач ОСОБА_1 не був власником
автомобіля «Шкода Октавія», а тому
даний автомобіль поділу не підлягав
необгрунтовані, поскільки предметом
спору було отримання позивачкою
компенсації за відчужений
відповідачем своїй матері автомобіль,
який був придбаний сторонами ушлюбі і
був їх спільною сумісною власністю.

Доводи апелянта про незаконність
оскаржуваної ухвали суду з огляду на
те, що присудження одному з подружжя
грошової компенсації можливе лише за
умови попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду колегія суддів
вважає необгрунтованими, поскільки
ст.71 СК України, яка містить наведені
вимоги, стосується вирішення спору
судом у випадку відсутності
домовленості між подружжям, що прямо
вказано у ч.1 вказаної статті. В даному
випадку спір врегульовано добровільно
сторонами і провадження у справі
закрите, а не йдеться про врегульовання
спору судом шляхом ухвалення рішення
по суті спору, що вимагає внесення
коштів на депозит.

Посилання апелянта на те, що вартість
автомобіля не відповідає його дійсній
вартості необгрунтовані, поскільки як
вище вказувалося, спір врегульовано
добровільно і в даному випадку
відповідач на власний розсуд
розпорядився своїми правами і
обов'язками. При цьому колегія суддів
враховує, безпідставність посилань
апелянта на невідповідність вартості
автомобіля, поскільки апелянт не надав
жодного доказу на підтвердження своїх
доводів, в тому числі взагалі не надав
доказів про вартість автомобіля.

Твердження апелянта про те, що він
погодився укласти мирову угоду під
психологічним тиском позивачки та її
представника надумані та безпідставні.
З матеріалів справи вбачається, що
розгляд справи відбувався тривалий
час, відбулося кілька судових засідань,
на яких були допитані свідки з боку
позивачки. Крім того, із журналу
судового засідання видно, що в
засіданні 9 вересня 2014 року, коли
сторони добровільно врегулювали спір,
були присутні як відповідач ОСОБА_1, так
і його адвокат ОСОБА_4, який оголосив
письмову заяву про добровільне
врегулювання спору між сторонами та
умови мирової угоди, після чого суддя
з'ясував у кожної із сторін
добровільність укладення такої угоди і
роз'яснив наслідки її укладення і лише
після ствердної відповіді сторін
видалився до нарадчої кімнати.

Колегія суддів не приймає до уваги як
необгрунтовані доводи апелянта про те,
що мирова угода суперечить вимогам
закону, бо в результаті її укладення
він сплачує позивачці компенсацію,
проте не набуває ніяких прав щодо
майна. Зі справи вбачається, що через
місяць після розлучення, відповідач
провів відчуження спірного автомобіля
своїй матері ОСОБА_3, тобто використав
споживчі властивості спільного майна
та отримав за це кошти.

Як вище вказувалося предметом спору
було отримання компенсації, а не
розподіл майна, як помилково вважає
апелянт, а отже умови угоди не
порушують вимог закону

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що ухвала суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалена з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасована з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Рокитнянського районного суду
Київської області від 9 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: