Провадження №2/761/128/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук С.В.

при секретарі Савенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Київської міської державної
адміністрації, третя особа Київська
міська рада про визнання права
власності на земельну ділянку за
давністю користування,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2012 р. позивачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 звернулися до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
Київської міської державної
адміністрації про визнання права
власності на земельну ділянку за
давністю користування.

В липні 2014р. позивачі подали заяву про
збільшення позовних вимог, в якій
просили суд визнати за ними право
спільної часткової власності на
земельну ділянку площею 0,0203 га,
розташовану по АДРЕСА_1 в рівних долях
за кожним.

Свої позовні вимоги позивачі
обґрунтовують тим, що 28 вересня 2001 року
ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 1/3 частину
житлового будинку АДРЕСА_1.
Розпорядженням Шевченківської
районної у м. Києві державної
адміністрації № 920 від 31 травня 2002 року
«Про зміну ідеальних часток та дозвіл
на одержання свідоцтва про право
власності у приватному будинку АДРЕСА_1
надано дозвіл на зміну ідеальних
часток між співвласниками будинку
АДРЕСА_1 і визначено, що будинок АДРЕСА_1
належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних
долях по 50/100 частин кожному. 01 серпня 2003
року ОСОБА_6 подарувала належну їй 1/2
частину домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_9.
Позивачі є правнуками ОСОБА_8 протягом
всього свого життя користувались
земельною ділянкою площею 0,0852 га по
АДРЕСА_1 і продовжують користуватись до
сьогоднішнього дня. Згідно з Рішенням
Київської міської ради № 597/1653 від
28.05.2009р. ОСОБА_1 та ОСОБА_9 передано у
приватну власність земельну ділянку
лише пл. 0,0649га, а решта 0,0203 га залишено у
їх фактичному користуванні. З червня 2009
року, з моменту виникнення у позивачів
права спільної часткової власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1, вони
сплачують земельний податок за
земельну ділянку площею 0,0852 га, а не за
0,0649 га.

Вважають, що відповідач своїми діями, а
саме стягненням земельного податку за
0,0852 га. визнає той факт, що позивачі є
власниками земельної ділянки по
АДРЕСА_1 площею 0,0852 га, хоча закріпив за
ними у їх власності лише 0,0649 га.
Позивачі 15 жовтня 2003 року звертались до
Київського міського Голови з заявою
про виділення їм в спільну власність
для обслуговування житлового будинку
та господарських будівель за адресою:
АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 0,09 га.
Однак у спільну власність позивачам
Київська міська рада передала лише
0,0649га, а решту 0,0203 га - залишили у їх
користуванні. Просили на підставі ст. 344
ЦК України визнати за ними право
спільної часткової власності, в рівних
частках, на земельну ділянку площею 0,0203
га, розташовану в АДРЕСА_1, яка
перебуває в їх фактичному
користуванні.

В судовому засіданні представник
позивачів позовні вимоги та заяву про
збільшення позовних вимог підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач Київська міська державна
адміністрація, до суду свого
представника не направила, про дату час
і місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Через канцелярію суду
відповідачем подано заперечення в яких
зазначено, що вирішення питання про
надання оспорюваної земельної ділянки
до компетенції Київської міської
державної адміністрації не
відноситься, оскільки вказана земельна
ділянка відноситься до земель
комунальної власності. Просили у
позові відмовити і в подальшому
слухати справу у їх відсутності.

За клопотанням відповідача до участі у
справі було залучено в якості третьої
особи Київську міську раду.

Третя особа Київська міська рада в
судове засідання не з'явилась, про дату,
час та місце судового розгляду
повідомлена належним чином, а тому суд
вважає за можливе провести розгляд
справи у їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивачів, дослідивши надані докази,
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Перевіряючи обставини справи судом
встановлено, що за рішенням Виконкому
Жовтневої Райради депутатів трудящих
№ 68 від 19.12.1948р. ОСОБА_8 та члени її
родини користувались земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 площею 1678 кв.м., яка
була надана останній для будівництва
житлового будинку та підтверджується
Договором на право забудови від 30
березня 1949р.(а.с.7).

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, в 60-х роках ОСОБА_8
частину свого житлового будинку
подарувала одній із своїх дочок -ОСОБА_4
та передала в її користування частину
земельної ділянки площею 0,08 га.

В користуванні ОСОБА_8 залишилась
частина земельної ділянки площею
0,0852га.

Отже, земельна ділянка площею 0,0852 га по
АДРЕСА_1 з 60-х років перебувала в
користуванні ОСОБА_8 та її сім'ї. Після
смерті ОСОБА_8 будинок по АДРЕСА_1
перейшов у спадщину двом її донькам:
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом
виданого Першою Київською державною
нотаріальною конторою 21.02.2000р. Земельна
ділянка перебувала в спільному
користуванні всієї родини.

Судом встановлено, що 28 вересня 2001 року
ОСОБА_4 подарувала належну їй 1/3 частину
будинку по АДРЕСА_1 своєму онукові
ОСОБА_5 та підтверджується Договором
дарування частини житлового будинку №
11-3712 від 28 вересня 2001 року.(а.с.17)

Розпорядженням Шевченківської
районної у м. Києві державної
адміністрації № 920 від 31 травня 2002 року
«Про зміну ідеальних часток та дозвіл
на одержання свідоцтва про право
власності у приватному будинку АДРЕСА_1
надано дозвіл на зміну ідеальних
часток між співвласниками будинку
АДРЕСА_1 і визначено, що будинок АДРЕСА_1
належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних
долях по 50/100 частин кожному.

25 лютого 2011 року ОСОБА_5 змінив прізвище
на «ОСОБА_5», що підтверджується
Свідоцтвом про зміну імені серії
НОМЕР_1, видане Відділом РАЦС
Святошинського РУЮ у м. Києві (а.с.25).

01 серпня 2003 року ОСОБА_6 подарувала
належну їй 50/100 частину будинку по
АДРЕСА_1 своїй племінниці ОСОБА_9, що
підтверджується Договором дарування
частини житлового будинку № 8-10000 від 01
серпня 2003 року (а.с.19).

Згідно з Рішенням Київської міської
ради № 597/1653 від 28.05.2009р. ОСОБА_1 та
ОСОБА_9 передано у приватну власність
лише земельну ділянку площею 0,0649га за
адресою: АДРЕСА_1, а решта 0,0203 га
залишено у фактичному користуванні
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.(а.с.8-9).

Відповідно до відомостей
автоматизованої системи ведення
земельного кадастру в межах
Шевченківського району м. Києва станом
на 14.07.2014р. земельною ділянкою за
адресою АДРЕСА_1 (кадастрові №№ 88:014:117,
88:014:186) користуються ОСОБА_1 - 426.15 кв.м. та
ОСОБА_9 - 426,15 кв.м., загальна площа якої
становить 852.29 кв.м. та за яку позивачі
сплачують податок (а.с.206).

Тобто з червня 2009 року, з моменту
виникнення у позивачів права спільної
часткової власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_1, останні сплачують в
державний бюджет земельний податок за
земельну ділянку площею 0,0852 га, а не за
0,0649 га.

Отже, позивачі сплачують земельний
податок за земельну ділянку площею 0,0203
га по АДРЕСА_1, яка перебуває в їх
користуванні, але така не закріплена за
ними на праві спільної часткової
власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 344 ЦК України
особа, яка добровільно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Набуття права власності на земельну
ділянку за набувальною давністю
регулюється законом.

Особа, яка заявляє про давність
володіння, може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Відповідно до ст. 119 Земельного Кодексу
України громадяни, які добросовісно,
відкрито і безперервно користуються
земельною ділянкою протягом 15 років,
але не мають документів, які б свідчили
про наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутись до органу
державної влади, Ради міністрів АР Крим
або органу місцевого самоврядування з
клопотанням про передачу її у
власність або надання у користування.
Розмір цієї земельної ділянки
встановлюється в межах норм,
визначених цим Кодексом.

Передача земельної ділянки у власність
або у користування громадян на
підставі набувальної давності
здійснюється в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Відповідно до п. г ч. 1 ст. 121 Земельного
Кодексу України громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності в таких
розмірах: для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) у селах - не більше
0,25 га, в селищах - не більше 0,15га, в
містах - не більше 0,10га.

Відповідно до ч. 3 ст. 121 Земельного
Кодексу України розмір земельної
ділянки, що передається безоплатно
громадянину у власність у зв'язку з
набуттям ним права власності на жилий
будинок, не може бути меншим, ніж
максимальний розмір земельної ділянки
відповідного цільового призначення,
встановлений частиною першою цієї
статті (крім випадків, якщо розмір
земельної ділянки, на якій
розташований будинок, є меншим).

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_9 15 жовтня 2003 року звертались
до Київського міського Голови з заявою
про виділення їм в спільну власність
для обслуговування житлового будинку
та господарських будівель за адресою:
АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 0,09 га.

У спільну власність позивачам Київська
міська рада передала лише 0,0649га, а
решту земельної ділянки 0,0203 га -
залишили у їх користуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України
частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, якщо
інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 86 ЗК України
земельна ділянка може знаходитись у
спільній власності (спільна часткова
власність) або без визначення часток
(спільна сумісна власність).

Суб'єктом права спільної власності на
землю можуть бути громадяни та
юридичні особи.

Позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_9 земельна
ділянка площею 0,0649га по АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності в рівних частках.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 87 Земельного
Кодексу України право спільної
часткової власності на земельну
ділянку виникає за рішенням суду.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин справи, на які посилаються
сторони, як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин,
та правові норми, які підлягають
застосуванню, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
ґрунтуються на вимогах закону, а тому
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209,
212-215, 218 ЦПК України; ст. ст. 344 ЦК України,
ст. 121 ЗК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Київської
міської державної адміністрації, третя
особа Київська міська рада про
визнання права власності на земельну
ділянку за давністю користування -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_9 право
спільної часткової власності на
земельну ділянку площею 0,0203 га,
розташовану за адресою АДРЕСА_1 в
рівних частках за кожним.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: