Провадження № 2/127/5449/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2014 року
м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області у складі головуючого судді
Дернової В.В., за участю секретаря Тронт
М.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Вінниці цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором позики та повідомила, що
16.11.2012 року між нею та відповідачем
ОСОБА_2 був укладений договір позики
грошей з видачею розписки, згідно якого
відповідач ОСОБА_2 отримав грошові
кошти в сумі 3000 доларів США як позику з
умовою їх повернення до 16.11.2013 року. П.8.3.
Договору позики передбачено, що у разі
несвоєчасного повернення основної
суми боргу Позичальник сплачує суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 100% річних від
простроченої суми. Відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 поручилися перед
позивачем ОСОБА_1 відповідати як
солідарні боржники у повному обсязі за
виконання відповідачем ОСОБА_2
зобов'язань за договором позики у разі
несвоєчасної сплати Позичальником
суми позики та процентів або сплати в
неповному обсязі, Поручителі
зобов'язуються компенсувати в повному
обсязі всі суми боргу. У визначені
строки та на день звернення до суду
борг повернутий не був. Позивач просила
стягнути солідарно з відповідачів на
її користь заборгованість за договором
позики від 16.11.2012 року у розмірі 3000
доларів США, що еквівалентно 35154,22 грн,
та 1997,27 доларів США, що еквівалентно
23404,04 грн. - 100% річних за час
прострочення виконання грошового
зобов'язання, а також судовий збір.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_6 позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених у позовній заяві, та просив
їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
при розгляді справи поклалася на
розсуд суду.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у
судове засідання не з'явилися, будучи
належним чином повідомленими про день,
час та місце розгляду справи, що
підтверджується матеріалами справи.
При цьому, відповідач ОСОБА_4
повідомлявся про день, час та місце
розгляду справи через оголошення в
пресі (газета «Урядовий кур'єр» № 196 від
23.10.2014 року).

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
пояснення представника позивача,
відповідача ОСОБА_3, дослідивши докази
у їх сукупності, суд вважає, що позов
частково обгрунтований та підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом;
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо
інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту; якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідено до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості; договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми; на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, що 16.11.2012 року між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 був укладений договір позики
грошей з видачею розписки, згідно якого
відповідач отримав кошти в сумі 3000
доларів США як позику з умовою їх
повернення до 16.11.2013 року.

Згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку;
поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання; у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники;
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до умов п.п. 6.1. - 6.4. Договору
позики відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 поручилися перед
позивачем ОСОБА_1 відповідати як
солідарні боржники у повному обсязі за
виконання відповідачем ОСОБА_2
зобов'язань за договором позики у разі
несвоєчасної сплати Позичальником
суми позики та процентів або сплати в
неповному обсязі, Поручителі
зобов'язуються компенсувати в повному
обсязі всі суми боргу.

У визначені строки та на день розгляду
справи судом борг повернутий не був,
листи - претензії, що надсилалися
відповідачам з вимогою повернути
позику, залишився без реагуванні
(а.с.10-16).

Відповідно до до ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а такод три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

П.8.3. Договору позики передбачено, що у
разі несвоєчасного повернення
основної суми боргу позичальник
сплачує суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 100% річних від
простроченої суми.

Так, згідно розрахунку 100% річних (а.с.17)
розмір 100% річних від простроченої суми
(3000 доларів США) становить 1997,26 доларів
США.

Ці факти встановлені судом та ніким не
оспорюються.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки; у
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є
певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами
(ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим, із
настанням певної події, яка має
юридичне значення, законодавець
пов'язує термін, який визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст.
251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З Договору позики від 16.11.2012 року
вбачається, що в ньому не встановлено
строку, після закінчення якого порука
припиняться, а умова договору (пункт 5.4.)
про його дію до повного виконання
Позичальником своїх зобов'язань не є
встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК
України, тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України
про те, що порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

У пункті ж 4.1. Договору позики від 16.11.2012
року зазначено, що строк користування
позикою становить 1 (один рік) з моменту
укладення даного Договору, тобто до
16.11.2013 року.

За таких обставин у позивача ОСОБА_1
виникло право пред'явити вимогу до
поручителів про виконання порушеного
зобов'язання боржника щодо повернення
позики, починаючи з 17.11.2013 року,
протягом наступних шести місяців
(тобто до 17.05.2014 року). Таку вимогу (позов
до суду, а не вимогу у позасудовому
порядку) до поручителів позивач
пред'явила лише 25.07.2014 року, тобто вже
після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК
України шестимісячного строку (Правові
позиції, викладені у постановах
Верховного Суду України від 24.09.2014 року
в справі № 6-106 цс14 та від 17.09.2014 року в
справі № 6-125 цс14).

При цьому, звернення особи до суду
з позовом про визнання поруки такою, що
припинена, не є необхідним (Правова
позиція, викладена у постанові
Верховного Суду України від
21 листопада 2012 року в справі № 6-134 цс12),
а тому позовні вимоги в частинні
стягнення заборгованості за договором
позики з поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 3607 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України; невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 заборгованість за Договором
позики від 16 листопада 2012 року у
розмірі 35 154,22 грн., що еквівалентно 3000
доларів США, та 100% річних за Договором
позики від 16 листопада 2012 року у
розмірі 23 404,04 грн., що еквівалентно 1997,26
доларів США, тобто про часткове
задоволення позову.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 585,58
грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 360-7
ЦПК України, на підставі ст. ст. 251, 252, 525,
526, 527, 530, 553, 554, 559, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК
України, Правових позицій, викладених у
постановах Верховного Суду України від
24.09.2014 року у справі № 6-106 цс14,
від 17.09.2014 року у справі № 6-125 цс14 та від
21.11.2012 року у справі № 6-134 цс12, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1
заборгованість за Договором позики від
16 листопада 2012 року у розмірі 35 154,22 грн.,
що еквівалентно 3000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 100%
річних за Договором позики від 16
листопада 2012 року у розмірі 23 404,04 грн.,
що еквівалентно 1997,26 доларів США.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 585,58
грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Вінницької області
через Вінницький міський суд
Вінницької області шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
термін з дня його проголошення.

СУДДЯ: