Справа № 127/481/14-ц Провадження №
22-ц/772/2902/2014Головуючий в суді першої
інстанції Федчишен С. А.Категорія 27
Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючої: Шемети Т.М.

суддів: Матківської М.В., Марчук В.С.

при секретарі Сніжко О.А.

з участю представника позивача ОСОБА_2,
представників відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, подану їх
представником ОСОБА_4 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 18.02.2014 року

по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра»» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про стягнення заборгованості за
кредитним договором , -

встановила:

ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з
вказаним позовом та висував вимогу
стягнути солідарно з відповідачів 34 626
доларів США 36 центів заборгованості за
кредитним договором № 10/04/2008/840-К/188, що
еквівалентно 276 768 грн. 49 коп.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 18.02.2014 року
позов задоволено: стягнуто солідарно з
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ
«Комерційний банк «Надра»
заборгованість за кредитним договором
станом на 23.09.2013 року в розмірі 34 626, 36
доларів США, що еквівалентно 276 768,49 грн.,
з яких: 22 784,07 грн. - заборгованість за
тілом кредиту, що еквівалентно 182 113, 07
грн.; 9 699, 27 доларів США- заборгованість
зі сплати процентів за користування
кредитом, що еквівалентно 77 526,26 грн.;
803,26 доларів США комісії, що
еквівалентно 6 420, 46 грн.; 1 339, 76 доларів
США пені за порушення строку
ануїтетного платежу, що еквівалентно 10
708,70 грн.. Стягнуто солідарно з
відповідачів на користь позивача 2 767, 68
грн. понесених ним судових витрат.

Не погодившись із таким рішенням суду,
відповідачі через свого представника
ОСОБА_4, подали апеляційну скаргу, в
якій висувають вимогу скасувати
оскаржуване рішення та ухвалити нове,
яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу мотивували тим, що
суд не врахував положення частини 4
статті 559 ЦК України, згідно якої порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимогу до поручителя.
Оскільки боржник припинив сплачувати
кредит з грудня 2010 року, вважають, що
право пред'явити вимогу у позивача до
поручителів виникло з 06.12.2010 року, однак
позивач цим правом не скористався і
звернувся до суду лише 13.01.2014 року.
Окрім того, зазначають, що позивач
пропустив і загальний строк звернення
до суду з позовом до боржника, оскільки
з моменту порушення строку внесення
платежів по кредиту минуло більше ніж 3
роки. Заява про застосування наслідків
пропуску строку звернення до суду була
подана відповідачами в суді першої
інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду
представники відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4 подану апеляційну скаргу
підтримали з викладених у ній підстав.
Представник позивача ОСОБА_2 проти
апеляційної скарги заперечила,
зазначила, що солідарний обов'язок
боржників не припинився, повідомлення
про наявність боргу вони надсилали,
тому строк звернення з вимогою до
поручителів банком не пропущено.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що станом на
23.09.2013 року по кредитному договору №
10/04/2008/840-К/188 від 10.04.2008 року виникла
заборгованість (з урахуванням права
дострокової вимоги кредитора про
повернення всієї суми кредиту) в
розмірі 34 626,36 доларів США, що
еквівалентно 276 768, 49 грн.. Суд вважав, що
строк позовної давності в
розглядуваних правовідносинах не
пропущено, оскільки термін дії
кредитного договору закінчується
10.04.2023 року, тому дійшов висновку, що
саме з цієї дати починається перебіг
строку позовної давності за вимогами
банку. Питання про застосування норм
частини 4 статті 559 ЦУК України судом не
вирішувалось, а оскільки в якості
забезпечення виконання зобов'язання по
основному договору було укладено
договори поруки з відповідачами ОСОБА_6
та ОСОБА_7, тому суд прийняв рішення про
солідарне стягнення заборгованості.

Вірно встановивши обставини справи,
суд невірно застосував норми
матеріального права та не застосував
норми, які підлягали до застосування.

Судом встановлено наступне:

10.04.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5
був укладений кредитний договір №
10/04/2008/840-К/188, згідно умов якого банк
надав позичальнику грошові кошти в
розмірі 25 000 доларів США на споживчі
цілі, зі сплатою відсотків у розмірі 14,49
% річним з строком повернення до 10.04.2023
року (а.с.10-11);

На забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором, 10.04.2008 року було
укладено договір поруки між ВАТ КБ
«Надра» та ОСОБА_6 (а.с.12) та договір
поруки між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_7
(а.с.13), згідно з якими поручителі взяли
на себе зобов'язання відповідати перед
кредитором за виконання боржником
зобов'язань по кредитному договору;

18.12.2013 року на адресу відповідачів було
направлено досудові вимоги про
дострокове виконання зобов'язання за
договором (а.с.18-23), відомості про
вручення цих вимог в матеріалах справи
відсутні.

Станом на 23.09.2013 року по кредитному
договору склалася заборгованість в
сумі 34 626, 36 доларів США, що еквівалентно
276 768,49 грн., з яких: 22 784,07 грн. -
заборгованість за тілом кредиту, що
еквівалентно 182 113, 07 грн.; 9 699, 27 доларів
США- заборгованість зі сплати
процентів за користування кредитом, що
еквівалентно 77 526,26 грн.; 803,26 доларів США
комісії, що еквівалентно 6 420, 46 грн.; 1 339,
76 доларів США пені за порушення строку
ануїтетного платежу, що еквівалентно 10
708,70 грн. (а.с.15-16).

Відповідачі заявили про застосування
наслідків пропуску строку звернення до
суду (а.с.63-65).

-2-

Відповідно до вимог частини другої
статті 1054 та частини другої статті 1050
ЦК України у разі, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого договорі поруки. У разі,
якщо такий строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Договорами поруки , укладеними з ОСОБА_6
та ОСОБА_7, не визначено строк, після
закінчення якого порука припиняється,
оскільки умовами цих договорів,
зокрема п. 5.3 встановлено, що дія
договору поруки закінчується належним
виконанням Позичальником взятих на
себе зобов'язань по кредитному
договору.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором, строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково.

Право банку вимагати від позичальника
дострокового виконання зобов'язань
щодо повернення кредиту, сплати
нарахованих відсотків та інших
платежів, передбачених договором,
можливих штрафних санкцій закріплено в
п. 4.2.3 кредитного договору та таке право
виникає в разі порушення позичальником
термінів внесення чергового платежу.

Як вбачається з наданого банком
розрахунку заборгованості (а.с.15-16), з
грудня 2010 року боржник припинив
сплачувати грошові кошти за кредитним
договором. Таким чином, з 06.12.2010 року в
банку виникло право дострокової
вимоги, однак він ним скористався лише
18.12.2013 року, надіславши вимоги про
повернення кредиту з усіма належними
по договору платежами боржнику та
поручителям (а.с.18-23).

Отже, з урахуванням часу направлення
вимоги (18 грудня 2013 року) та звернення
до суду з позовом (січень 2014 року),
шестимісячний строк, встановлений
частиною 4 статті 559 ЦК України,
протягом якого кредитор має пред'явити
вимоги до поручителя, не пропущений,
доказів того, що строк виконання
зобов'язання позивачем був змінений і
визначений 06.12.2010 року, про що
зазначають відповідачі, до суду не
надано, солідарний обов'язок
відповідачів не припинений, тому
доводи апеляційної скарги в цій
частині є безпідставними.

Стосовно розміру заборгованості, яка
підлягає стягненню з відповідачів, з
урахуванням поданої заяви про
застосування наслідків пропуску
строку звернення до суду (а.с.63-65), слід
зазначити наступне:

Перевіряючи доводи заявників в частині
невірного застосування судом першої
інстанції норм закону щодо позовної
давності, апеляційний суд виходять із
такого.

Сторони кредитного договору
встановили як строк дії договору - до
моменту виконання сторонами в
повному обсязі взятих на себе
зобов'язань (п.8.5 кредитного договору),
так і строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів (п.3.3.2
кредитного договору), останній з яких у
визначеній сумі підлягав виконанню у
строк до 10.04.2023 року( п.1.4 кредитного
договору).

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із частиною
третьою статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (стаття 253
ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК
України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина 5 статті 261 ЦК
України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

В даній справі встановлено, що згідно з
у умовами кредитного договору (п.п. 3.3.1,
3.3.2,) позичальник зобов'язаний
здійснювати повернення кредиту
частинами (щомісячними платежами) у
розмірі та в строки, визначені
договором: до 5 числа поточного місяця,
і щомісяця сплачувати проценти за
користування кредитом, а також
сплатити пеню за порушення строків
повернення кредиту та процентів за
користування ним (розділ 5 кредитного
договору).

Оскільки умовами договору передбачені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
до 5 числа кожного місяця, то початок
перебігу позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості (а.с.15-16), ОСОБА_5
перестав виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту та
процентів за користування кредитом,
внаслідок чого з 06.12.2010 року у нього
утворилась заборгованість за
кредитним договором. У свою чергу банк
звернувся до суду з позовом 06.01.2014 року
(конверт а.с.27).

У зв'язку з наведеним, висновок суду
першої інстанції про початок перебігу
позовної давності з 10.04.2023 року - з
визначеної судом дати закінчення дії
кредитного договору - та відсутність
підстав для застосування наслідків
пропуску строку позовної давності до
вимог банку про стягнення заборгованих
на час звернення до суду платежів

-3-

ґрунтується на неправильному
застосуванні норм матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконного
рішення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
і зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у разі
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів і
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення кожного чергового
платежу.

Таким чином, з відповідачів слід
стягнути на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
за період з 06.01.2011 року по 23.09.2013 року
(згідно заявлених вимог), виключивши з
суми, що підлягає стягненню, суми
заборгованості, які виникли до 06.01.2011
року, а також стягнути пеню в межах
річного строку перед зверненням до
суду: з 07.01.2013 року по вересень 2013 року
включно (відповідно до заявлених
вимог), отже стягненню підлягає:

- 22 784, 07 доларів США
заборгованості по тілу кредиту, що
еквівалентно 182 113 грн. 07 коп.;

- 9 088, 12 доларів США заборгованості
по процентах за користування кредитом,
що еквівалентно 72 641 грн. 33 коп.;

- 752, 57 доларів США комісії за
користування кредитом, що еквівалентно
6 015 грн. 29 коп.;

- 1 014, 36 доларів США пені за
прострочення ануїтетного платежу, що
еквівалентно 8 107 грн. 78 коп.,

а всього 33 639, 12 доларів США, що
еквівалентно 268 877 грн. 49 коп..

Позивач при зверненні до суду
поніс наступні судові витрати,
документальне підтвердження яких
міститься в матеріалах справи: 2 767, 68
судового збору при зверненні до суду
(а.с. 35). Враховуючи те, що позов підлягає
частковому задоволенню, судові витрати
підлягають частковому відшкодуванню
та з відповідачів слід стягнути на
користь позивача 2 688 грн. 77 коп.
понесених ним судових витрат.

З урахуванням вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, подану їх представником ОСОБА_4,
- задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 18.02.2014 року
скасувати та ухвалити нове:

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5
(ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_6
(ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_7
(ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_3) на користь
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» () заборгованість станом на 23.09.2013
року за кредитним договором №
10/04/2008/840-К/188 від 10.04.2008 року в розмірі 33
639, 12 доларів США (тридцять три тисячі
шістсот тридцять дев'ять доларів 12
центів), що еквівалентно 268 877 грн. 49 коп.
(двісті шістдесят вісім тисяч вісімсот
сімдесят сім гривень 49 коп.), з яких:

- 22 784, 07 доларів США (двадцять дві
тисячі сімсот вісімдесят чотири долари
07 центів) заборгованості по тілу
кредиту, що еквівалентно 182 113 грн. 07 коп.
(сто вісімдесяти двом тисячам сто
тринадцять гривень 07 коп.);

- 9088, 12 доларів США (дев'ять тисяч
вісімдесят вісім доларів 12 центів)
заборгованості по процентах за
користування кредитом, що еквівалентно
72 641 грн. 33 коп. (сімдесяти двом тисячам
шістсот сорока одній гривні 33 коп.);

- 752, 57 доларів США (сімсот п'ятдесят
два долари 57 центів) комісії за
користування кредитом, що еквівалентно
6 015 грн. 29 коп. (шести тисячам
п'ятнадцяти гривням 29 коп.);

- 1 014, 36 доларів США (тисяча
чотирнадцять доларів 36 центів) пені за
прострочення ануїтетного платежу, що
еквівалентно 8 107 грн. 78 коп. (восьми
тисячам ста семи гривням 78 коп.)

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на користь публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» 2 688 грн. 77 коп. (дві тисячі
шістсот вісімдесят вісім гривень 77
коп.) понесених ним при зверненні до
суду судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча:
Т. М. Шемета

Судді:
М.В. Матківська

В.С. Марчук