У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти
С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом прокурора м. Ірпеня
Київської області в інтересах держави
в особі Бучанської міської ради
Київської області до ОСОБА_3 про
стягнення суми за касаційною скаргою
заступника прокурора Київської
області на рішення апеляційного суду
Київської області від 14 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року прокурор м. Ірпеня
Київської області в інтересах держави
в особі Бучанської міської ради
Київської області звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що рішенням Бучанської міської ради
Київської області від 27 грудня 2007 року
«Про дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність» було
надано дозвіл на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_3, площею 1000 кв. м (за
рахунок земель запасу) для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1. 2 вересня 2008 року
рішенням Бучанської міської ради
Київської області було затверджено
проект землеустрою щодо відведення
цієї земельної ділянки ОСОБА_3
у власність та зобов'язано останню
провести сплату відновної вартості
зелених насаджень в розмірі 130 032 грн 43
коп., оскільки на земельній ділянці, яка
передана їй у власність знаходилися
зелені насадження згідно з актом
обстеження зелених насаджень, що
підлягають видаленню від 22 липня 2008
року, а саме 48 дерев, з яких: 36 сосен
діаметром 28-34 см, віком 74 роки у
задовільному стані та 12 сосен
діаметром 28-34 см, віком 74 роки у
незадовільному стані, відновна
вартість яких складає 130 032 грн 43 коп.

Вказана земельна ділянка передана
ОСОБА_3 у власність із земель запасу
Бучанської міської ради Київської
області, тому сума відновної вартості
зелених насаджень повинна надходити до
місцевого бюджету, оскільки відповідач
вказану суму не сплатила, позивач
просив суд стягнути з неї на користь
Бучанської міської ради Київської
області відновну вартість зелених
насаджень у розмірі 130 032 грн 43 коп. та
судові витрати на користь держави.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 5 березня
2014 року позов прокурора м. Ірпеня
Київської області задоволено. Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь Бучанської міської
ради Київської області відновну
вартість зелених насаджень в розмірі 130
032 грн 43 коп. та судовий збір у розмірі 1
300 грн 32 коп.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 14 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Київської області просить
оскаржуване рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову прокурора м. Ірпеня Київської
області, суд першої інстанції виходив
із того, що у разі набуття громадянином
права власності на земельну ділянку
необхідність сплати до бюджету
відновної вартості багаторічних
зелених насаджень, які розташовані на
ній, виникає з самого лише факту
переходу до громадянина права
власності на земельну ділянку з
розташованими на ній зеленими
насадженнями, і не пов'язується з їх
фактичним видаленням.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, відповідають фактичним
обставинам справи, наявним доказам,
яким дана належна правова оцінка (ст. 212
ЦПК України) й вимогам закону.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив із
того, що позивачем пропущено строк
позовної давності для звернення до
суду з відповідним позовом, який є
обґрунтованим.

Проте погодитись із такими висновками
апеляційного суду не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Бучанської міської ради
Київської області від 27 грудня 2007 року
«Про дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність» було
надано дозвіл на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_3 площею 1000 кв. м (за
рахунок земель запасу) для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1. 2 вересня 2008 року
рішенням Бучанської міської ради
Київської області було затверджено
проект землеустрою щодо відведення
цієї земельної ділянки ОСОБА_3 у
власність. Відповідно до п. 5
вищевказаного рішення ради, ОСОБА_3
зобов'язано провести сплату відновної
вартості зелених насаджень в розмірі 130
032 грн 43 коп., відповідно до
затвердженого розрахунку.

26 лютого 2009 року відповідач на підставі
зазначеного рішення отримала
державний акт про право власності на
вказану земельну ділянку. Згідно з
актом обстеження зелених насаджень від
22 липня 2008 року, на земельній ділянці,
яка передана у власність ОСОБА_3
знаходяться 48 дерев, з яких: 36 сосен
діаметром 28-34 см, віком 74 роки у
задовільному стані та 12 сосен
діаметром 28-34 см, віком 74 роки у
незадовільному стані. Вказані земельні
насадження залишаються на місці в
межах відведеної під забудову
земельної ділянки та передаються на
збереження відповідачу. Згідно з
розрахунком визначено відновну
вартість зелених насаджень в розмірі 130
032 грн 43 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України
прокурор здійснює в суді
представництво інтересів громадянина
або держави в порядку, встановленому
цим Кодексом та іншими законами, і може
здійснювати представництво на
будь-якій стадії цивільного процесу.

За змістом ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи
та інші особи, які відповідно до
ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в
інтересах інших осіб або державних чи
суспільних інтересах, мають
процесуальні права й обов'язки особи, в
інтересах якої вони діють, за винятком
права укладати мирову угоду.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Зазначене положення закону
поширюється і на позов, який
пред'являється прокурором.

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
заінтересованої сторони права на
позов, тобто можливості реалізувати
своє право в примусовому порядку через
суд.

Таким чином, норми, установлені ч. 1 ст.
261 ЦК України щодо початку перебігу
позовної давності, поширюються на
звернення прокурора до суду із заявою
про захист державних інтересів,
перебіг позовної давності в такому
разі починається від дня, коли прокурор
довідався або міг довідатися про
порушення інтересів держави.

Судами встановлено, що згідно з
постановою прокуратури м. Ірпеня
Київської області від 6 червня 2013 року
постановлено провести перевірку в
порядку прокурорського нагляду за
додержанням та застосуванням законів,
зокрема, у Бучанській міській раді
Київської області з питань сплати
погашення заборгованості зі сплати
відновної вартості за зелені
насадження та повноти вжитих заходів
цивільно-правового характеру.

На виконання зазначеної вище постанови
прокурором направлено ряд запитів та
згідно з інформацією від 19 липня 2013
року, яка надійшла з міської ради було
встановлено, що за відповідачем
рахується несплачена заборгованість в
розмірі 130 032 грн 43 коп.

Отже, прокурору про порушення стало
відомо лише під час проведення
відповідної перевірки.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Проте Бучанською міською радою
Київської області в порушення вимог
ч. 2 ст. 19 Конституції України не
було вжито заходів щодо стягнення
заборгованості зі сплати відновної
вартості зелених насаджень. У зв'язку з
чим прокурор зобов'язаний вжити
заходів на захист інтересів держави та
усунення виявлених порушень.

Таким чином, висновок апеляційного
суду про обізнаність прокурора щодо
заборгованості відповідача відносно
сплати відновної вартості зелених
насаджень в 2009 році є безпідставним,
оскільки про вказані порушення
прокурору стало відомо лише після
проведення відповідної перевірки в 2013
році.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про задоволення позову є
обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив всі
обставини справи, надав їм належну
правову оцінку та ухвалив правильне
рішення.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Київської області задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 14 травня 2014 року скасувати,
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 5 березня
2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко