Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року Черкаський
районний суд Черкаської області в
складі:

головуючого - судді
Тептюка Є.П.,

При секретарі судового засідання
Кисленко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки та скасування
державної реєстрації про перехід права
власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
вищезазначеним позовом. Свої позовні
вимоги мотивувала тим, що згідно
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ІІІ-ЧР № 015121
від 01 листопада 2002 року, на підставі
рішення Руськополянської сільської
ради Черкаського району та області від
13 червня 2002 року № 2-5, позивачці
належала на праві власності земельна
ділянка площею 0, 1815 га на території
АДРЕСА_1 суду від 03 липня 2008 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 08 жовтня 2008 року задоволено позовні
вимоги ОСОБА_2, визнано незаконним та
скасовано рішення Руськополянської
сільської ради від 13 червня 2002 року про
передачу у приватну власність ОСОБА_1
земельної ділянки, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, визнано недійсним
державний акт на вказану земельну
ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_1, визнано
за ОСОБА_2 право власності на зазначену
земельну ділянку.

Вказані судові рішення були оскаржені
позивачем до Верховного Суду України,
відповідач ОСОБА_2 не дочекавшись
вирішення спору в касаційній
інстанції, отримав державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1815 га, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 серія ЯЗ № 190409.

Ухвалою Верховного Суду України від 16
лютого 2011 року рішення Черкаського
районного суду від 03 липня 2008 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 08 жовтня 2008 року скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвалою Черкаського районного суду від
17 травня 2011 року позовну заяву ОСОБА_2
до ОСОБА_1, Руськополянської сільської
ради про визнання права власності на
земельну ділянку та визнання
державного акту недійсним залишено без
розгляду, у зв'язку з повторною неявкою
позивача у судове засідання.

09 квітня 2010 року ОСОБА_2 уклав договір
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
якому відчужив земельну ділянку,
площею 0,1815 га, що розташована в АДРЕСА_1.

Рішенням Черкаського районного суду
від 30.10.2012 року, яке набрало законної
сили визнано недійсним державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1815 га, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 серія ЯЗ № 190409 від
10.11.2008 року.

В грудні 2012 року позивач вирішила
зареєструвати своє право власності на
земельну ділянку, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 , але їй було
відмовлено в зв'язку з тим, що земельна
ділянка має нових власників, а саме
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Посилаючись на все
викладене вище позивач просить суд
визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку, в
частині відчуження земельної ділянки,
площею 0,1815 га, що розташована в АДРЕСА_1,
укладений 09.04.2010 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
ОСОБА_4, скасувати державну реєстрацію
про перехід права власності на
земельну ділянку, стягнути з
відповідачів понесені нею судові
витрати.

В судовому засіданні представник
позивача зменшила позовні вимоги,
просила суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку, в
частині відчуження земельної ділянки,
площею 0,1815 га, що розташована в АДРЕСА_1,
укладений 09.04.2010 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
ОСОБА_4, стягнути з відповідачів
понесені позивачем судові витрати.

Відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
судове засідання повторно не з'явились,
не повідомивши суд про причину неявки.

Представник позивача не заперечувала
щодо розгляду справи без участі
відповідачів, які не з'явились, в
заочному порядку відповідно до
положень ст.224-226 ЦПК України.

Заслухавши думку представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд встановив наступні фактичні
обставини справи.

Згідно Державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІІІ-ЧР № 015121 від 01 листопада 2002 року, на
підставі рішення Руськополянської
сільської ради Черкаського району та
області від 13 червня 2002 року № 2-5,
позивачці належала на праві власності
земельна ділянка площею 0, 1815 га на
території АДРЕСА_1 суду від 03 липня 2008
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 08 жовтня 2008 року задоволено позовні
вимоги ОСОБА_2, визнано незаконним та
скасовано рішення Руськополянської
сільської ради від 13 червня 2002 року про
передачу у приватну власність ОСОБА_1
земельної ділянки, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, визнано недійсним
державний акт на вказану земельну
ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_1, визнано
за ОСОБА_2 право власності на зазначену
земельну ділянку.

Вказані судові рішення були оскаржені
позивачем до Верховного Суду України,
відповідач ОСОБА_2 не дочекавшись
вирішення спору в касаційній
інстанції, отримав державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1815 га, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 серія ЯЗ № 190409.

Ухвалою Верховного Суду України від 16
лютого 2011 року рішення Черкаського
районного суду від 03 липня 2008 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 08 жовтня 2008 року скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвалою Черкаського районного суду від
17 травня 2011 року позовну заяву ОСОБА_2
до ОСОБА_1, Руськополянської сільської
ради про визнання права власності на
земельну ділянку та визнання
державного акту недійсним залишено без
розгляду, у зв'язку з повторною неявкою
позивача у судове засідання.

09 квітня 2010 року ОСОБА_2 уклав договір
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
якому відчужив земельну ділянку,
площею 0,1815 га, що розташована в АДРЕСА_1.

Рішенням Черкаського районного суду
від 30.10.2012 року, яке набрало законної
сили визнано недійсним державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1815 га, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 серія ЯЗ № 190409 від
10.11.2008 року.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом та вважається
набутим правомірно, якщо інше не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ст.202 ЦК України встановлено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори), а згідно
ст.215 ЦК України встановлено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою ст.203 ЦК України,
а саме - зміст правочину не може
суперечити ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до Рішення Черкаського
районного суду від 30.10.2012 року, яке
набрало законної сили визнано
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,1815 га, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 серія ЯЗ № 190409 від 10.11.2008 року.

Відповідно ж до ч. 2 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З викладеного вище слідує, що ОСОБА_2
незаконно набув право власності на
земельну ділянку, площею 0,1815 га, що
розташована в АДРЕСА_1.

Факт незаконності набуття ОСОБА_2 права
власності на спірну земельну ділянку
виключає саму можливість відчуження
права власності на ці землі іншій особі
на законних підставах.

Згідно ч.І, 3 ст. 215 ЦК України одна із
сторін або інша заінтересована особа
може заперечити дійсність правочину на
підставах, встановлених законом, та
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним.

Відповідно ч. 5 п. 5 Пленуму Верховного
Суду України, які містяться в абз. 5 п, 5
постанови 6 листопада 2009 р. № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності може бути заявлена як
однією зі сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Відповідно ч.І. ст. 236 ЦК України
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка
вибула з володіння ОСОБА_1 всупереч
вимогам законодавства, у осіб, на
користь яких у подальшому було
відчужено спірне майно, не виникло
право власності, а укладені ними
правочини є недійсними, тому вони не
можуть бути підставою для виникнення
будь-яких прав і обов'язків, з огляду на
що всі юридичні факти, які виникли на
підставі цього договору, не можуть
вважатися такими, що виникли на
законних підставах.

Вищезазначена позиція викладена і в
рішенні Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ: в зв'язку з тим, що
свідоцтво про право власності визнано
недійсним, така особа не була законним
власником нерухомості та не мала права
на її відчуження, договір
купівлі-продажу, за яким особа продала
спірне нерухоме майно, необхідно
визнати недійсним. З тих же підстав
підлягають визнання недійсними і
наступні договори відчуження як такі,
що суперечать закону та порушують
права позивача - рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18.07.2012 у справі №6-2319св11.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за можливе задовольнити зменшені
позовні вимоги.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК
України, суд вважає за необхідним
стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 судові витрати по
справі в сумі 229,40 грн., по 76,47 грн. з
кожного.

Керуючись ст..ст.203,215,216,236 ЦК України,
Пленумом Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» №9 від 06.11.2009 року, ст..
208,212,213,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Зменшені позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки - задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку, в
частині відчуження земельної ділянки,
площею 0,1815 га, що розташована в АДРЕСА_1,
укладений 09.04.2010 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
корить ОСОБА_1 судові витрати по справі
в сумі 229,40 грн., по 76,47 грн. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення через суд першої
інстанції, а особою, яка не була
присутня під час проголошення судового
рішення - протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя: Є. П. Тептюк