Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов'язати відновити виконавче провадження,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариства "Укрсоцбанк", звертаючись до суду з скаргою на дії Відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області просило скасувати постанову державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №43360790 від 07 листопада 2014 року та зобов'язати Відділ Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області відновити виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" залишок заборгованості у розмірі 81707,06 грн. за виконавчим листом №6-711/2009 від 02 листопада 2009 року.

Представник заявника - Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" Клименко П.І., в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, просить скаргу задовольнити з підстав, викладених у поданій скарзі.

Суб'єкт оскарження - Відділ Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, в судові засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом подати письмові пояснення по суті предмету спору не скористались.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

02 листопада 2009 року Дніпровський районний суд міста Києва видав виконавчий лист №6-711/2009, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" заборгованості по договору на суму 171829 грн. 60 коп. та 990,61 грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом. (а.с.4)

07 листопада 2014 року державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області Ісуповою Н.В. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві (ВП №43360790), на підставі якої повернуто стягувачу виконавчий лист №6-711/2009, виданий 02 листопада 2009 року Дніпровський районний суд міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" заборгованості по договору на суму 171829 грн. 60 коп. та 990,61 грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом, на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження". (а.с.5)

Як зазначено у мотивувальній частині постанови від 07 листопада 2014 року: " Згідно відповіді Державної податкової служби України відомості про відкритті розрахункові рахунки боржника відсутні. Згідно відповіді центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Іллічівська та Овідіопольського району за боржником автотранспорт не зареєстрований. Згідно відповіді УПФУ в м Іллічівську Одеської області, боржник на обліку не перебуває, пенсію не отримує. Згідно відповіді відділу Держкомземагенства у м. Іллічівськ Одеської області за боржником не зареєстровано земельних ділянок, що знаходиться на території Іллічівської міської ради. Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців є відомості, за боржницею зареєстрована квартира в м.Іллічівськ, про що було повідомлено стягувача, але стягувач не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено Законом України "Про виконавче провадження", незважаючи на попередження державного виконавця № 03-10281 від 01.10.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Як передбачено п.4 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом,

незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. (ч.4 та ч.5 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження")

Відповідно до ч.1 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом.

Аналіз даної норми свідчить про право, а не обов'язок стягувача здійснювати авансування витрат на проведення виконавчих дій, Законом України "Про виконавче провадження" передбачено лише обов'язкове авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій на території іншого органу державної виконавчої служби.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Відповідно до ч.5 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", у разі відсутності документів, що характеризують об'єкт нерухомості, у зв'язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення таких документів здійснюється у встановленому порядку за рахунок коштів стягувача. У разі якщо стягувач у двадцятиденний строк з дня одержання відповідного повідомлення державного виконавця не авансує витрати, пов'язані з підготовкою документів, що характеризують об'єкт нерухомості, арешт з нього знімається.

Таким чином, лише за наявності обізнаності стягувача про необхідність авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, належного повідомлення його про необхідність такого авансування, та відповідного погодження з державним виконавцем у державного виконавця виникають правові підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідно до п.4 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області Ісуповою Н.В. передчасно винесена постанова від 07 листопада 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачу ПАТ "Укрсоцбанк", оскільки до суду не надано докази, які мали підвередити вжитті державним виконавцем дії щодо направлення стягувачу попередження державного виконавця № 03-10281 від 01.10.2014 року про авансування витрат, при цьому в оскаржуваній постанові не визначено, які саме витрати в процедурі виконавчого провадження мають бути авансуванні стягувачем для вчинення виконавчих дій, пов'язаних з виявленням обсягу майна боржника та подальшої його реалізації для забезпечення вимог стягувачу, при цьому стягувач не здійснював жодних дій, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, і не зобов'язаний законом здійснювати обов'язкове авансування витрат щодо розшуку майна боржника.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст. 6 Закону України "Про виконавчу службу", зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Як роз'яснено у п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області щодо зобов'язання відновити виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" залишок заборгованості у розмірі 81707,06 грн. за виконавчим листом №6-711/2009 від 02 листопада 2009 року, оскільки суд не вправі зобов'язувати державного виконавця до вчинення дій, які визначені Законом України "Про виконавче провадження" та можуть здійснюватись тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скарга Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області в частині вимог щодо скасування постанови державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №43360790 від 07 листопада 2014 року підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 2, 11, 42, 47, 63 Закону України "Про виконавче провадження", Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", ст.ст.383-387 Цивільного процесуального кодексу країни,

у х в а л и в:

Скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов'язати відновити виконавче провадження задовольнити частково.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 07 листопада 2014 року (ВП №43360790), яка винесена державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області Ісуповою Наталією Володимирівною, про примусове виконання виконавчого листа №6-711/2009, виданий 02 листопада 2009 року Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" заборгованості по договору на суму 171829 грн. 60 коп. та 990,61 грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

Відмовити у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області в частині вимог щодо зобов'язання Відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області відновити виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" залишку заборгованості у розмірі 81707,06 грн. за виконавчим листом №6-711/2009 від 02 листопада 2009 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я