АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 688/4010/13-ц
Провадження № 22-ц/792/536/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка
О.В., Юзюка О.М.,

при
секретарі Сацюк Г.О.,

з участю представниці
позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

його представника
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6, до
ОСОБА_7, Шепетівської міської ради
Хмельницької області, третя особа -
управління Держземагенства у
Шепетівському районі Хмельницької
області, про визнання рішення про
передачу земельної ділянки у власність
і державного акта на право власності на
земельну ділянку недійсними за
апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Шепетівського міськрайонного суду
Хмельницької області від 16 січня 2014
року,

встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_4
звернувся до суду з доповненим у
подальшому позовом, треті особи -
ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6, до ОСОБА_2, треті
особи - Шепетівська міська рада
Хмельницької області (далі - Рада),
управління Держземагенства у
Шепетівському районі Хмельницької
області (далі - Держземагенство), про
визнання рішення ХХХІ сесії Ради 4
скликання від 17 березня 2006 року № 25 в
частині безоплатної передачі у
власність відповідача земельної
ділянки площею 0,0429 га АДРЕСА_1,
призначеної для обслуговування
індивідуального житлового будинку,
недійсним. Також позивач просив суд
визнати недійсним державний акт серії
ЯГ № 122551 від 31 березня 2006 року на право
власності ОСОБА_2 на вказану земельну
ділянку, зареєстрований у Книзі
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 86.

ОСОБА_4 зазначив, що в житловому
будинку АДРЕСА_1, який відноситься до
будинків квартирного типу, розміщені
дві квартири. Відповідач є власником
квартири АДРЕСА_1, а квартира АДРЕСА_2
належить позивачеві, ОСОБА_5, ОСОБА_2,
ОСОБА_6 на праві спільної власності.
Сторони набули ці квартири в порядку
приватизації державного житлового
фонду. За житловим будинком закріплена
прибудинкова територія, яка відповідно
до ст. 42 ЗК України у разі приватизації
громадянами багатоквартирного
житлового будинку може передаватися
безоплатно у власність або надаватись
у користування лише об'єднанню
власників. Не зважаючи на це, ОСОБА_2
незаконно приватизував частину цієї
ділянки, внаслідок чого інші власники
житлового будинку позбавлені
можливості користуватися нею.

Суд залучив Раду до участі у
справі як співвідповідача.

Рішенням Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 16 січня 2014 року позов
задоволено. Визнано рішення ХХХІ сесії
Ради 4 скликання від 17 березня 2006 року №
25 в частині безоплатної передачі у
власність ОСОБА_2 земельної ділянки
площею 0,0429 га АДРЕСА_1, для
обслуговування індивідуального
житлового будинку, недійсним. Визнано
державний акт серії ЯГ № 122551 на право
власності на земельну ділянку площею
0,0429 га АДРЕСА_1, виданий 31 березня 2006
року ОСОБА_2 та зареєстрований у Книзі
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 86,
недійсним.

Суд виходив з того, що безоплатна
передача земельної ділянки у власність
ОСОБА_2 проведена з порушенням вимог
чинного законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Заперечуючи проти апеляційної
скарги, представниця позивача ОСОБА_4 -
ОСОБА_1 зазначила, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, а тому
відсутні підстави для його скасування.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_8,
ОСОБА_6, представники Ради та
Держземагенства, які в установленому
законом порядку оповіщені про час і
місце судового засідання, до суду не
з'явилися. Від третіх осіб ОСОБА_5,
ОСОБА_8, ОСОБА_6 до апеляційного суду
надійшла заява про розгляд справи за їх
відсутності.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону
рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній
мірі з'ясував обставини, якими
обґрунтовувались позовні вимоги та
заперечення сторін, не застосував
закон (ст. 30 ЗК України (в редакції
Закону 1992 року); ст.ст. 20, 38, 39, 116, 118, 125, 126
ЗК України; ст. 21 Закону України від 16
листопада 1992 року № 2780-ХІІ «Про основи
містобудування» (далі - Закон № 2780-ХІІ);
ст. 1 Закону України від 29 листопада 2001
року № 2866-ІІІ «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку» (далі - Закон № 2866-ІІІ); п.п.
14.1.205 п. 14.1 ст. 14 ПК України; п.п. 2.1, 2.4, 2.10
Положення про порядок встановлення та
закріплення меж прибудинкових
територій існуючого житлового фонду та
надання у спільне користування або
спільну сумісну власність земельних
ділянок для спорудження житлових
будинків, затвердженого наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах, Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству,
Державного комітету України у справах
містобудування і архітектури, Фонду
державного майна України від 5 квітня
1996 року № 31/30/53/396 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 26 квітня
1996 року за № 203/1228; далі - Положення),
який підлягав застосуванню,
неправильно витлумачив положення ст. 40
ЗК України та неправомірно застосував
норми ст. 42 ЗК України, які не
поширюються на спірні відносини.

У зв'язку з неповним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи, та порушенням судом норм
матеріального права оскаржуване
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Встановлено, що житловий будинок
АДРЕСА_1, який є будинком садибної
забудови, відносився до державного
житлового фонду.

За ним була закріплена земельна
ділянка площею 846 кв.м.

У житловому будинку розміщені дві
окремі квартири, що мають свій власний
вхід з вулиці.

За договором купівлі-продажу від
14 жовтня 1992 року виконавчий комітет
Ради продав, а ОСОБА_2 купив за 7542 крб.
займану ним квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 59,8 кв.м., жилою площею
36,8 кв.м., яка складає 51/100 частину
житлового будинку.

Квартира АДРЕСА_2 загальною
площею 57,1 кв.м., жилою площею 34,0 кв.м., що
складає 49/100 частин житлового будинку,
приватизована ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8,
ОСОБА_6 відповідно до Закону України 19
червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про
приватизацію державного житлового
фонду». Ця квартира належить останнім
на праві спільної часткової власності
в рівних частках кожному.

Рішенням ХХХІ сесії Ради 4
скликання від 26 січня 2006 року № 26, до
якого внесено зміни рішенням ХХХІІ
сесії Ради 4 скликання від 17 березня 2006
року № 25, передано безоплатно у
приватну власність ОСОБА_2 земельну
ділянку площею 429 кв.м. АДРЕСА_1, яка
перебуває у його користуванні та
призначена для обслуговування
індивідуального житлового будинку. 31
березня 2006 року ОСОБА_2 одержав
державний акт серії ЯГ № 122551 на право
власності на цю земельну ділянку,
зареєстрований у Книзі реєстрації
державних актів на право власності на
землю за № 86.

Зазначені обставини визнані
сторонами та підтверджуються наявними
у справі письмовими доказами.

Згідно зі ст.ст. 18, 19 ЗК України
землі України за основним цільовим
призначенням поділяються на дев'ять
категорій, кожна з яких має свій
правовий режим залежно від характеру
землекористування, системи державних
органів, що здійснюють функції
державного управління землями та
обсягом компетенції цих органів у
галузі управління використання
земельних ділянок.

До однієї з таких категорій
відносяться землі житлової та
громадської забудови (п. «б» ч. 1 ст. 19 ЗК
України).

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 20 ЗК
України (в редакції на час виникнення
спірних відносин), віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень. Зміна цільового
призначення земель провадиться
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

До земель житлової та громадської
забудови належать земельні ділянки в
межах населених пунктів, які
використовуються для розміщення
житлової забудови, громадських
будівель і споруд, інших об'єктів
загального користування. Використання
земель житлової та громадської
забудови здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-господарського устрою з
дотриманням державних стандартів і
норм, регіональних та місцевих правил
забудови (ст.ст. 38, 39 ЗК України (в
редакції на час виникнення спірних
відносин).

Статтею 40 ЗК України встановлено,
що громадянам України за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування можуть
передаватися безоплатно у власність
або надаватися в оренду земельні
ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом.

В силу ч.ч. 1, 2, 4 ст. 42 ЗК України (в
редакції на час виникнення спірних
відносин) земельні ділянки, на яких
розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території
державної або комунальної власності,
надаються в постійне користування
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками. У разі
приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватися у користування
об'єднанню власників. Розміри та
конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі проектів
розподілу території кварталу,
мікрорайону та відповідної
землевпорядної документації.

З положень ч. 1 ст. 21 Закону №
2780-ХІІ (в редакції на час виникнення
спірних відносин) убачається, що
визначення територій і вибір земель
для містобудівних потреб здійснюється
на підставі затвердженої
містобудівної документації та планів
земельного господарського устрою.

У відповідності до п. 2.1 Положення,
яке було чинним на час виникнення
спірних відносин, прибудинкова
територія - це встановлена за проектом
поділу території мікрорайону
(кварталу) та проектом забудови
земельна ділянка багатоквартирної
несадибної житлової забудови, яка
необхідна для розміщення та
обслуговування житлового будинку
(будинків) і пов'язаних з ним
господарських та технічних будівель і
споруд.

Аналогічне визначення
прибудинкової території міститься у
ст. 1 Закону № 2866-ІІІ і п.п. 14.1.205 п. 14.1
ст. 14 ПК України.

Межі земельних ділянок
прибудинкових територій
встановлюються за проектами
відведення цих ділянок відповідно до
затверджених у встановленому порядку
норм і проектно-технічної
документації. Затверджений
відповідними органами місцевого
самоврядування за місцем розташування
цих ділянок проект поділу території
мікрорайону (кварталу), групи будинків
є підставою для розробки проектів
відведення земельних ділянок
прибудинкових територій будинку
(будинків) цього мікрорайону (кварталу).
Після відведення прибудинкової
території складається акт про
перенесення меж в натурі. До акта
додається план зовнішніх меж ділянки
із зазначенням її розмірів (п.п. 2.4, 2.10
Положення).

Аналіз змісту вказаних правових
норм дає підстави для висновку, що під
прибудинковою територією, правовий
статус якої визначено ст. 42 ЗК України,
слід розуміти відведену на підставі
відповідної містобудівної та
землевпорядної документації земельну
ділянку, на якій розташований
багатоквартирний житловий будинок.

У відповідності до Державного
класифікатора будівель та споруд ДК
018-2000, затвердженого і введеного в дію
наказом Державного комітету України по
стандартизації, метрології та
сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507,
багатоквартирними є будинки з трьома
та більше квартирами, як масової
забудови, так і індивідуальні,
підвищеної комфортності.

Житловий будинок АДРЕСА_1,
відноситься до індивідуальних
(садибних) житлових будинків. З
оглядового плану кварталу (а.с. 89)
убачається, що він розташований у
мікрорайоні садибної забудови.

Указаний будинок не є
багатоквартирним. Згідно довідки Ради
від 11 лютого 2013 року № 01-09/410 (а.с. 181)
органи місцевого самоврядування не
визначали земельну ділянку, на якій
розміщений житловий будинок сторін,
прибудинковою територією, така
містобудівна та землевпорядна
документація не розроблялась і не
затверджувалась, межі
землекористування за цим призначенням
не встановлювались.

Із схематичного плану кварталу та
архівних матеріалів комунального
підприємства «Шепетівське бюро
технічної інвентаризації» (а.с. 14, 174)
убачається, що Рада відносила спірну
землю до земельної ділянки, яка
призначена для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд. Її
цільове призначення не змінювалось і
було підтверджено оспорюваним
рішенням Ради.

Отже, земельна ділянка по АДРЕСА_1,
не є прибудинковою територією, тому на
неї не поширюється правовий режим
землекористування, передбачений ст. 42
ЗК України.

Частинами 1 і 2 статті 30 ЗК України
(в редакції Закону 1992 року), який був
чинним на час виникнення спірних
відносин, встановлено, що при переході
права власності на будівлю і споруду
разом з цими об'єктами переходить у
розмірах, передбачених статтею 67 цього
Кодексу і право власності або право
користування земельною ділянкою без
зміни її цільового призначення і, якщо
інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди. При
переході права власності громадян на
жилий будинок і господарські будівлі
та споруди до кількох власників, а
також при переході права власності на
частину будинку в разі неможливості
поділу земельної ділянки між
власниками без шкоди для її
раціонального використання земельна
ділянка переходить у спільне
користування власників цих об'єктів.

Відповідно до ч. 1, п. а) ч. 3 ст. 116 ЗК
України (в редакції на час виникнення
спірних відносин) громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування та
державних органів приватизації щодо
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти, які підлягають приватизації, в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян.

З положень ч.ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України
(в редакції на час виникнення спірних
відносин) убачається, що громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. Рішення органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування щодо приватизації
земельних ділянок приймається у
місячний строк на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

В силу ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК
України (в редакції на час виникнення
спірних відносин) право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації. Право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Після набуття права власності на
частину житлового будинку АДРЕСА_1, до
відповідача ОСОБА_2 перейшло право
користування відповідною частиною
земельної ділянки. На час приватизації
землі ОСОБА_2 не втратив цього права,
тому Рада правомірно передала йому у
власність спірну земельну ділянку.

Не врахувавши вказаних обставин і
норм чинного законодавства, суд першої
інстанції помилково виходив з того, що
приватизація земельної ділянки ОСОБА_2
здійснена з порушенням вимог закону.

На думку апеляційного суду, з
підстав, указаних у позові, позовні
вимоги ОСОБА_4 не підлягають
задоволенню.

Доводи ОСОБА_2 про порушення судом
норм процесуального права не знайшли
свого об'єктивного підтвердження.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7
задовольнити.

Рішення Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 16 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_4, треті особи -
ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6, до ОСОБА_7,
Шепетівської міської ради
Хмельницької області, третя особа -
управління Держземагенства у
Шепетівському районі Хмельницької
області, про визнання рішення ХХХІІ
сесії Шепетівської міської ради
Хмельницької області 4 скликання від 17
березня 2006 року № 25 в частині
безоплатної передачі у власність
ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,0429 га
АДРЕСА_1, призначеної для
обслуговування індивідуального
житлового будинку, та державного акта
серії ЯГ № 122551 від 31 березня 2006 року
на право власності ОСОБА_7 на вказану
земельну ділянку, зареєстрованого у
Книзі реєстрації державних актів на
право власності на землю за № 86,
недійсними відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції -
Стаднічук Н.Л.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 45