У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_4, третя
особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення
на предмет іпотеки за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 22 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» (далі - ПАТ «Державний ощадний
банк України») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5,
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 13
липня 2011 року позов ПАТ «Державний
ощадний банк України» задоволено
частково.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5
звернувся до суду з апеляційною
скаргою.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
22 травня 2014 року відмовлено в
задоволенні клопотання ОСОБА_5 про
поновлення строку на апеляційне
оскарження. Відмовлено у відкритті
апеляційного провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 липня 2011 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалу апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, та направити
справу для продовження розгляду до
суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувана
ухвала апеляційного суду постановлена
з додержанням норм процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, відмовляючи в поновленні
строку на апеляційне оскарження та у
відкритті апеляційного провадження на
заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 13 липня 2011
року за апеляційною скаргою
ОСОБА_5, поданою в березні 2014 року
апеляційний суд, з урахуванням вимог
ст. ст. 72, 297 ЦПК України, дійшов до
правильного висновку про відсутність
поважних причин пропущення значного
строку на оскарження, оскільки
доведено, що заявник 4 жовтня 2011 року
отримав заочне рішення (а.с. 200, т. 2), а,
крім того, 16 травня 2012 року отримав
судову повістку до апеляційного суду
(а.с. 3, т. 3) про розгляд апеляційної
скарги ОСОБА_4 на те саме рішення суду
першої інстанції.

Також безпідставне поновлення
процесуального строку на оскарження
рішення є порушенням принципу правової
певності та не є порушенням
ст. 6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду.

Ураховуючи викладене та положення ч. 1
ст. 342 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити ухвалу
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта