Номер провадження № 22-ц/785/2460/14
Головуючий у першій інстанції Шепітко
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Громіка Р.Д.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі:
Стадніченко А.І.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та
відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 23 грудня 2013 року за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про зменшення розміру
аліментів на утримання двох дітей,

в с т а
н о в и л а:

17 липня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 16 лютого 2012
року з нього на користь відповідачки
ОСОБА_6 стягнуто аліменти в розмірі ?
частини заробітку щомісячно на
утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, до його
повноліття. Рішенням Южного районного
суду Одеської області від 21 серпня 2012
року з нього на користь відповідачки
ОСОБА_4 стягнуто аліменти в розмірі ?
частини заробітку щомісячно на
утримання малолітнього сина ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, до його повноліття.
Загальний розмір стягнень з нього
становить ? частина його заробітку. У
теперішній час він проживає з батьками,
пенсіонерами за віком, й надає їм
матеріальну допомогу на сплату за
комунальні послуги та квартиру, купує
їм ліки та продукти харчування. У
зв'язку з економічною кризою, його
матеріальний стан погіршився, а
виплата аліментів по ? частини його
заробітку на кожну дитину ставить його
в надзвичайне скрутне фінансове
становище.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. 192
СК України, позивач ОСОБА_3 просив суд
позов зменшити розмір стягнутих з
нього аліментів на користь
відповідачки ОСОБА_6 до 1/6 частини
заробітку щомісячно на утримання
неповнолітнього сина - ОСОБА_7 та на
користь відповідачки ОСОБА_4 до 1/6
частини заробітку щомісячно на
утримання малолітнього сина ОСОБА_7

Відповідачка ОСОБА_4 позов визнала.

Відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явилась.

Рішенням суду першої інстанції у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3
просить рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі,
мотивуючи тим, що суд першої інстанції
порушив норми процесуального і
матеріального права.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги позивача ОСОБА_3,
пояснення на апеляцію позивача ОСОБА_3
та відповідачки ОСОБА_4, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга позивача
задоволенню не підлягає, оскільки
рішення постановлено з дотримання норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них.

Згідно статті 27 Конвенції про права
дитини від 20.11.1989 року, яка набула
чинності для України з 27.09.1991 року,
«держави-учасники визнають право
кожної дитини на рівень життя
необхідний для фізичного, духовного,
морального і соціального розвитку
дитини. Батько (-ки) несуть основну
відповідальність забезпечення умов
життя, необхідних для розвитку дитини,
в межах своїх здібностей і фінансові
можливостей».

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15 травня 2006
року, викладеними у п. 17 постанови № 3,
максимальний розмір аліментів, які
стягуються з боржника, то відповідно до
ч. 3 ст. 70 Закону України № 606-ХІУ «Про
виконавче провадження», не повинен
перевищувати 50 відсотків заробітної
плати цієї особи.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_3 приходиться батьком
малолітнього сина - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, матір'ю котрого являється
відповідачка ОСОБА_6 (а.с.4).

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 16 лютого 2012 року з позивача
на користь відповідачки ОСОБА_6 було
стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі по ? частки
доходів щомісячно до повноліття
дитини, при цьому відповідач надав до
суду письмову заяву про визнання
позову (а.с.6).

Позивач ОСОБА_3 приходиться батьком
малолітнього сина - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, матір'ю котрого являється
відповідачка ОСОБА_4 (а.с.5).

Рішенням Южного міського суду Одеської
області від 21 серпня 2012 року з нього на
користь відповідачки ОСОБА_4 було
стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 1/4 частки
доходів щомісячно до повноліття
дитини, при цьому відповідачка у
судовому засіданні заявила про
визнання позову (а.с.7).

Позивач є інвалідом 3-ї групи з
дитинства (а.с.9), працює
докером-механізатором в порту «Южний»
та отримує заробітну плату в
середньому близько 10 000 гривень, що
визнано ним у судовому засіданні,
відповідачка ОСОБА_4 працює тальманом
зміни порту «Южний», дані про місце
роботи відповідачки ОСОБА_6 відсутні.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що визначений
розмір аліментів на утримання двох
дітей (по 1/4 частки доходів щомісячні на
кожного) котрі проживають з їх матерями
окремо від батька, відповідає
інтересам кожної дитини. Позивачем
ОСОБА_3 не доведено в судовому
засіданні те, що його матеріальний стан
погіршився і виплата аліментів по ?
частини його заробітку на кожну дитину
ставить його в скрутне фінансове
становище. Тому у відповідності до ст.
ст. 15, 16 ЦК України його вимоги не
підлягають захисту судом.

Таким чином, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно із законом.

Доводи позивача ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі про те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним і
необґрунтованим, оскільки суд не
врахував, що виплата аліментів по ?
частини його заробітку на кожну дитину
ставить його в скрутне фінансове
становище, не приймаються до уваги за
таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
позивач ОСОБА_3 був зобов'язаний
довести в судовому засіданні ті
обставини, на які він посилається як на
підставу вимог.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Однак жодного належного та допустимого
доказу погіршення матеріального стану
з часу ухвалення вказаних судових
рішень позивачем до суду не надано,
посилання позивача на витрати,
пов'язані з утримання батьків, також не
підтверджені доказами.

Тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції всебічно та повно
зясував обставини, що мають значення
для справи, дав належну оцінку наданим
доказам у відповідності до положень
процесуального законодавства та
правильно виходив з того, що у даному
випадку підстав для зменшення розміру
аліментів на утримання двох дітей не
має.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про
задоволення позову в повному обсязі
немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 23 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький