АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/859/14
Головуючий 1-ої інст.:
Справа № 644/4660/13-ц
Категорія: відшкодування шкоди
Доповідач: Маміна О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Маміної О.В.

суддів - Борової С.А., Крилової Т.Г.

при секретарі - Єндовицькій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на заочне рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Харкова від 02
жовтня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1
про відшкодування шкоди, спричиненої
злочином,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Позивачі, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, звернулися до суду з зазначеним
позовом. В обґрунтування вимог
зазначали, що відповідача ОСОБА_4 було
визнано винним у скоєнні
суспільно-небезпечних діянь,
передбаченого ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 194 КК
України. Судом застосовано примусові
заходи виховного характеру у вигляді
передачі під нагляд матері -
відповідачки ОСОБА_1. Діями відповідача
позивачам було завдано майнової шкоди
на суму 18 707, 89 грн. Добровільно ОСОБА_1
відшкодовано лише 3 900, 00 грн. Крім того,
внаслідок протиправних дій
відповідача позивач змушений був
закрити бізнес, на доходи від якого міг
утримувати себе і свою сім'ю, в
результаті чого зазнав також моральних
страждань Просили стягнути солідарно з
відповідачів майнову шкоду з
урахуванням індексу інфляції 15 501, 64
грн., 50 000, 00 грн. моральної шкоди та
судові витрати.

Заочним рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Харкова від 02
жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майнову шкоду
15 501, 64 грн., 16 000, 00 грн. моральної шкоди
та судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції від 02
жовтня 2013 року скасувати, в задоволенні
позовних вимог відмовити. Посилається
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що
ухвалою Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 22.09.2003 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 визнано винними у скоєнні
суспільно- небезпечних діянь,
передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК
України та застосовано заходи
виховного характеру у вигляді передачі
під нагляд батьків.

Зі змісту вказаної постанови
вбачається, що у червні 2002 року
неповнолітні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, таємно проникли у
приміщення склотари, належне ПП ОСОБА_2,
звідки викрали гроші в сумі 400 грн., ящик
пива вартістю 36 грн. та два
калькулятори вартістю 9 грн. 72 коп.
Після чого підпалили папір та кинули
його у приміщення пункту прийому
склотари, від чого виникла пожежа.
Внаслідок пожежі ОСОБА_2 спричинено
шкоду на загальну суму 18707 грн. 80 коп.

Відповідно до ст. ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями або бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
чи юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1178 ЦК України шкода,
шкода, завдана малолітньою особою (яка
не досягла чотирнадцяти років)
відшкодовується її батьками, якщо вони
не доведуть, що шкода не є наслідком
несумлінного здійснення або ухилення
ними від здійснення виховання та
нагляду за малолітньою особою

Обов'язок зазначених осіб відшкодувати
шкоду, завдану малолітньою особою, не
припиняється в разі досягнення нею
повноліття.

Відповідно до ст. 1190 ЦК України особи,
спільними діями або бездіяльністю яких
було завдано шкоди, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілим.

За заявою потерпілого суд може
визначити відповідальність осіб, які
спільно завдали шкоди, у частці
відповідно до ступеня їхньої вини.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкова для суду, що
розглядає справу про цивільно - правові
наслідки дії особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Разом з тим, звертаючись до суду із
даним позовом, позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 не надали судові доказів
розміру спричиненої їм шкоди, не навели
розрахунок розміру шкоди з урахуванням
індексу інфляції, як то вони вимагали у
своїй позовній заяві. Не навели
мотивів, з яких вони виходили,
звертаючись з позовом лише до ОСОБА_4 та
його матері ОСОБА_1 без залучення в
якості відповідача особи, спільними
діями з якою було спричинено шкоду -
ОСОБА_5 та його батьків. При цьому у
позовній заяві не зазначено про
визначення відповідальності осіб, які
спільно завдали шкоди, у частці
відповідно до ступеня їхньої вини.

Суд на зазначені порушення уваги не
звернув, не з"ясував, з якого розрахунку
виходили позивачі, визначаючи розмір
спричиненої їм шкоди, не навів
відповідного розрахунку у
мотивувальній частині рішення, а
обмежився зазначенням суми, вказаної у
позовній заяві.

Зі змісту судового рішення та
матеріалів справи не вбачається, яку
шкоду заподіяно позивачці ОСОБА_3, яка
не визнавалась потерпілою по справі
про застосування заходів виховного
характеру, та в подальшому не
зверталась у будь - який спосіб за
захистом своїх прав протягом майже
одинадцяти років. При цьому у тексті
позовної заяви по даній справи не
міститься жодного посилання на
порушення прав ОСОБА_3

Суд першої інстанції вказані обставини
також не врахував, стягнувши майнову
та моральну шкоду на користь обох
позивачів без зазначення будь - яких
мотивів щодо позивачки ОСОБА_3

Крім того судова колегія враховує і ті
обставини, що вчинення суспільно -
небезпечних дій малолітніми ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 мали місце в червні 2002 року.
Після застосування судом до
малолітніх заходів виховного
характеру, потерпілий ОСОБА_2 звертався
до суду з позовом про відшкодування
шкоди, проте ухвалою
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 21.06.2007 року вказаний позов
було залишено без розгляду у зв"язку із
повторною неявкою позивача без
поважних причин.

І на час звернення позивачів до суду з
даним позовом пройшло більше десяти
років. Причини, що свідчили б про
поважність обставин, з яких вони такий
тривалий час не звертались до суду за
відшкодуванням шкоди, позивачами не
наведено.

Проте у своїй позовній заяві позивачі
вимагають відшкодувати шкоду з
урахуванням індексу інфляції за всі
роки з 2003 року по 2013 рік.

Позивачами всупереч ст. 1190 ЦК України
не ставилось питання про солідарний
обов'язок, осіб, спільними діями яких
спричинено шкоду ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5), не
визначений розмір частки майнової
шкоди, яка підлягає стягненню лише з
однієї з винних осіб. В порушення ст.ст.
10, 11, 60 ЦПК України не наданий
розрахунок майнової шкоди, в тому числі
з урахуванням індексу інфляції, не
доведено факту заподіяння шкоди
позивачці ОСОБА_3 В судовому засіданні
апеляційної інстанції позивачами
також не надані відповідні докази, тому
судова колегія вважає, що висновок
суду про задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є безпідставним.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала
за наявності її вини.

Судом першої інстанції встановлено, що
внаслідок неправомірних дій
малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5
потерпілому ОСОБА_2 спричинено
моральну шкоду.

Разом з тим суд не звернув уваги на
вимоги ст. ст. 256, 257 ЦК України,
відповідно до яких для таких
правовідносин встановлений загальний
строк позовної давності - три роки.

Як зазначено вище, з моменту подій,
внаслідок яких було спричинено шкоду
майну потерпілого ОСОБА_2, до звернення
до суду з даним позовом пройшло майже
одинадцять років.

Відповідачка подала відповідну заяву
про застосування строку позовної
давності, виклавши її в заяві про
перегляд заочного рішення, оскільки не
була належним чином повідомлена про
час і місце судового засідання 02.10.2013
року, коли було ухвалено оскаржуване
рішення. Допущені судом порушення норм
процесуального прав, а саме, розгляд
справи за відсутності відповідача,
належним чином не повідомленого про
час і місце розгляду справи, призвели
до неправильного вирішення справи.

Підстав для поновлення пропущеного
строку судова колегія не вбачає, тому в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
цій частині слід відмовити за
пропуском строку позовної давності.

ОСОБА_3 в частині відшкодування
моральної шкоди слід відмовити у
зв"язку із недоведеністю факту
спричинення моральної шкоди з мотивів,
зазначених вище.

Тому рішення суду підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Заочне рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Харкова від 02 жовтня 2013 року
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, відмовити в
повному обсязі.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя -

Судді -