АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Винту Ю.М., Заводян К.І.,

секретар Скрипник С.В.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
та ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання заповіту
недійсним, за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Герцаївського
районного суду Чернівецької області
від 03 квітня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася в суд
з позовом до ОСОБА_1 про визнання
заповіту недійсним.

Рішенням Герцаївського районного суду
Чернівецької області від 03 квітня 2014
року в задоволені позову ОСОБА_4
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати вищезазначене рішення суду
та ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги. Посилається на те, що
судом першої інстанції були порушені
норми матеріального та процесуального
права, а висновки суду не відповідають
обставинам справи. Зазначає, що суд
безпідставно прийшов до висновку про
відсутність в справі доказів
неспроможності ОСОБА_5 в момент
складання ним заповіту розуміти
значення своїх дій та керувати ними.
Вказує на те, що під час перебування
ОСОБА_5 в психлікарні йому було 83 роки.
Помер він через три з половиною місяці
після виписки з психлікарні, а заповіт
складений був за сім днів до смерті.
Також суд не дав критичну оцінку
показам свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, а також акту
судово-психіатричної експертизи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, осіб, які беруть
участь у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи в межах заявлених в
суді першої інстанції вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що 04 грудня 1995 року
ОСОБА_5 склав заповіт, яким на випадок
своєї смерті усе належне йому майно
заповів ОСОБА_4 (а.с.11). Проте, вже 19
лютого 2013 року ОСОБА_5 склав інший
заповіт, за яким все майно він заповів
ОСОБА_1 (а.с.41). ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5
помер.

Згідно акту посмертної
судово-психіатричної експертизи № 9
дати відповідь на питання, в якому
психічному стані знаходився ОСОБА_5 на
час складання заповіту від 19.02.2013 року
експертна комісія не може з причин
того, що переважаюча більшість записів
щодо останнього дала змогу оцінити
тільки його соматичний стан, а не
психічний. Ретроспективна оцінка
психічного стану ОСОБА_5 за час його
перебування на стаціонарному
лікуванні в лікарні не дає можливості
оцінити його психічний стан динамічно
надалі, оскільки відображає лише його
психічний стан у саме той, конкретний,
період часу стаціонарного лікування.

За результатами повторної комісійної
судово-психіатричної експертизи був
складений акт судово-психіатричного
експерта №508 від 16.07.2014 року, в якому
зазначено, що дати відповідь на
питання, в якому психічному стані
знаходився ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на час
складання заповіту від 19.02.2013 року та чи
міг ОСОБА_5 за своїм психічним станом у
зазначений час усвідомлювати значення
своїх дій та керуватися ними, експертна
комісія не може, оскільки після виписки
із психіатричної лікарні та у період
укладення правочину у медичній
документації Герцаївської ЦРЛ
відсутня інформація стосовно його
психічного стану, а свідчення свідків
формальні, недостатньо інформативні.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Посилання апелянтки в апеляційній
скарзі на зацікавленість ОСОБА_6 в
розгляді справи, оскільки він є міським
головою є припущенням та не може бути
підставою для скасування рішення суду.

Крім того, саме по собі перебування на
лікуванні ОСОБА_5 в Герцаївській ЦРЛ з
18.02.2013 року по 25.02.2013 року та 28.01.2013 року
по 07.02.2013 року не є підставою для
визнання заповіту недійсним з підстав,
передбачених ч.1 ст.225 ЦК України,
оскільки вагомих змін у психічній
сфері ОСОБА_5 не було відмічено, а
лікарем - психіатром Герцаївської ЦРЛ
він не оглядався.

Тому, відмовляючи у задоволені позову
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що будь-яких доказів на
підтвердження абсолютної
неспроможності ОСОБА_5 в момент
складення ним заповіту - 19 лютого 2013
року розуміти значення своїх дій та
керувати ними позивачкою не надано, а з
показів свідків та акту посмертної
судово-психіатричної експертизи №9,
акту судово-психіатричного експерта
№508 від 16.07.2014 року можна прийти лише до
висновку про перебування ОСОБА_5 25.06.2012
року у психотичному стані, з підстав
чого був госпіталізований до
Чернівецької облпсихлікарні з
діагнозом «судинна деменція
вираженого ступеню з психотичними
включеннями», де лікувався в
стаціонарі до 01.10.2012 року. Після виписки
із психіатричної лікарні та у період
укладення правочину у медичній
документації Герцаївської ЦРЛ
відсутня інформація стосовно його
психічного стану, а свідчення свідків
формальні, недостатньо інформативні.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для його скасування.

На підставі вищевикладеного, керуюсь
ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів,
-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Герцаївського районного суду
Чернівецької області від 03 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: