справа № 208/6648/13-ц
№ провадження 2/208/2203/13
РІШЕННЯ

Іменем
України

16 січня 2014 р.
м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області у складі: головуючого, судді
Ізотова В.М., при секретарі Кушта І.О., за
участю представника позивача Стребіж
М.О., відповідачки ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 «про
стягнення заборгованості»,

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом посилаючись на те, що 22.01.2007
року між позивачем та відповідачкою
був укладений кредитний договір,
відповідно до умов якого Банк надав а
відповідачка ОСОБА_2 отримала кредит в
розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом та
з кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.
Відповідачка зобов'язання за договором
належним чином не виконала і станом на
31.07.2013 року виникла заборгованість в
розмірі 29617,98 грн., яка складається з:
8487,93 грн. - заборгованість за кредитом;
14925,08 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина), 1386,57 грн. -
штраф (процентна складова).

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав, пославшись
на обставини зазначені у позовній
заяві, просив задовольнити та стягнути
з відповідачки на користь Банку
оплачений судовий збір.

Відповідачка та її представник позов
не визнали, пояснивши суду, що, дійсно,
відповідачка 22.01.2007 року отримала від
позивача кредит у розмірі 4000,00 грв. у
вигляді отримання кредитної картки,
якою вона користувалась до 2009 року. В
жовтні 2009 року вона погасила цей кредит
у повному обсязі і в подальшому
кредитною карткою не користувалась.
Оскільки позивач звернувся до суду з
пропуском строку позовної давності,
відповідачка і її представник просили
в задоволені позову відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов
наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, - за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530, 629 ЦК
України, - зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений термін, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 22.01.2007 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником
якого є позивач, та відповідачкою було
укладено договір про надання
банківських послуг. Відповідно до умов
договору позичальнику було відкрито
кредитну картку «Універсальна» із
встановленням суми кредитного ліміту в
розмірі 4000 грн. та встановленням
базової відсоткової ставки 36% з
розрахунку 360 днів в році, який
відповідає строку дії картки порядок
погашення заборгованості щомісячними
виплатами в розмірі 7% від суми
заборгованості (а.с.16).

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Пунктом 6.5 Умов та правил надання
банківських послуг передбачено
обов'язок позичальника погашати
заборгованість по кредиту, процентам
за його користування, сплачувати
комісію.

Уклавши кредитний договір та отримавши
грошові кошти на умовах повернення
строковості та платності, відповідачка
в листопаді 2009 року припинила
виконувати свої зобов'язання за
вказаним договором, що призвело до
виникнення заборгованості, яка, згідно
наданого банком розрахунку, станом на
31.07.2013 року становить 29617,98 грн., яка
складається з: 8487,93 грн. -заборгованість
за кредитом; 14925,08 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1386,57
грн. -штраф (процентна складова).

Відповідачка та її представник у своїх
поясненнях та у наданій суду письмовій
заяві просили застосувати до спірних
правовідносин сплив позовної давності
і за цих підстав відмовити у
задоволенні позову.

Представник позивача просив строк
позовної давності не застосовувати,
тому, що кредитний договір з
відповідачкою продовжує діяти
оскільки строк його виконання є
невизначеним.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

У відповідності до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

З матеріалів справи вбачається, що
строк позовної давності сторонами
договору не був обумовлений, як це
зазначено у ст. 259 ЦК України, тому до
спірних правовідносин застосовується
загальна позовна давність тривалістю у
три роки.

Згідо ч. 5 ст. 261 ЦК України, за
зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Відповідно до п. 6.9 Умов та правил
надання банківських послуг (а.с.20),
відповідачка зобов'язалась погашати
заборгованість на протязі ЗО днів з
моменту її виникнення.

З матеріалів справи вбачається, що
останній платіж на кредитну картку
відповідачкою було здійснено 02.10.2009
року і з цього часу відповідачка
кредитною карткою не користувалась та
заборгованість не сплачувала, і про це
порушення з боку відповідачки, банку
було відомо вже після спливу зо днів
від останньої дати погашення
заборгованості, а саме в листопаді 2009
року, оскільки,

Одже, строк, у межах якого банк мав
право звернутися до суду з вимогою про
захист свого права, закінчився в
листопаді 2012 року, проте позивач,
пропустивши строк позовної давності,
звернувся до суду з позовом лише 21.08.2013
року. З клопотанням, щодо поновлення
строку позовної давності, позивач до
суду не звертався і підстав, для
визнання пропуску цього строку з
поважних причин, з матеріалів справи не
вбачається.

Згідно роз'яснень п. 31 Постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин", у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України, зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, вислухавши учасників
процесу, дослідивши і оцінивши
обставини по справі у їх сукупності,
суд вважає, що перебіг позовної
давності, у правовідносинах які
виникли між сторонами по справі,
почався з часу невиконання
відповідачкою зобов'язання по
кредитному договору, а саме з листопада
2009 року у зв'язку з чим, звернувшись до
суду з позовом у серпні 2013 року,
позивачем було пропущено строк
позовної давності, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи позивача про те, що дія
кредитного договору не закінчилась у
зв'язку з невиконанням зобов'язання
позичальника повернути кредитні кошти,
суд вважає неспроможними, оскільки дія
договору і строк позовної давності не є
тотожними та регулюються різними
нормами закону, зокрема, позовна
давність це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу (стаття 256 ЦК України).

Керуючись, ст. ст. 11, 16, 261, 257, 266, 267 ЦК
України, ст. ст. 3-6, 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд -

вирішив:

У задоволені позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 «про
стягнення заборгованості», відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Заводський районний суд
м. Дніпродзержинська шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії повного
тексту рішення.

Суддя
Ізотов В. М.