АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/559/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа №2033/2-2121/11
Доповідач - Коростійова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 січня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Ізмайлової Г.Н.,
Гуцал Л.В.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Фрунзенського районного
суду міста Харкова від 29 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, - Дванадцятої
Харківської державної нотаріальної
контори про визнання заповіту
недійсним, визнання права власності на
домоволодіння в порядку спадкування за
законом, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_4
звернулась до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування позову
посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
помер її чоловік - ОСОБА_5.

Після його смерті відкрилася
спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1

Вона є спадкоємцем першої черги
за законом.

У встановлений ст. 1270 ЦК України
строк вона звернулася до нотаріальної
контори для оформлення спадщини, де її
повідомили про те, що 18 лютого 2011 року
ОСОБА_5 залишив заповіт на користь
ОСОБА_3

У ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5
виповнилось 84 роки.

За життя чоловік страждав низкою
захворювань і за станом здоров'я та у
зв'язку з похилим віком у момент
складання заповіту не міг розуміти
значення своїх дій і керувати ними.

Посилаючись на вказані обставини
та ст.ст. 203, 215, 225, 1220, 1223, 1257, 1258,1261, 1268, 1270
ЦК України, просила:визнати заповіт
ОСОБА_5, посвідчений 18 лютого 2011 року
державним нотаріусом Дванадцятої
Харківської державної нотаріальної
контори на користь ОСОБА_3 недійсним;
визнати за нею право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5

Відповідачка ОСОБА_3 проти позову
заперечувала, посилаючись на те, що за
життя ОСОБА_5 не мав психічних
відхилень. Складений ним заповіт
відповідав його волі, оскільки вона
надавала ОСОБА_5 допомогу.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
- Дванадцята Харківська державна
нотаріальна контора свого
представника до суду не направила.

Рішенням Фрунзенського районного
суду міста Харкова від 29 листопада 2013
року позов задоволено.

Заповіт ОСОБА_5, посвідчений 18
лютого 2011 року державним нотаріусом
Дванадцятої Харківської державної
нотаріальної контори на користь
ОСОБА_3, визнано недійсним. Визнано за
ОСОБА_4 право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просе
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_4
у позові відмовити. При цьому
посилається на: неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Інші особи, які брали участь у
справі, рішення суду не оскаржили.

ОСОБА_4, в особі свого представника
ОСОБА_6, подала письмові заперечення на
апеляційну скаргу. Просила апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Перевіряючи законність і
обгрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції - скасуванню з підстав,
передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК
України з ухваленням нового рішення
про відмову ОСОБА_4 у позові.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 1 червня 1991 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась
спадщина на належний йому на праві
приватної власності житловий будинок
АДРЕСА_1 (а.с.12).

За життя ОСОБА_5, 18 лютого 2011 року,
заповів все своє майно сусідці - ОСОБА_3

Заповіт посвідчено державним
нотаріусом Дванадцятої Харківської
державної нотаріальної контори 18
лютого 2011 року в 11 год. 15 хвил. удома за
адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з похилим
віком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і
зареєстровано у реєстрі №5-10 (а.с.92).

6 травня 2011 року з заявою про
прийняття спадщини після ОСОБА_5
звернулася спадкоємиця за заповітом -
ОСОБА_3 (а.с.49).

Спадкоємиця за законом - ОСОБА_4
просе визнати вказаний заповіт
недійсним з підстав, передбачених ч.1
ст.225 ЦК України.

Задовольняючи позов про визнання
заповіту недійсним, суд першої
інстанції вважав доведеним, що
внаслідок захворювань
серцево-судинної системи, які
викликають порушення кровообігу,
цукрового діабету та інших, а також
впливу медичних препаратів, які
призначались ОСОБА_5, він, в момент
складання заповіту 18 лютого 2011 року, не
міг усвідомлювати, що він підписує.
Його волевиявлення не було вільним.
ОСОБА_4 є спадкоємицею першої черги за
законом після смерті ОСОБА_5, а тому
відповідно до ч.4 ст.1257 ЦК України
одержує право на спадкування за
законом на загальних підставах.

Погодитися з таким висновком не
можна, оскільки він не відповідає
обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична
особа вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Для з'ясування наявності такого
стану особи суд бере до уваги як
висновки судово-психіатричної
експертизи, так і інші докази у їх
сукупності.

ОСОБА_5 на обліку у психіатра не
перебував.

Згідно висновку посмертної
судово-медичної експертизи, проведеної
Харківським обласним бюро
судово-медичних експертиз від 23 квітня
2012 року, на підставі ухвали
Фрунзенського районного суду міста
Харкова від 25 січня 2012 року за наданою
медичною документацією ОСОБА_5 на 18
лютого 2011 року ознаків слабоумства,
будь-якого психічного захворювання,
порушення свідомості не виявляв
(а.с.224-241).

За висновком додаткової
посмертної комісійної судово-медичної
експертизи від 13 лютого 2013 року,
проведеної Харківським обласним бюро
судово-медичних експертиз на підставі
ухвали Фрунзенського районного суду
міста Харкова від 10 грудня 2012 року, за
наданою медичною документацією ОСОБА_5
на 18 лютого 2011 року мав такі
захворювання: ІБС, стабільна
стенокардія ІІІ функціональний клас,
атеросклеротичний атеросклероз,
постійна форма фибрилляції передсердя,
серцева недостатність ІІ Б ступеня,
гідротаракс справа, сахарний діабет ІІ
тип, субкомпенсована форма.
Захворювання, на які страждав ОСОБА_5,
не могли вплинути на свідомість ОСОБА_5
18 лютого 2011 року (а.с.164-165).

Згідно висновку комісійної
судово-медичної експертизи, проведеної
3 липня 2013 року Харківським обласним
бюро судово-медичної експертизи, за
участі лікаря-психіатра вищої
кваліфікаційної категорії, професора
кафедри психіатрії, наркології та
медичної психології ХНМУ на підставі
ухвали Фрунзенського районного суду
міста Харкова від 4 червня 2013 року
хвороби, на які страждав ОСОБА_5, самі по
собі могли негативно вплинути на
рівень його свідомості у момент
підписання заповіту 18 лютого 2011 року, а
можливі побічні дії лікарських
препаратів, зокрема лігоксину і
тріфасу, могли посилити цей негативний
вплив (а.с.172-204).

Підставою для визнання правочину
недійсним відповідно до ч.1 ст.225 ЦК
України може бути лише абсолютна
неспроможність особи в момент вчинення
правочину розуміти значення своїх дій
та(або) керувати ними і в основу
рішення про недійсність правочину суд
не може покладати висновок експертизи,
який ґрунтується на припущеннях.

Така правова позиція міститься у
постанові Верховного Суду України від
29 лютого 2012 року у справі №6-9 цс 12,
ухваленої за наслідками перегляду
справи у порядку Глави 3 Розділу 5 ЦПК
України.

Допитані судом першої інстанції
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - сусіди
ОСОБА_5 про його психічну
неспроможність не заявили. При цьому
пояснили, що ОСОБА_5 за життя
висловлював бажання залишити заповіт
на будинок на користь сусідки ОСОБА_3,
так як був впевнений, що тільки вона
зможе доглянути його. При цьому ОСОБА_5
говорив, що онук його дружини - ОСОБА_6
наполягає, щоб він заповів будинок йому
(а.с.113-114).

Державний нотаріус Дванадцятої
Харківської державної нотаріальної
контори Доценко О.О., яка посвідчувала
оспорюваний заповіт, у суді
апеляційної інстанції пояснила, що у
зв'язку з похилим віком ОСОБА_5 заповіт
вона посвідчила за адресою: АДРЕСА_1.
При цьому вона перевірила дієздатність
ОСОБА_5 і впевнилася, що волевиявлення
ОСОБА_5 було спрямовано на укладення
заповіту саме на користь ОСОБА_3
Заповіт був написаний нею, зі слів
ОСОБА_5 Заповіт до підписання
прочитаний уголос ОСОБА_5 і власноручно
підписаний ним. Крім того, ОСОБА_5
розписався у реєстрі, оригінал якого
державний нотаріус надав суду
апеляційної інстанції для огляду.

Про волевиявлення ОСОБА_5 скласти
заповіт саме на користь ОСОБА_3
свідчить і той факт, що у цей же день, 18
лютого 2011 року ОСОБА_4 також склала
заповіт на все своє майно на користь
сусідки - ОСОБА_3 (а.с.94).

Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_4 10
травня 2011 року склала заповіт на
користь свого онука - ОСОБА_6 (а.с.93).

Оскільки ОСОБА_4 не надала суду
доказів того, що у момент складання
заповіту 18 лютого 2011 року на користь
ОСОБА_3 ОСОБА_5 не усвідомлював значення
своїх дій та (або) не міг керувати ними,
підстав для визнання заповіту
недійсним за ч.1 ст.225 ЦК України не має.

З інших підстав ОСОБА_4 позову про
визнання заповіту недійсним не
заявляла.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в

межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Оскільки суду апеляційної
інстанції відмовляє ОСОБА_4 у позові
про визнання заповіту недійсним,
ОСОБА_4 не одержує право спадкування на
спірний будинок на загальних підставах
- як спадкоємець першої черги за
законом.

Керуючись п.1 ст.303, ст.304, п.2 ч.1
ст.307, п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314,
ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного
суду міста Харкова від 29 листопада 2013
року скасувати.

ОСОБА_4 у позові відмовити.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: