Ухвала

іменем україни

25 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Амеліна В.І., Писаної Т.О.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: міське комунальне
підприємство «Основаніє», ОСОБА_6, про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа - міське комунальне
підприємство «Основаніє», про усунення
перешкод у користуванні квартирою,
вселення, за позовом третьої особи
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - міське
комунальне підприємство «Основаніє»,
про усунення перешкод у користуванні
квартирою, вселення, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Запорізької області від 11 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

Зазначала, що є наймачем квартири
АДРЕСА_1, у квартирі також мешкає її
брат ОСОБА_6, який без її згоди
зареєстрував свою доньку ОСОБА_5

Посилаючись на те, що відповідач ніколи
не проживала й не проживає у спірній
квартирі, не сплачує комунальні
послуги, ОСОБА_4 просила на підставі ст.
ст. 71, 72 ЖК України визнати ОСОБА_5
визнати такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 у
листопаді 2013 року звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона
навчається та проживає у місті
Запоріжжі, проте ОСОБА_4 перешкоджає їй
користуватися квартирою АДРЕСА_1, в
якій вона зареєстрована разом з
батьком, й сплачує разом з ним
комунальні послуги.

У лютому 2014 року ОСОБА_6 також звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення, посилаючись на
те, що його сестра ОСОБА_4 перешкоджає
йому та його доньці користуватися
спірною квартирою, а в листопаді 2013
року взагалі змінила замки на вхідних
дверях, у зв'язку з чим він вимушений
був звертатися до Шевченківського РВ
ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій
області.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2014 року
первісний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 -
відмовлено.

Позов ОСОБА_6 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 не перешкоджати
ОСОБА_6 користуватися квартирою
АДРЕСА_1 та надати ОСОБА_6 один комплект
ключів від вхідних дверей квартири за
вказаною адресою.

Вселено ОСОБА_6 до квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 11 червня
2014 року, зазначене рішення районного
суду в частині позовних вимог ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 скасовано і в цій частині
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено,
зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 не перешкоджати
ОСОБА_5 у користуванні квартирою
АДРЕСА_1, надати ОСОБА_5 один комплект
ключів від вхідних дверей квартири за
вказаною адресою.

Вселено ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення апеляційного суду скасувати і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, що було помилково скасовано,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Скасовуючи частково рішення суду
першої інстанції, апеляційний суд
виходив з того, що між сторонами
склалися неприязнені стосунки, через
що ОСОБА_4 перешкоджає ОСОБА_5 та ОСОБА_6
користуватися спірною квартирою.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками, оскільки вони узгоджуються
з матеріалами та обставинами справи.

Суд апеляційної інстанції правильно
визначив характер спірних
правовідносин й вірно застосував
положення ст. ст. 71, 72 ЖК України, й
оцінивши усі забрані у справі докази,
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність правових підстав для
задоволення зустрічного позову
ОСОБА_5 та відсутності таких підстав
для задоволення вимог ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на
увагу не заслуговують й висновків суду
не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не
свідчать про те, що апеляційним судом
при розгляді даної справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, наведені у
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 11 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.О.
Савченко

В.І. Амелін

Т.О. Писана