АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 215/5174/13-ц 22-ц/774/504/К/14
Справа № 215/5174/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/504/К/14
суддя Камбул М.О.
Категорія - 57 ( ІІІ )
Суддя-доповідач - Турік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Турік В.П.

суддів - Братіщевої
Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Бевзі М.О.

розглянула відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника позивача Товариства з
обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» на
заочне рішення Тернівського районного
суду м. Кривого Рогу від 02 грудня 2013
року по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» до
ОСОБА_3 про зобов'язання укласти
договір.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

представник позивача Товариства з
обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» -
ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «УЮТ-2011» (надалі - ТОВ
«УЮТ-2011») звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_3 про зобов'язання укласти
договір.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що ТОВ «УЮТ-2011» з
04.05.2012 року є виконавцем
житлово-комунальних послуг будинку
АДРЕСА_1, власницею квартири НОМЕР_1 у
якому є відповідач. Остання ухиляється
від укладання договору про надання
послуг по утриманню будинків і споруд
та прибудинкової території, чим
порушує вимоги ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» та
права позивача, як експлуатуючої
організації.

Просив суд зобов'язати ОСОБА_3 укласти з
ТОВ «УЮТ-2011» договір про відшкодування
витрат по утриманню будинку та
прибудинкової території №2405/11-13 від
24.05.2013 року та стягнути з відповідача
суму сплаченого судового збору.

Заочним рішенням Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 02
грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ
«УЮТ-2011» ставить питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про задоволення позовних вимог,
посилаючись на невірне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема, судом не враховано, що між
сторонами вже склалися правовідносини
з фактичного надання
житлово-комунальних послуг, а, виходячи
зі змісту ст.ст. 3, 6, 12-15, 20 ЦК України, ст.
3-5 ЦПК України у разі невизнання
споживачем права виробника, виконавця
послуг укладання договору про надання
житлово-комунальних послуг, який
відповідає вимогам типового договору,
таке право підлягає захисту судом на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, який підтримав
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
зареєстрована та проживає у квартирі
НОМЕР_1 у житловому будинку АДРЕСА_1. ТОВ
«УЮТ-2011» є виконавцем з надання
житлово-комунальних послуг у вказаному
будинку (а.с. 3,9).

На пропозиції ТОВ «УЮТ-2011» про
укладення договору з надання
житлово-комунальних послуг ОСОБА_3 не
відреагувала (а.с. 4-8).

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що ці вимоги
не ґрунтуються на нормах ст.ст. 626, 627, 628
ЦК України, оскільки суперечать
принципу свободи договору, визначеному
в указаних нормах закону.

Колегія суддів не може погодитись із
таким висновком суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спір
між сторонами виник з приводу ухилення
ОСОБА_3 від укладення договору №2405/11-13
від 24.05.2013 року про надання послуг по
утриманню будинків і споруд та
прибудинкової території.

Цивільний Кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203,
626, 627 визначає загальні засади
цивільного законодавства, зокрема
поняття договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст. ст.
642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст.ст. 6, 627, ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Закріпивши принцип свободи договору,
ЦК України разом з тим визначив, що
свобода договору не є безмежною,
оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та
ст. 627 цього Кодексу при укладенні
договору, виборі контрагентів,
визначенні умов договору сторони не
можуть діяти всупереч положенням цього
Кодексу та інших актів цивільного
законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з
нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України,
відповідно до яких підставою
недійсності правочинів є суперечність
їх актам цивільного законодавства.

Водночас статтею 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 вказаного Закону
передбачений обов'язок споживача
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Аналогічні положення викладені в
статті 13 Закону України «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку».

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» та
постанови № 529 убачається, що умови
типового договору, що набули юридично
обов'язкового значення в силу актів
цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», ст..13
Закону України «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку».

Разом з тим, звертаючись до суду із
позовом про зобов'язання відповідача
укласти з ним договір, ТОВ «УЮТ-2011» не
враховано наступного.

За положенням ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового права або
майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способами. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених
ст. 16 ЦК України, не зазначено такого
способу захисту, як установлення
правовідносин (в тому числі шляхом
зобов'язання особи до укладення
відповідних договорів).

Разом з тим виходячи із загальних засад
цивільного законодавства та
судочинства, права особи на захист у
суді порушених або невизнаних прав, меж
здійснення особою цивільних прав і
виконання цивільних обов'язків (ст. ст.
3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК
України) можна дійти висновку про те, що
в разі невизнання споживачем права
виробника, (виконавця) послуг на
укладення договору про надання
житлово-комунальних послуг, який
відповідає вимогам типового договору,
таке право підлягає захисту судом на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії.

Зазначена правова позиція викладена в
Постанові Верховного Суду України від
10 жовтня 2012 року у справі 6-110 цс 12 і є
обов'язковою для всіх судів України у
відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданими
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач вимоги про визнання договору
укладеним не заявляв.

Оскільки позивач обрав спосіб захисту,
не передбачений ст. 16 ЦК України (про
зобов'язання укласти договір), вимоги
про визнання договору укладеним
позивачем не заявлялись і не можуть
бути розглянуті судом, колегія суддів
змінює рішення суду в частині мотивів
відмови в задоволенні позовних вимог
на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, у
зв'язку з неправильним застосуванням
судом норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313-315
ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача Товариства з обмеженою
відповідальністю «УЮТ-2011»
задовольнити частково.

Заочне рішення Тернівського районного
суду м. Кривого Рогу від 02 грудня 2013
року в частині мотивів відмови в
задоволенні позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011»
до ОСОБА_3 про зобов'язання укласти
договір змінити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: