АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 427/4751/13-ц
Головуючий 1 інст. - Олейнікова Г.М.
Провадження № 22ц/790/6890/14
Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: про встановлення фактів,
що мають юридичне значення
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кружиліної О.А.,Шаповал Н.М.,

при секретарі -
Рязановій С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області

на рішення Свердловського
міського суду Луганської області від 26
листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області про встановлення
факту кола членів сім'ї померлого від
травми на виробництві, -

ВСТАНОВИЛА:

13 червня 2013 року, ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області про встановлення
факту кола членів сім'ї померлого від
травми на виробництві. В обґрунтування
заявлених вимог зазначила, що її батьки
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1960
року, вона їх - єдина дитина. Батько
працював на шахті № 6 «Центроспілка» на
підземних роботах і 06 листопада 1959 року
був травмований під час виконання
роботи, про що був складений акт про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом. Після цього він був
визнаний інвалідом 1 групи,
пересуватись міг тільки за допомогою
інвалідної коляски, тому потребував
постійної допомоги і догляду за ним.
ІНФОРМАЦІЯ_2 її мати померла, але до
цього мати декілька років мешкала
окремо від батька, тому ОСОБА_1 постійно
проживала з разом батьком в його
квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та була
зареєстрована за вказаною адресою з 05
липня 2006 року. Так як батько потребував
постійного догляду за ним, позивач не
працювала. Вони проживали однією
сім'єю, ОСОБА_1 виконувала всю домашню
роботу, допомагала йому в усьому.
Позивач постійно надавала відповідачу
необхідні документи для отримання
батьку щорічної путівки в санаторій,
збирала документи для отримання
коляски для інваліда і т. п. ІНФОРМАЦІЯ_3
батько у віці 71 року помер. Відповідно
до висновку травматологічної МСЕК
встановлений причинний зв'язок смерті
ОСОБА_2 з трудовим каліцтвом 06.11.1959 року.

У зв'язку з цим позивач звернулась до
ВВД ФССНВ України в м. Свердловську із
заявою про виплату їй страхової
виплати одноразової допомоги, як члену
сім'ї померлого від травми, отриманої
на виробництві, але у зазначеному їй
було відмовлено з посиланням на ч. 2 ст.
З Сімейного Кодексу України, оскільки
повнолітні діти померлого членами його
сім'ї бути не можуть так як вони мають
повну цивільну дієздатність. Позивач
вважає, що відмова відповідача
суперечить ст. 3 Сімейного кодексу
України, на яку посилається останній та
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». У зв'язку з чим, ОСОБА_1
змушена звернутись до суду. Вважає, що
факт її проживання однією сім'єю однією
сім'єю з батьком на протязі багатьох
років до його смерті, підтверджується
тим, що вона зареєстрована в його
квартирі, вона не працювала у зв'язку з
тим, що батько потребував постійної
сторонньої допомоги, яку вона йому
надавала, також вона займалась його
похованням. Позивач просить суд
встановити факт про те, що вона є членом
сім'ї свого батька ОСОБА_2 на день його
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, наполягала на їх
задоволенні і пояснила, що вона мешкала
зі своїм батьком постійно однією
сім'єю, так як він був інвалідом 1-ї
групи після отримання травми на
виробництві, він не міг самостійно
рухатися, переміщався у інвалідній
колясці, тобто потребував постійного
стороннього догляду. ОСОБА_1 була
зареєстрована в квартирі разом з
батьком, вони вели сумісне
господарство. Іншої сім'ї ні у батька,
ні у неї не було. ОСОБА_2 до смерті
отримував страхові витрати по втраті
працездатності, а ІНФОРМАЦІЯ_3 він
помер, її мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2.
ОСОБА_1 звернулася до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області, із заявою про
виплату їй страхової виплати
одноразової допомоги, як члену сім'ї
померлого від травми, отриманої на
виробництві, у чому їй було відмовлено
.З цим висновком вона не згодна тому
звернулась до суду з позовом.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 04 листопада 2013 року позов не
визнав і пояснив, що так як позивач є
повнолітньою і була такою на день
смерті батька, має повну цивільну
дієздатність, тобто відповідно до ст. 3,
6 Сімейного кодексу України не може
бути членом сім'ї померлого.

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 26 листопада 2013
року позов задоволено. Встановлено
факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є членом
сім'ї її батька ОСОБА_2 на день його
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду першої інстанції Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити по справі нове рішення про
відмову у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
мотивуючи свою вимогу неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного:

Згідно до ст. 308 Цивільного
процесуального кодексу України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11,
ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 3, 4 ст. 60, ст. 179, ч. 2, 4 ст.
212, ч. 1 ст. 213, ст. 214 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи (причини пропуску
строку позовної давності тощо) і
підлягають встановленню при ухваленні
судового рішення. Для встановлення у
судовому засіданні фактів, зазначених
у частині першій цієї статті,
досліджуються показання свідків,
письмові та речові докази, висновки
експертів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні обставини (пропущення строку
позовної давності, тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст. 256 Цивільного
процесуального кодексу України, у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку її встановлення.

Статтею 3 Сімейного кодексу України,
передбачено, що сім'я визначається як
первинний та основний осередок
суспільства. Її членами вважаються
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права і обов'язки.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
державну соціальну допомогу
малозабезпеченим сім'ям» визначено, що
сім'я це особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки.

Згідно п. 8.1.3. Постанови від 31.01.2002 року
№7 «Про затвердження Порядку
призначення та здійснення страхових
виплат потерпілим (членам їх сімей)»,
яка втратила силу в 2004 році, зазначено
поняття сім'я, а саме, що згідно до
демографічного словника та судової
практики з питань відшкодування шкоди
сім'я - це коло осіб, які проживають
разом та мають спільне господарство.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України
«Про загальнообов'язкове та державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
непрацездатності», право на одержання
страхових виплат у разі смерті
потерпілого мають також дружина
(чоловік) або один із батьків померлого
чи інший член сім'ї, якщо він не працює
та доглядає дітей, братів, сестер або
опікунів потерпілого, які не досягли
8-річного віку.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин:

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, про що
зроблений актовий запис за № 71 (а.с. 8).

За життя ОСОБА_2 отримував страхові
виплати від Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області у зв'язку із
трудовим каліцтвом, яке відповідно
Акту про нещасний випадок сталося 06
листопада 1959 року (а.с. 5-6), що не
заперечувалось представником
відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до свідоцтва про народження
(а.с.11), ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_1, в
графі батько зазначений ОСОБА_2, в графі
мати зазначена ОСОБА_3, про що зроблено
актовий запис №20.

З матеріалів цивільної справи (а.с. 7)
вбачається, що ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, про що зроблений актовий
запис №30.

Позивач є рідною дочкою померлого
ОСОБА_2, тому після смерті батька вона
звернулась до відповідача з заявою про
виплату їй страхової виплати
одноразової допомоги, як члену сім'ї
померлого від травми, отриманої на
виробництві, але відповідачем їй було
відмовлено у вищевказаній виплаті, на
підставі того, що вона є повнолітньою і
має повну цивільну дієздатність, мають
самостійні права та обов'язки, що
суперечить обставинам справи, так як
позивач зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується будинковою
книгою (а.с.15-17). Зазначена квартира
належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.
14), також згідно довідок від депутата
Сидельникової О.М., вбачається, що
позивач ОСОБА_1 була зареєстрована за
вищезазначеною адресою і мешкала з
батьком ОСОБА_2, вони вели сумісне
господарство, позивач за ним доглядала,
у зв'язку з тим, що він потребував
сторонньої допомоги, не міг самостійно
пересуватися, був інвалідом 1 групи.
Також із копії паспорту на аркуші
справи 3 на ім'я позивача у графі
«сімейний стан» нічого не зазначено, а
відповідно витягу з Державного реєстру
актів цивільного стану громадян про
шлюб щодо підтвердження дошлюбного
прізвища (а.с. 12) витікає, що ОСОБА_1
знаходилась з 26.06.1982 року по 02.11.1986 року
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, шлюб
з яким було розірвано на підставі
рішення Свердловського міського суду
від 03.11.1986 року, а другий чоловік ОСОБА_1,
з яким вона зареєструвала шлюб 06.05.1989
року згідно свідоцтва про смерть (а.с. 34)
помер ІНФОРМАЦІЯ_4, про що зроблено
актовий запис № 6, тобто на момент
смерті свого батька позивачка не мала
іншої сім'ї, так як у зареєстрованому
шлюбі не знаходилась.

З урахуванням викладеного суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що позивач була членом сім'ї померлого
ОСОБА_2, так як спільно проживала з ним,
була пов'язана з ним спільним побутом і
мали з померлим при його житті взаємні
права та обов'язки. Заперечення
відповідача проти позову про те, що
позивач не може бути членом сім'ї
померлого, у зв'язку з тим, що статус
дитини у неї був до досягнення нею
повноліття суд обґрунтовано вважав,
неспроможними, оскільки діючим
законодавством не встановлено такої
правової підстави, що у разі досягнення
дитиною повноліття вона не є членом
сім'ї.

В судовому засіданні було встановлено ,
що позивач звернулась з позовом до
суду, так як має право на отримання
страхової виплати як член сім'ї
померлого, оскільки згідно довідки
МСЕК про причинний зв'язок смерті №0001522
від 20.05.2013р. (а.с. 9) було встановлено
причинний зв'язок смерті ОСОБА_2 з
трудовим каліцтвом від 06.11.1959 року, і
відповідно до вимог ст. 33 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
причинили втрату працездатності» має
право на отримання одноразової
страхової виплати. Отже зміст вимоги
ОСОБА_1 направлений на встановлення та
підтвердження юридичного факту, який у
подальшому може бути підставою для
видачі їй матеріальної допомоги, як
члену сім'ї померлого батька, ОСОБА_2

З урахуванням наведеного суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про задоволення позову ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області про встановлення
факту члена сім'ї померлого від травми
на виробництві.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не

дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області - відхилити.

Рішення Свердловського міського
суду Луганської області від 26
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді колегії: -