Справа №583/1386/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Ковальова О. О.Номер
провадження 22-ц/788/362/14 Суддя-доповідач -
Рибалка Категорія - 5
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Ільченко О. Ю., Попруги С. В.,

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П. ,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 20 грудня 2013
року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа - Інспекція
державного архітектурно - будівельного
контролю у Сумській області

про визнання права власності, реальний
поділ будинковолодіння між
співвласниками, визначення порядку
володіння та користування земельною
ділянкою, зобов'язання співвласників
надати погодження на прийняття в
експлуатацію збудованих об'єктів

за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, третя особа - Інспекція
державного архітектурно - будівельного
контролю у Сумській області

про знесення самочинного будівництва,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом, в якому просив визнати
за ним право власності на самочинно
зведену прибудову а1 до житлового
будинку АДРЕСА_1, зі складовими у
вигляді житлової кімнати 1-6 площею 9,8
кв.м., ваної кімнати 1-2 площею 4 кв.м.,
коридором 1-1 площею 4,6 кв.м., побудованої
на земельній ділянці, належної
власнику на праві приватної власності
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№ 194215 від 31 липня 2007 року, кадастровий
номер :05:013:0005. Виділити йому в
натурі майно, ціла частка якого
складається з 54/100 частин житлового
будинку Аа ( за технічним позначенням
на даний час А1Ж), жилою площею 29,6 кв.м., з
приміщеннями у вигляді двох житлових
кімнат 1-4 площею 8, 6 кв. м., 1-5 площею 21
кв.м., кухні 1-3 площею 9.1 кв.м., з
побутовими спорудами у вигляді
літньої кухні Б, сараїв В.Г, погріб в,
навіс Д, ворота з огорожею № № 1,2
розташованих АДРЕСА_1, залишивши у його
власності прибудову а1 без реального
поділу її з іншими співвласниками, з
визначенням порядку володіння та
користування земельною ділянкою на
підставі висновків за наслідками
проведення судової будівельно -
технічної експертизи.

У травні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулись до суду з зустрічним
позовом, в якому просили зобов'язати
ОСОБА_2 за власний рахунок знести
самочинну прибудову а1 до житлового
будинку АДРЕСА_1 у вигляді житлової
кімнати 1-6 площею 9, 8 кв.м, ванної
кімнати 1 - 2 площею 4 кв.м., коридором 1-1
площею 4, 6 кв.м. та привести будинок до
попереднього стану, згідно
генерального плану від 23 жовтня 2001
року.

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 20 грудня 2013
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 за власний рахунок
знести самочинну прибудову до
житлового будинку АДРЕСА_1 у вигляді
житлової кімнати 1-6 площею 9,8 кв.м.,
ванної кімнати 1-2 площею 4 кв.м.,
коридору 1-1 площею 4,6 кв.м. та привести
зазначений будинок до попереднього
стану, згідно генерального плану від 21
жовтня 2001 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати у вигляді судового
збору в сумі 57 грн. 50 коп.

Повернуто, як надмірно сплачений
ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 57 грн. 50
коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у розмірі 57 грн. коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та порушення судом першої
інстанції при ухваленні рішення норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати рішення Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 20 грудня 2013 року та ухвалити нове,
яким задовольнити його позовні вимоги
в повному обсязі, а в задоволенні
позовних вимог за зустрічним позовом
відмовити.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є
матір'ю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Відповідно до договору дарування від 30
жовтня 2001 року ОСОБА_5 подарувала
ОСОБА_2 54/100 частин житлового будинку з
відповідною частиною господарчих
споруд АДРЕСА_1. На вказаній земельній
ділянці загальною площею 0, 06 га. в тому
числі 0, 0106 під забудовою, знаходиться
один дерев'яний будинок Аа, жилою
площею 29,6 кв.м. та побутовими спорудами
у вигляді літньої кухні Б, сараю В,
погріба в, сарая Г, воріт № 1. ОСОБА_2
належить 54/100 домоволодіння АДРЕСА_1, а
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 23/100 частин. В
спірному будинку зареєстровані ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до рішення Охтирської
міської ради від 27 квітня 2007 року
ОСОБА_2 у приватну власність передана
земельна ділянка площею 0, 0329 га. в тому
числі 0, 0161 га. - під забудовою. Згідно
державних актів від 20 листопада 2009 року
та на підставі рішення Охтирської
міської ради від 08 вересня 2009 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками
земельних ділянок площею 0,0140 га. за
цією ж адресою. З технічного паспорту
на будинок АДРЕСА_1 складеного 05 квітня
2013 року вбачається, що 23 липня 2008 року
замість прибудови «а» розміром 1, 8 м. х
4, 25 м. до житлового будинку зведено
прибудову « а1» розміром 2, 75 м. х 8,05 м. В
межах даної прибудови влаштовані
житлова кімната, коридор та ванна
кімната. Постановою Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у Сумській області від 24
листопада 2008 року ОСОБА_2 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
самочинне будівництво. З Висновку № 71
комісійної судової будівельно -
технічної експертизи від 31 жовтня 2013
року вбачається, що вартість
будинковолодіння у вигляді житлового
будинку А1Ж житловою площею 29, 6кв.м. з
житловою кімнатою 1-3 площею 21 кв. м.,
житловою кімнатою 1-4 площею 8,6 кв. м.,
кухні 1-2 площею 9,1 кв. м., господарчими
спорудами - літньої кухні Б, сараю В,
погребу в, сараю Г, воріт № 1, без
урахування прибудови а1 зі складовими у
вигляді столової 1-6 площею 9,8 кв. м.,
ванної кімнати 1-2 площею 4 кв.м.,
коридору 1-1 площею 4,6 кв.м., навісу Д на
території подвір'я та земельної
ділянки АДРЕСА_1, відповідно до площ,
зазначених у державних актах на право
власності землевласникам ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складає 55 300 грн.
Виходячи з візуального обстеження та
проведеного дослідження розташування
та планування домоволодіння,
внутрішнього планування будинку,
ідеальних часток співвласників,
нормативних вимог, експерту не вдалося
за можливе запропонувати варіанти
розподілу спірного будинку з
урахуванням належності ОСОБА_2 54/100
частин будинковолодіння, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 по 23/100 частин кожному, без
урахування самочинно побудованої
прибудови а1 зі складовими у вигляді
столової 1-6 площею 9,8 кв.м., ванної
кімнати 1-2 площею 4 кв.м., коридору 1-1
площею 4,6 кв.м., навісу Д, а також не
вдалося за можливе запропонувати
варіанти реального виділу в натурі
частки ОСОБА_2 в розмірі 54/100 частини
будинковолодіння. Виходячи з
неможливості поділу житлового будинку,
експерту не вдалось за можливе
запропонувати варіанти поділу
земельної ділянки АДРЕСА_1. Збудована
ОСОБА_2 прибудова а1 відповідає вимогам
державних будівельних, санітарних
норм та норм пожежної безпеки, що
стосується об'ємно - планувальних
рішень та розміщення будівель.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.
Держава не втручається у здійснення
власником права власності. Діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.
Особливості здійснення права
власності на культурні цінності
встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник
житлового будинку, іншої будівлі,
споруди може зробити у встановленому
законом порядку за свій рахунок
добудову (прибудову) без згоди інших
співвласників, якщо це не порушує їхніх
прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.
Якщо договір між співвласниками про
порядок володіння та користування
спільним майном відповідно до їхніх
часток у праві спільної часткової
власності посвідчений нотаріально, він
є обов'язковим і для особи, яка придбає
згодом частку в праві спільної
часткової власності на це майно.

Згідно ст. 376 ЦК України, житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок. На
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб. Особа, яка
здійснила самочинне будівництво, має
право на відшкодування витрат на
будівництво, якщо право власності на
нерухоме майно визнано за власником
(користувачем) земельної ділянки, на
якій воно розміщене. У разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил суд за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи суд першої
інстанції належним чином не з`ясував та
не перевірив доводи та заперечення
сторін, не дав належної оцінки зібраним
у справі доказам у питанні щодо
необхідності знесення прибудови.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про
те, що судом безпідставно було
відмовлено в задоволенні позовних
вимог висновків суду не спростовують.

Суд дійшов до обґрунтованого висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, оскільки судом було
встановлено, що ОСОБА_2 самочинно
збудував нерухоме майно на земельній
ділянці, що перебуває у спільній
частковій власності з ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
а тому право власності на збудоване
нерухоме майно при наявності
порушення прав інших співвласників та
недотримання порядку прийняття в
експлуатацію цих будівель в судовому
порядку не може бути визнане.

Ствердження ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі про те, що позивачі за
зустрічним позовом не довели те, що
самочинна прибудова з ганком
збудовані ним з істотним порушенням
будівельних норм є обґрунтованими і
взяті до уваги при ухваленні рішення
судом першої інстанції.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що
по справі не було встановлено
порушення прав інших співвласників
будинковолодіння, а тому у суду не було
підстав для задоволення позовних
вимог зустрічного позову є такими, що
спростовують висновки суду першої
інстанції.

В судовому рішенні зазначено, що
висновками КП «Охтирське міське
архітектурно - планувальне бюро» у 2008
році наданий позитивний ескізний
проект на прибудову, а висновками
Відділу архітектури та містобудування
щодо оформлення права власності на
зазначену самочинну забудову до
житлового будинку від 30 грудня 2008 року
зазначено, що у разі самочинного
будівництва одним із співвласників
житлового будинку при встановленні
права власності на самочинно
побудовані споруди, потрібне
погодження всіх співвласників цього
житлового будинку. Відділ архітектури
і містобудування не заперечує проти
встановлення права власності за
ОСОБА_2 на вищезазначений об'єкт
містобудування у встановленому
законом порядку за умови виконання
вищезазначених рекомендацій.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції необхідно скасувати
в частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
знесення самочинного будівництва,
оскільки при його ухваленні суд дійшов
до висновків, які не відповідають
обставинам справи. Крім того, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 20 грудня 2013
року скасувати в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, третя особа - Інспекція
державного архітектурно - будівельного
контролю у Сумській області про
знесення самочинного будівництва.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа -
Інспекція державного архітектурно -
будівельного контролю у Сумській
області про знесення самочинного
будівництва.

В решті рішення Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 20 грудня 2013 року залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 57 грн. 35 коп. судового збору за
апеляційний перегляд справи, по 28 грн. 70
коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -