Справа № 2-166/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Зарицької Ю. Л. ,

при секретарях - Сотніковій І. О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Подільської районної
державної адміністрації м. Києва,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-я особа:
Комунальне підприємство «Лісове» про
визнання права користування житловим
приміщенням, визнання ордеру недійсним
та за зустрічним позовом Подільської
районної державної адміністрації в м.
Києві до ОСОБА_1, 3-і особи: Комунальне
підприємство «Шляхово-експлуатаційне
управління по ремонту та утриманню
автомобільних шляхів та споруд на них
Подільського району», Комунальне
підприємство «Лісове», ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення та за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5
до ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користування жилим приміщенням та
виселення, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1
звернувся до суду з зазначеним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що за
рішенням виконавчого комітету
Шевченківської ради народних
депутатів м. Києві в 1977 році його діду
ОСОБА_7 була надана двохкімнатна
ізольована квартира за адресою:
АДРЕСА_1, в яку разом з дідом позивача
заселились також члени його родини -
баба позивача ОСОБА_8 та його батько -
ОСОБА_9 Так, позивач зазначив, що 22.07.88 р.
батько позивача одружився на його
матері - ОСОБА_10 Позивач вказав, що
після розірвання шлюбу батьків в 1991
році, він проживав разом з матір'ю за
іншою адресою, однак з 2005 року переїхав
назад до батька, оскільки той був
хворий. Позивач зазначив, що його
батько за життя неодноразово звертався
до КП «Лісове» з проханням про
реєстрацію позивача за вказаною
адресою, але йому було відмовлено.
Також позивач зазначив, що його сім'я
проживає разом з ним в даній квартирі.
Сам же позивач постійно проживав у
спірній квартирі з 1988 року по 1991 рік, з
1991 року по 2005 рік - проживав періодично,
а 2005 року по теперішній час він
проживає як член сім'ї наймача - його
батька та сплачує плату за
користування житлом та комунальні
послуги. Тому позивач звернувся до суду
та просив визнати за ним право на
користування житловим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1. В подальшому позивач
збільшив свої позовні вимоги та просив
також визнати недійсним ордер № 001926 на
право зайняття службового приміщення,
виданий 23.09.09 р. ОСОБА_3 Подільською
районною в м. Києві державною
адміністрацією.

Відповідач, не погодившись з
зазначеним позовом, звернувся до суду з
зустрічним позовом та просив виселити
позивача за первісним позовом зі
спірної квартири без надання іншого
житла, мотивуючи тим, що у позивача
відсутні будь-які підстави
користуватись спірною квартирою. Також
у зустрічному позові було зазначено
про те, що на підставі розпорядження
Подільської РДА в м. Києві від 22.09.09 р. №
1079 відділом обліку та розподілу
житлової площі видано ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ордер від 23.09.09 р. на
право зайняття службового жилого
приміщення. Також в зустрічній
позовній заяві вказано, що у спірній
квартирі зареєстрований ОСОБА_3 та
члени його сім'ї.

Також вказані позови було
об'єднано з позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користування жилим
приміщенням та виселення. Позивачі
звернулись до суду з вказаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що спірна
квартира в рівних долях належить їм,
однак позивачі не можуть володіти,
користуватись та розпоряджатись своєю
квартирою, оскільки в ній самовільно
проживає відповідач. Тому позивачі
просили усунути перешкоди в
користуванні, належним на прав
спільної часткової власності,
квартири, шляхом примусового виселення
без надання іншого жилого приміщення
ОСОБА_1, з іншими нез'ясованими особами,
у спірній квартирі; зобов'язати
відповідача повернути комплекти
ключів від спірної квартири;
зобов'язати відповідача вивезти власні
речі, які знаходяться у спірній
квартирі, та належать йому на праві
приватної власності.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 та його
первісну позовну заяву підтримали з
підстав, зазначених вище, в задоволенні
зустрічного позову просили відмовити.
Представник відповідача Подільської
районної державної адміністрації м.
Києва проти задоволення первісного
позову заперечував, просив задоволити
позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 до
ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користування жилим приміщенням та
виселення. Представник відповідачів за
первісним позовом просив відмовити в
задоволенні первісного позову та
задоволити зустрічний позов.

До початку судового засідання від
Комунального підприємства
«Шляхово-експлуатаційне управління по
ремонту та утриманню автомобільних
шляхів та споруд на них Подільського
району», Комунального підприємства
«Лісове» надійшли заяви, в яких вони
просили розглядати справу за їх
відсутності.

Вислухавши пояснення сторін,
покази свідків, дослідивши докази по
справі, суд приходить до висновку про
необхідність відмови у первісному та
зустрічному позовах, та у частковому
задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 з наступних
підстав.

З даних свідоцтва про смерть
вбачається, що ОСОБА_9 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 14).

З змісту довідки, виданої КП
«Лісове» за № 2137 від 05.09.08 р.,
вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1, був
прописаний ОСОБА_9, який помер та
виписаний 20.06.08 р. (т. 1 а.с.25).

13.08.09 р. розпорядження виконавчого
органу Подільської районної у м. Києві
ради № 945, спірну квартиру було
включено до числа службових приміщень
Комунального підприємства
шляхово-експлуатаційного управління
по ремонту та утриманню автомобільних
шляхів та споруд на них (т. 1 а.с. 103).

22.09.09 р. розпорядження виконавчого
органу Подільської районної у м. Києві
ради № 1079, було затверджено рішення
адміністрації КП ШЕУ Подільського
району м. Києва від 20.08.09 р. № 4 про
надання службового житлового
приміщення ОСОБА_3, а саме спірної
квартири за зазначеною адресою (т. 1 а.с.
104).

З матеріалів справи вбачається,
що 23.09.09 р. ОСОБА_3 було видано ордер №
001926 на право зайняття службового
жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1
(т. 1 а.с. 61).

10.02.10 р. розпорядження виконавчого
органу Подільської районної у м. Києві
ради було виключено із числа службових
приміщень КП «ШЕУ Подільського району»
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, так як
відпала потреба у використанні даної
квартири як службової, в якій
зареєстрований та проживає ОСОБА_3 з
родиною в складі 4 осіб (т. 1 а.с. 62). Також
у вказаному розпорядженні зазначено
про необхідність укладення договору
найму з ОСОБА_3 на вищезазначену
квартиру.

З даних довідки, виданої
виконкомом Савинецької сільської ради
Рокитнянського району Київської
області за № 310 від 21.10.09 р., вбачається,
що ОСОБА_1 був прописаний в АДРЕСА_2 з
23.02.06 р. по 01.10.08 р. (т. 1 а.с. 142). На момент
розгляду справи, позивач
зареєстрований в АДРЕСА_2 з 10.11.11 р.

З даних довідки за № 70 від 10.06.10 р.,
виданої ВАТ «Виробниче об'єднання
«Київський меблевий комбінат»,
вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1,
працював на комбінаті в
ремонтно-будівельному цеху з 23.08.76 р. по
17.05.01 р., та службового житла за адресою:
АДРЕСА_1, не отримував (т. 1 а.с. 143).

З даних свідоцтва про право
власності на житло від 09.04.10 р., виданого
відділом приватизації житла
управління питань майна Подільської у
м. Києві райдержадміністрації,
вбачається, що АДРЕСА_1 належить на
праві спільної часткової власності
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 5).

З даних довідки форми № 3,
виданого КП «Лісове», за № 1042 від 19.07.13
р., вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 з
22.12.09 р. зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_11,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 13).

16.07.13 р. ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 звертались до ОСОБА_1 з заявою
про добровільне виселення, в якій було
зазначено, що у термін до 22.07.13 р. він та
особи, які з ним разом проживають,
зобов'язані в добровільному порядку
виселетись зі спірної квартири, а також
зобов'язані вивезти всі належні йому
речі, передати співвласникам квартири
комплект ключів від вхідних дверей в
квартиру (т. 2 а.с. 18).

19.05.10 р. між КП «Лісове»
Подільської районної в м. Києві ради та
ОСОБА_3 було укладено договір про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення (т. 2
а.с.а.с. 20-24).

В судовому засіданні свідки
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 надали покази про те,
що зі слів ОСОБА_1 їм відомо, що останній
проживає у спірній квартирі з 2005 року,
вони бачили його біля будинку дуже
часто, спочатку одного, потім з дитиною.
Однак, в спірній квартирі жодного разу
вони не перебували.

Відповідно до ст. 61 ЖК Української РСР
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення. Договір найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду
укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем - житлово-експлуатаційною
організацією (а в разі її відсутності -
відповідним підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 59 ЖК Української РСР,
ордер на жиле приміщення може бути
визнано недійсним у судовому порядку у
випадках подання громадянами не
відповідаючих дійсності відомостей
про потребу в поліпшенні житлових умов,
порушення прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле
приміщення, неправомірних дій
службових осіб при вирішенні питання
про надання жилого приміщення, а також
в інших випадках порушення порядку і
умов надання жилих приміщень. Вимогу
про визнання ордера недійсним може
бути заявлено протягом трьох років з
дня його видачі.

Належних та допустимих доказів, в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на
підтвердження правомірності зайняття
житлового приміщення у спірній
квартирі, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, позивачем за первісним
позовом не надано.

До 01.10.08 р. року та з 10.11.11 р. позивач
зберігав право користування жилими
приміщеннями в АДРЕСА_2 з 10.11.11 р.

Набуття права користування жилим
приміщенням в збереження права
користування іншим жилим приміщенням
діючим законодавством не передбачено.

Щодо позовних вимог в частині визнання
недійсним ордеру № 001926 на право
зайняття службового приміщення,
виданий 23.09.09 р. ОСОБА_3 Подільською
районною в м. Києві державною
адміністрацією, то судом не вбачається
підстав щодо визнання такого ордеру
недійсним, оскільки права саме
позивача видачею ордеру не
порушуються.

За таких обставин суд приходить до
висновку про необґрунтованість позову,
а отже до необхідності відмови в його
задоволенні.

Щодо позовних вимог по зустрічному
позову Подільської районної державної
адміністрації в м. Києві про виселення,
суд приходить до висновку про
необхідність відмови в задоволенні
такого позову, оскільки спірна
квартира на момент звернення до суду з
зустрічним позовом знаходилась у
спільній частковій власності ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, а тому
Подільська районна державна
адміністрація в м. Києві не є належним
позивачем в даному спорі.

Також, згідно ст. 387 ЦК України, власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК Української
РСР, осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР
від 17.07.1997 року "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції", закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

За правилами ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України передбачено,
що власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Судом встановлено, що спірна квартира
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 Оскільки у задоволенні
первісного позову ОСОБА_1 було
відмовлено та встановлено, що останній
займав спірну квартиру безпідставно,
суд приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а саме в частині
виселення ОСОБА_1 зі спірної квартири,
зобов'язання повернути позивачам
комплекти ключів від спірної квартири
та вивезти власні речі, які знаходяться
у спірній квартирі та належать ОСОБА_1
на праві приватної власності. В частині
задоволення позовних вимог щодо
примусового виселення інших
нез'ясованих осіб зі спірної квартири,
суд вважає за необхідне відмовити,
оскільки позивачами не зазначено, яких
саме осіб та не конкретизовано, які
саме особи, крім ОСОБА_1, мають бути
виселені зі спірної квартири.

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд
вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 28 грн. 68
коп. кожному.

На підставі ст.ст. 59, 61, 116 ЖК Української
РСР, ст.ст. 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 218
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 в задоволенні позову до
Подільської районної державної
адміністрації м. Києва, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 3-я особа: Комунальне
підприємство «Лісове» про визнання
права користування житловим
приміщенням, визнання ордеру недійсним
- відмовити.

Подільській районній державній
адміністрації в м. Києві в задоволенні
зустрічного позову до ОСОБА_1, 3-і особи:
Комунальне підприємство
«Шляхово-експлуатаційне управління по
ремонту та утриманню автомобільних
шляхів та споруд на них Подільського
району», Комунальне підприємство
«Лісове», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про виселення - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
в користування жилим приміщенням та
виселення - задоволити частково.

Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

Зобов'язати ОСОБА_1:

- повернути ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 комплекти ключів, які є у нього
від квартири АДРЕСА_1;

- вивезти власні речі, які знаходяться в
квартирі АДРЕСА_1 та належать йому на
праві приватної власності.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь:

- ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 28
(двадцять вісім) гривень 68 (шістдесят
вісім) копійок;

- ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 28
(двадцять вісім) гривень 68 (шістдесят
вісім) копійок;

- ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 28
(двадцять вісім) гривень 68 (шістдесят
вісім) копійок;

- ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 28
(двадцять вісім) гривень 68 (шістдесят
вісім) копійок.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Подільський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Ю. Л. Зарицька