Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Бондаренко О.
В. ,

при секретарі - Коляда С. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні залі суду № 4 цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
встановлення факту, що має юридичне
значення, визнання права власності на
майно та про поділ майна, що є спільною
сумісною власністю -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з даним
позовом 13.06.2012 року мотивуючи тим, що з
червня 1998 року по грудень 2007 року
проживала з відповідачем однією сім'єю,
але не перебували у шлюбі між собою.
05.12.2007 року між ними було укладено шлюб,
в якому вони перебували до серпня 2010
року, що підтверджується паспортами,
відповідно до відміток в яких, вона з
відповідачем були зареєстровані за
однією адресою у місті Біла Церква (
АДРЕСА_1 з 04.09.2002 року по 26.09.2006 року; по
АДРЕСА_2, - з 26.09.2006 року по 2010 рік),
свідками, спільними фотографіями,
свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про
розірвання шлюбу, свідоцтвом про
народження дитини). Під час спільного
проживання без реєстрації шлюбу вони
за спільні кошти набули у власність
нерухоме майно, зокрема: будинок з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами АДРЕСА_2 на
підставі договору купівлі - продажу від
08.09.2006 року, посвідченого Другою
Білоцерківською міською державною
нотаріальною конторою,Р№ - 5551; частину
нежитлової будівлі літ. «В», площею 269,0
кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3
на підставі договору купівлі - продажу
від 20.08.2003 року, посвідченого
Білоцерківським приватним нотаріусом
Мельничук І.М., Р№ 4237; 1/4 частину
нежитлової будівлі літ. «А». площею 1223,9
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_4, на підставі свідоцтва про
право власності від 28.09.2000 року,
виданого Білоцерківським УЖКГ;
нежитлове приміщення АДРЕСА_5, на
підставі свідоцтва про право власності
від 25.09.2002 року, виданого
Білоцерківським УЖКГ. Вказане
підтверджується відповідними
договорами, свідоцтвами та листом
Білоцерківського МБТІ № 1455 від 29.04.2011
року, всі договори та свідоцтва
оформлялись на ім'я відповідача.
Добровільно поділити спільно нажите
майно відповідач не хоче, оскільки
вважає, що все майно належить тільки
йому, так як придбане в той час, коли
вони офіційно не перебували у шлюбі. До
правовідносин, які існували до 01.01.2004
року слід застосовувати Кодекс про
шлюб та сім'ю України, ЦК України 1963
року та Закон України «Про власність»,
а до правовідносин, які виникли після
01.01.2004 року необхідно застосовувати ЦК
України та СК України, які чинні на
даний час. Відповідно до ст.17 ч.1 ЗУ «Про
власність», було встановлено, що майно
придбане внаслідок спільної праці
членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.
Згідно ч.2 ст.64 ЖК України, до членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Вони з відповідачем до
реєстрації шлюбу, спільно проживали,
працювали, а кошти витрачали на
придбання нерухомого майна, крім того,
у придбання нерухомого майна вона
вклала кошти від продажу квартири
АДРЕСА_6. З метою встановлення
юридичних наслідків спільного
проживання без реєстрації шлюбу з
01.01.2004 року по 04.12.2007 року, а також з
метою врегулювання матеріальних
відносин з відповідачем в позивача
виникла необхідність встановити факт
проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, відповідно до ст.256
ЦПК України. Ч. 2 ст.74 СК України
передбачає, що на майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
жінки та чоловіка, які не перебувають у
шлюбі між собою або в будь - якому
іншому шлюбі, поширюються положення
глави 8 цього Кодексу. Ст. 69 СК України
встановлено, що чоловік та дружина
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності незалежно від розірвання
шлюбу, а відповідно до ст.70 СК України, у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначене
домовленістю між ними або шлюбним
договором. Відповідно до ст.372 ЦК
України, майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом. В
добровільному порядку вирішити спір
неможливо, тому позивач просить в
судовому порядку: 1) встановити факт
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу в період з
01.01.2004 року по 04.12.2007 року; 2) визнати за
нею, ОСОБА_1 право власності на : а) 1/2
частину житлового будинку з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами під АДРЕСА_2; б)
1/2 частину нежитлової будівлі літ. «В»,
площею 269,0 кв.м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3; в) 1/8 частину
нежитлової будівлі літ. «А». площею 1223,9
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_4; г) 1/2 частину нежитлового
приміщення АДРЕСА_5 Київської області;
3) поділити майно, що є спільною
сумісною власністю, виділивши: ОСОБА_1:
1/2 частину житлового будинку з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами під АДРЕСА_2; 1/2
частину нежитлової будівлі літ. «В»,
площею 269,0 кв.м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3; 1/8 частину нежитлової
будівлі літ. «А». площею 1223,9 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4; 1/2
частину нежитлового приміщення
АДРЕСА_5 Київської області, ОСОБА_2: ?
частину житлового будинку з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами під АДРЕСА_2; б)
1/2 частину нежитлової будівлі літ. «В»,
площею 269,0 кв.м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3; в) 1/8 частину
нежитлової будівлі літ. «А». площею 1223,9
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_4; г) 1/2 частину нежитлового
приміщення АДРЕСА_5 Київської області.

11.12.2012 року позивач подала до суду заяву
про уточнення позовних вимог
відповідно якої вона просить: 1)
встановити факт проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу в період з 01.01.2004 року по 04.12.2007
року; 2) поділити майно, що є спільною
сумісною власністю наступним чином:
виділити ОСОБА_1 та визнати за нею
право власності на: 1/2 частину
житлового будинку з господарськими та
побутовими будівлями та спорудами під
АДРЕСА_2, який в цілому має 26,5 кв.м. жилої
площі і розташований на земельній
ділянці з такими надвірними спорудами:
гараж, вбиральня, альтанка, душ,
кладова, огорожа; 1/2 частину нежитлової
будівлі літ. «В», площею 269,0 кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; 1/8
частину нежитлової будівлі літ. «А».
площею 1225,98 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_4; 1/2 частину
нежитлового приміщення АДРЕСА_5
Київської області, а відповідачу
ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами під АДРЕСА_2,
який в цілому має 26,5 кв.м. жилої площі і
розташований на земельній ділянці з
такими надвірними спорудами: гараж,
вбиральня, альтанка, душ, кладова,
огорожа; 1/2 частину нежитлової будівлі
літ. «В», площею 269,0 кв.м, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_3; 1/8 частину
нежитлової будівлі літ. «А». площею 1225,98
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_4; 1/2 частину нежитлового
приміщення АДРЕСА_5 Київської області.

15.01.2013 року представник позивача ОСОБА_4
подав до суду заяву про уточнення
позовних вимог, відповідно до якої
перший пункт позовних вимог виклав в
такій редакції: встановити факт
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу в період з
червня 1998 року по 04.12.2007 року; інші
позовні вимоги залишити без змін,
відповідно до заяви про уточнення
позовної заяви від 11.12.2012 року.

Рішенням Білоцерківського
міськорайонного суду Київської
області від 03.04.2013 року позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про встановлення факту, що має
юридичне значення, визнання права
власності на майно та про поділ майна,
що є спільною сумісною власністю
задоволено частково. Встановлено факт
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2, однією
сім'єю без реєстрації шлюбу в період з
01.01.2004 року по 04.12.2007 року та поділено
майно, що є спільною сумісною власністю
наступним чином: - визнано за ОСОБА_1
право власності на 1/2 частину житлового
будинку з господарськими та побутовими
будівлями та спорудами під АДРЕСА_2,
який в цілому має 26,5 кв.м. жилої площі і
розташований на земельній ділянці з
такими надвірними спорудами: гараж,
вбиральня, альтанка, душ, кладова,
огорожа, в задоволенні решти частини
позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 28.05.2013 року рішення
Білоцерківського міськорайонного суду
Київської області від 03.04.2013 року
скасовано та ухвалено нове, яким позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про встановлення
факту, що має юридичне значення,
визнання права власності на майно та
про поділ майна, що є спільною сумісною
власністю задоволено частково, а саме:
визнано за ОСОБА_1 право власності на
майно: 1/2 частину житлового будинку з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами під АДРЕСА_2,
який в цілому має 26,5 кв.м. жилої площі і
розташований на земельній ділянці з
такими надвірними спорудами: гараж,
вбиральня, альтанка, душ, кладова,
огорожа; 1/2 частину нежитлової будівлі
літ. «В», площею 269,0 кв.м, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_3; 1/8 частину
нежитлової будівлі літ. «А». площею 1225,98
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_4; 1/2 частину нежитлового
приміщення АДРЕСА_5 Київської області;
за ОСОБА_2 визнано право власності на
майно: 1/2 частину житлового будинку з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами під АДРЕСА_2,
який в цілому має 26,5 кв.м. жилої площі і
розташований на земельній ділянці з
такими надвірними спорудами: гараж,
вбиральня, альтанка, душ, кладова,
огорожа; 1/2 частину нежитлової будівлі
літ. «В», площею 269,0 кв.м, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_3; 1/8 частину
нежитлової будівлі літ. «А». площею 1225,98
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_4; 1/2 частину нежитлового
приміщення АДРЕСА_5 Київської області.
В іншій частині рішення залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 23.10.2013 року рішення
апеляційного суду Київської області
від 28.05.2013 року та рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 03.04.2013 року в
частині позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про встановлення факту, що має
юридичне значення, та визнання права
власності на майно, поділ майна, що є
спільною сумісною власністю, щодо
будинку АДРЕСА_2 придбаного 08.09.2006 року,
скасовано та направлено справу в цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції. Рішення апеляційного суду
Київської області від 28.05.2013 року в
частині визнання права власності на
майно, поділ майна, що є спільною
сумісною власністю, щодо майна,
придбаного до січня 2004 року, скасовано
та залишено в силі в цій частині
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03.04.2013 року.

02.12.2013 року дану справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про встановлення
факту, що має юридичне значення, та
визнання права власності на майно,
поділ майна, що є спільною сумісною
власністю, щодо будинку АДРЕСА_2
придбаного 08.09.2006 року, в порядку ст.11-1
ЦПК України, передано на новий розгляд.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримала, просила в судовому
порядку встановити факт проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу в
період з 01.01.2004 року по 04.12.2007 року з
ОСОБА_2 та визнати за нею право
власності на майно: 1/2 частину
житлового будинку з господарськими та
побутовими будівлями та спорудами під
АДРЕСА_2, який в цілому має 26,5 кв.м. жилої
площі і розташований на земельній
ділянці з такими надвірними спорудами:
гараж, вбиральня, альтанка, душ,
кладова, огорожа. В обгрунтування вимог
пояснила, що в 2004 році вони з
відповідачем проживали по АДРЕСА_1, в 2006
році дану квартиру вони продали і
переїхали до приватного будинку
АДРЕСА_2. Про те, що між ними був
підписаний договір найму житлового
приміщення квартири вона не знала,
можливо за проханням відповідача вона
підписала якісь папери, а які не
пам'ятає. Вона продала свою квартиру по
вул. Інституцькій, а гроші вклала в свою
підприємницьку діяльність, прибуток
від якої витрачала на сім'ю. Після
придбання будинку, вони проводили
ремонтні роботи разом, обирали спільно
меблі, облаштовували побут, між ними
була домовленість про те, що відповідач
займається благоустроєм будинку зовні,
а вона займається внутрішнім побутом
сім'ї. Вони були однією сім'єю, вона йому
прала речі, готувала їжу, були спільні
свята, разом ходили в гості до батьків і
родичі приходили до них, неодноразово
їздили в двох та з друзями за кордон, на
море та в Карпати. В них є спільна
дитина, однак відповідач відмовляється
від неї, він позбавив місця проживання
матір з дитиною, що характеризує його з
негативної сторони. З 01.01.2004 року до них
приходили в гості батьки, сестри, куми,
співробітники. З 2002 року вона займалась
своєю підприємницькою діяльністю та
вела бухгалтерію відповідача по його
підприємницькій діяльності. Коли
проживали в квартирі по АДРЕСА_1, вони
спільно купили меблі для кухні, вона
давала відповідачу кошти для придбання
необхідних речей, щось він купував,
щось вона купувала. Вона давала йому
кошти в борг, він їх не повертав, однак
вона вибирала якусь річ ( шубу), а він
змушений був її купити. В них були різні
бюджети для здійснення
підприємницької діяльності, однак були
спільні кошти для сім'ї. На купівлю
будинку вона надавала кошти
відповідачу, кошти вони складали від
прибутку із зайняття підприємницькою
діяльністю, її внесок склав близько 1/3
частини вартості будинку. На ремонтні
роботи було витрачено кошти поступово
за три місяці, близько 3- 5 тисяч доларів
США. Це також були спільні кошти, на
обладнання будинку меблями та технікою
також було витрачено спільні кошти
близько 3 - 5 тисяч доларів США. Під час
розгляду справи про визнання її такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням будинку, вона не
заявляла вимог щодо права на дане
майно, оскільки відповідач обіцяв, що
вразі зняття її з реєстрації він
подарує дитині будинок по АДРЕСА_5,
однак обіцянку не виконав. Письмових
угод про поділ майна вони не укладали.
По її підприємницькій діяльності
боргів вона не мала, у відповідача були
борги за опалення по будинку на
АДРЕСА_5, салон «ІНФОРМАЦІЯ_1» де вона
працювала, відповідач отримував
прибуток від діяльності салону, однак
письмових доказів немає.

Представник позивача за договором
адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні
позов підтримав, просив встановити
факт проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
період з 01.01.2004 року по 04.12.2007 року та
визнати за нею право власності на
майно: 1/2 частину житлового будинку з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами під АДРЕСА_2,
який в цілому має 26,5 кв.м. жилої площі і
розташований на земельній ділянці з
такими надвірними спорудами: гараж,
вбиральня, альтанка, душ, кладова,
огорожа. В обґрунтування вимог пояснив,
що з червня 1998 року сторони проживали
однією сім'єю, за однією адресою,
позивач займалась своєю
підприємницькою діяльністю в їх
спільному приміщенні, для отримання
спільного бюджету, був оформлений
договір оренди приміщення, а ПП
оформлено на позивача, на той час
відповідач ще не був розлучений,
квартира була переведена з житлової в
нежитлову для здійснення позивачем
підприємницької діяльності. 04.09.2002 року
було укладено договір про найм
житлового приміщення з метою
здійснення позивачем підприємницької
діяльності. Позивач продала належну їй
квартиру по вул.. Інституціькій для
того, щоб оформити салон для здійснення
підприємницької діяльності. Після
того, як відповідач продав квартиру по
АДРЕСА_1, вони разом виїхали і
зареєструвались в будинку по АДРЕСА_2.
Вони вели спільне господарство, кошти
які позивач отримувала від
підприємницької діяльності
витрачались на створення спільного
побуту в будинку, тривалий час в
намірах побудувати нормальну сім'ю, в
них були спроби народити дитину, однак
позивач втратила першу дитину, про що є
відповідні довідки, потім ІНФОРМАЦІЯ_2
в них народилась донька.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнав та пояснив, що дійсно
вони з позивачем проводили спільно час,
їздили на відпочинок, ходили до друзів,
друзі та родичі приходили в гості. З
жовтня 2006 року, після того як в будинку
був проведений ремонт, він
зареєстрував позивача на даній
житловій площі. Будинок він придбав за
власні кошти, які отримав від продажу
квартири по АДРЕСА_1 та за кошти які
йому дала його сім'я, за те, щоб він
відмовився від частини своєї спадщини,
яку отримає потім сестра, сестра дала
гроші в розмірі 25 000 грн., він писав їй
розписку, а після отримання спадщини
розписку знищили. Ремонт в будинку він
проводив також за свої власні кошти,
йому повернули кошти знайомі, яким він
давав їх у борг. Дійсно в період з
жовтня 2006 року в них з позивачем були
спільні кошти, він купив їй машину, а
вона купила на машину шини. До подання
позову до суду позивач майнових
претензій не заявляла, про негаразди з
її здоров'ям він чув, але деталі йому
невідомі. До жовтня 2006 року в них були
стосунки як у знайомих між собою людей,
а потім вони проживали як сім'я . З 2006
року по березень 2008 року вони проживали
в будинку по АДРЕСА_2. По АДРЕСА_1
позивач проживала за договором найму,
вона користувалась однією кімнатою,
він іншою. Позивач за квартиру кошти не
сплачувала, він давав їй кошти на
прибирання квартири, а харчувались
вони кожен за свої кошти. В будні дні
вони працювали, а на вихідні його
запрошували на відпочинок друзі, куди
він брав і позивача.

Представник відповідача за
довіреністю у справі ОСОБА_5 в судовому
засіданні підтримав пояснення та
позицію відповідача, та зазначив, що
сторони проживали однією сім'єю з
жовтня 2006 року, з того часу як
відповідач зареєстрував позивача як
члена сім'ї в будинку по АДРЕСА_2, до
цього між ними не було відносин
притаманних подружжю, в них були окремі
бюджети, які вони витрачали на власні
потреби за власним розсудом.
Відповідач не заперечує, що вони їздили
відпочивати разом, ходили до
ресторанів, на природу як знайомі люди.
Спірний будинок відповідач придбав
08.09.2006 року та проводив ремонтні роботи
за власні кошти. Рішенням суду позивача
було визнано такою, що втратила право
користування приміщенням будинку,
даним рішенням також встановлено, що
будинок є власністю відповідача, а
позивач про свої майнові права не
заявляла.

Заслухавши осіб, які приймають участь у
справі, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши
матеріали цивільної справи та
матеріали спадкової справи № 151, суд
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.2,ч.4 ст.3 Сімейного
кодексу України сім'ю складають особи,
які спільно проживають, пов'язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов'язки. Сім'я створюється на
підставі шлюбу, кровного споріднення,
усиновлення, а також на інших
підставах, не заборонених законом і
таких, що не суперечать моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу
України, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу ( Право
спільної сумісної власності подружжя).

Ст. 69 Сімейного кодексу України
встановлено, що чоловік та дружина
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності незалежно від розірвання
шлюбу, а відповідно до ст.70 СК України, у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначене
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ст.57 Сімейного кодексу
України, особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто.

Встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу
передбачено п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 з 26.09.2000 року по
03.10.2011 року та з 08.01.2002 року по 06.06.2002 року
працювала на посаді економіста що
підтверджено копією трудової книжки
від 26.09.2000 року серії НОМЕР_1 ( а.с.9-12), а з
10.09.2002 року отримала свідоцтво про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця серія НОМЕР_2( а.с.8).

Згідно записів в паспорті ( а.с.19-21)
позивач ОСОБА_1 була зареєстрована: з
24.05.1995 року - АДРЕСА_7, з 14.01.1998 року -
АДРЕСА_6, з 04.09.2002 року - АДРЕСА_1 та з
26.09.2006 року за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно договору - купівлі продажу
квартири серії АЕК № 834189 ( а.с.28),
позивач 11.07.2002 року продала квартиру
АДРЕСА_6, за 11700 грн., які як зазначили в
судовому засіданні позивач та її
представник були витрачені на
здійснення підприємницької діяльності
позивача та оформлення необхідних
документів.

Так, згідно договору б/н від 03.07.2002 року
та товарного чеку ( а.с.64,65), позивач
ОСОБА_1 отримала обладнання для салону
краси згідно додатку до договору на
суму 5 778,00 грн.. за адресою:
АДРЕСА_8.Згідно до говору № КТТ - 020 від
27.06.2002 року вона зобов'язалась прийняти
товар на суму 30 748,34 грн. та виплатити
суму протягом 45 днів з моменту
підписання договору, місце реєстрації
проживання позивача зазначено:
АДРЕСА_1, а згідно додатку до договору (
а.с.67), місце здійснення
підприємницької діяльності: АДРЕСА_5 та
оплачено дану суму замовлення 12.08.2002
року. Також, 07.10.2002 року позивач уклала
договір комісії, в яком зазначено
адресу проживання: АДРЕСА_1.

До позову додано фотознімки ( а.с.29- 43) зі
спільного відпочинку ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
які свідчать проте, що вони мали
тривалі відносини, проводили разом
певний час, спільно відпочивали, їздили
за кордон, святкували дні народження та
зустрічались з друзями, що не
заперечується відповідачем.

Згідно довідки КПБМР ЖЕК № 1 від 12.07.2012
року № 435 ( а.с.83), позивач ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 були зареєстровані за адресою:
АДРЕСА_1 з 04.09.2002 року по 26.09.2006 року..

Згідно форми № 1 ( а.с.84,85), ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 04.09.2002 року були зареєстровані
за адресою: АДРЕСА_1 та 26.09.2006 року були
зняті з реєстраційного обліку за
місцем проживання: АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснила, що позивач являється її
рідною сестрою, а відповідач колишній
чоловік сестри, жили вони разом більше
10 років, спочатку по АДРЕСА_1, а потім по
АДРЕСА_2 як звичайна сім'я, вони
працювали, позивач займалась
побутовими проблемами: прала,
прибирала, готувала їсти, вона гарна
господиня та мати, відповідач , коли
позивач не було вдома, також готував
вечерю; вони спільно їздили на
відпочинок, ходили в гості; хату купили
в 2006 році, а з 2007 року позивач в ній не
проживає, за які кошти було придбано
даний будинок їй невідомо.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
пояснила, що знає сторони з 2003 року, з
моменту відкриття салону
«ІНФОРМАЦІЯ_1», вони з позивачем тісно
спілкувались, і вона знала що
відповідач її чоловік, він заходив до
них на роботу, забирав виручку. Коли
придбали будинок, вона з позивачем
ходила вибирати фарбу, відповідач
часто забирав позивача з роботи і вони
багато часу проводили разом, спільно
їздили за кордон, на природу. Вона не
однократно приходила до них в гості на
АДРЕСА_1, інколи позивач була сама,
інколи був присутній відповідач,
готували їсти і він і вона. За які кошти
було придбано будинок та проведено
ремонт їй невідомо, однак питання в
коштах ніколи не ставало, позивач мала
можливість купувати все що їй було
потрібно, будинок придбали після
продажу квартири на АДРЕСА_1. Власником
салону вважали позивача, але всі знали,
що салон належить відповідачу, виручку
за день забирала позивач, а інколи і
відповідач, потім він привозив
квитанції. На її думку в них була
звичайна сім'я.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що познайомилась зі
сторонами під час прогулянки в парку, з
тих пір часто спілкувались, їздили
відпочивати в на природу, до Європи. З
позивачем зустрічалась частіше, бувала
в них на квартирі по АДРЕСА_1, оскільки
проживала по сусідству, але зазвичай
вони зустрічались у кафе. В 2006 році вони
купили будинок і вона бувала там двічі.
Коли їздили відпочивати то за путівки
та в кафе розраховувався відповідач.
Спільного бюджету, на її думку, в них не
було. Позивач те що заробляла від своєї
підприємницької діяльності витрачала
на себе та дитину. Позивач та
відповідач рівноцінно займались
побутом і проживали як сімейна пара,
ОСОБА_1 прибирала, прала речі, а ОСОБА_2
готував їсти, вони піклувались один про
одного, мали добрі стосунки.

В підтвердження того, що позивачем було
витрачено на придбання будинку власні
кошти, які вона отримувала з
підприємницької діяльності, додано
копію книги обліків та доходів ( а.с.202 -
211) з яких вбачається, що за 2004 рік
прибуток складав - 26 140 грн., за 2005 рік -
31972 грн., за 2006 рік - 26410 грн. та копії
звітів суб'єкта ФОП ( а.с.212-215), в яких
зазначено, що за 2 квартал 2006 року обсяг
виручки від реалізації товару
становить 13 490 грн., 3 квартал 2006 року -
19800 грн., 4 квартал 2006 року - 26410 грн.,
всього 59700 грн. за 2006 рік.

05.12.2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1
зареєстрували шлюб у відділі РАЦС
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції Київської області (
свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 ( а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_15,
батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (
свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 -
а.с.7).

Згідно договору про оренду
нежитлових приміщень № 1 ( а.с.124), між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір
оренди нежитлового приміщення за
адресою: АДРЕСА_5, строком з 15.09.2002 року
по 15.09.2007 року.

Згідно договору найму жилого
помешкання від 04.09.2002 року ( а.с.125),
відповідач ОСОБА_2 надав позивачу
ОСОБА_1 право користуватись
приміщенням квартири за адресою:
АДРЕСА_1, на рівних умовах.

Зазначені договори підписано
сторонами та не оспорювались з моменту
їх укладення, як зазначили в судовому
засіданні сторони.

Згідно претензії КПБМР
«Білоцерківтепломережа» від 30.05.2012
року ( а.с.119), ФОП ОСОБА_1 було направлено
вимогу про сплату заборгованості за
спожиту теплову енергію в сумі 12946,50
грн., а згідно графіку погашення
заборгованості та квитанцій про сплату
боргу ( а.с.118,121), відповідач ОСОБА_2
здійснив оплату зазначеного боргу.

Згідно договору купівлі - продажу
квартири ( а.с.147), відповідач ОСОБА_2
продав квартиру АДРЕСА_1, за ціною 38 347, 00
грн.

Свідок ОСОБА_6 в судовому
засіданні пояснила, що відповідач
являється її братом, в кінці 2007 року він
одружився з позивачем. Житловий
будинок по АДРЕСА_2, брат придбав за
власні кошти, які отримав від продажу
квартири по АДРЕСА_1 та за кошти які
вона дала йому в рахунок того, що він
відмовиться від своєї частки у
спадщині. 06.08.2006 року брат приїхав до
батьків та повідомив що хоче придбати
будинок, і на сімейній раді вони
вирішили дати брату 25 000 грн., а він
відмовиться від спадщини, для того щоб
батьківська хата перейшла їй. Брат
писав розписку, а після подання ним
заяви про відмову від спадщини
розписку порвали. Позивача вона бачила
декілька разів, а познайомилась з нею
коли брат зареєстрував з нею шлюб, в
будинку по АДРЕСА_2 вона була, коли
народилась дитина.

Згідно заяви відповідача ОСОБА_2 від
15.04.2008 року ( матеріали спадкової справи
а.с.59 - на звороті), він відмовився від
належної йому частини спадкового майна
що по заповіту що по закону, що
залишилось після смерті ОСОБА_16, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснив, що знає відповідача з 1992 року,
ходили щотижня в баню, але без жінок і
спілкувались суто на робочі теми. Коли
відповідач придбав будинок, він бував
там, але позивача не бачив. Відповідач
за власні кошти придбав будинок в кінці
літа 2006 року, на будинок та його ремонт
відповідачу потрібні були кошти, тому
він повернув йому борг в розмірі 5000
доларів США.

Свідок ОСОБА_11 в судовому
засіданні пояснив, що знає відповідача
з 1992 року по роботі, а позивача з 2003- 2004
року як з нею познайомився не пам'ятає.
Відповідач придбав будинок за власні
кошти, він йому був винен кошти які
позичив у 2005 році, а на вимогу
відповідача віддав борг в 2006 році,
оскільки йому необхідно було проводити
опалення в будинку та ремонт. В будинку
він бував, але позивача там не бачив.
Про спільний їх побут йому нічого
невідомо, разом їх бачив декілька
разів, з сестрою позивача 1- 2 рази
бували в одній компанії.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 02.08.2010 року ( а.с.123), ОСОБА_1 визнано
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням в житловому
будинку АДРЕСА_2 рішення набрало
законної сили 13.08.2010 року. При розгляді
справи було встановлено, що зазначений
будинок дійсно належить на праві
власності ОСОБА_2 згідно договору
купівлі - продажу від 08.09.2006 року,
посвідченого державним нотаріусом
Другої Білоцерківської міської
державної нотаріальної контори та
зареєстрований в реєстрі за № 1- 5551, що
також підтверджено договором ( а.с.13-14),
дані обставини ОСОБА_1 не заперечувала.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Даючи оцінку встановленим обставинам
та наданим позивачем доказам суд
приходить до висновку, що позивач не
довела в судовому засіданні факт
проживання однією сім'єю з
відповідачем, надані нею докази
підтверджують тривалі відносини які
склались з приводу здійснення нею
підприємницької діяльності,
проведення разом з відповідачем
вільного часу, відпочинку, зустрічей з
спільними друзями, а доказів в
підтвердження того, що між нею та
відповідачем склались відносини
притаманні подружжю ( ведення
спільного господарства, бюджет,
наявність спільних прав та зобов'язань,
спільний побут) до суду не надано, також
не надано доказів, що спірний будинок
не є особистою власністю відповідача.

Відповідач надав до суду докази,
які підтверджують факт придбання ним
спірного будинку за особисті кошти, а
саме: за кошти отримані від продажу
квартири АДРЕСА_1, в рахунок відмови від
своєї частини спадкового майна після
смерті матері та повернення боргів, та
надав докази які підтверджують , що між
ним та позивачем були тривалі
відносини пов'язані з їх
підприємницькою діяльністю та не
заперечує факт тривалих відносин,
проведення разом певного часу,
спільного відпочинку за кордоном та на
інших святах та зустрічах з друзями.

Даючи оцінку встановленим обставинам
та зібраним по справі доказам, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, за
рахунок відповідача компенсуються
судові витрати позивача в разі
задоволення позовних вимог, однак,
оскільки в позові відмовлено, тому
судові витрати не підлягають
відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 3,57,69,70 Сімейного
кодексу України, ст.ст.10, 11, 60,61,88, 212-215, 256,
296 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
про встановлення факту, що має юридичне
значення, визнання права власності на
майно та про поділ майна, що є спільною
сумісною власністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя О. В. Бондаренко