У х в а л а

іменем україни

28 серпня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Касьяна О.П., Дьоміної О.О., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по
виплаті аліментів, неустойки за
прострочення сплати аліментів та
стягнення аліментів на повнолітню
дитину, яка продовжує навчання, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Київської області від 10 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості по виплаті
аліментів, неустойки за прострочення
сплати аліментів та стягнення
аліментів на повнолітню дитину, яка
продовжує навчання.

На обґрунтування позовних вимог
посилалася на ті обставини, що під час
перебування з відповідачем у
зареєстрованому з шлюбі з 22 жовтня 1994
року по 13 липня 1999 року у них
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_6,
на яку відповідач за рішенням суду
сплачував аліменти на її утримання в
розмірі 1/4 частини всіх видів
заробітку. Проте аліменти сплачувались
нерегулярно та не в повній мірі.

Відповідач рішення в повному обсязі не
виконував, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість за аліментами станом на
30 липень 2013 року у розмірі 30 029 грн. 15
коп.

Відповідно до розрахунку неустойка
(пеня) за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання становить 12 606
грн. 19 коп.

Крім того, її донька після закінчення
середньої школи вступила до вищого
навчального закладу «Київський
національний торгово-економічний
університет» на перший курс денної
форми навчання.

Вважає, що має продовжуватись
стягнення аліментів з відповідача з
усіх видів заробітку на утримання
доньки ОСОБА_6 на період навчання, але
не більше, ніж до досягнення нею 23
років, просила стягнути з ОСОБА_5 на
свою користь заборгованість по виплаті
аліментів у розмірі 30 029 грн. 15 коп.,
неустойку за прострочення сплати
аліментів у розмірі 12 606 грн. 19 коп. та
кошти на утримання (аліменти)
повнолітньої доньки, яка продовжує
навчання у твердій грошовій сумі в
розмірі 550 грн. щомісячно, починаючи з
дня пред'явлення цього позову і до
досягнення дитиною 23 років, з постійним
проведенням індексації згідно чинного
законодавства України.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
03 квітня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
заборгованість по виплаті аліментів на
утримання дочки ОСОБА_6 у розмірі 28 740
грн 87 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на користь
ОСОБА_4 на утримання повнолітньої
доньки ОСОБА_6, на період навчання, в
сумі 350 грн., щомісячно, починаючи з 02
січня 2014 року по досягнення нею 23-х
річного віку.

У решті позову відмовлено.

10 червня 2014 року рішенням апеляційного
суду Київської області рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 03 квітня 2014 року
скасовано в частині стягнення
заборгованості по виплаті аліментів та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено, в
решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, ухвалене згідно з законом,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_4, керуючись
положеннями ст. ст. 180, 182, 187, 194, 195, 196, 199,
200 СК України та ст. 74 Законом України
«Про виконавче провадження», виходив з
того, що донька відповідача не досягла
23-річного віку, продовжує навчатися та
потребує надання матеріальної
допомоги, а батько може її надавати, що
є підставою для стягнення аліментів на
утримання доньки.

Разом з тим, відповідач не сплачував
аліменти на утримання доньки за
рішенням суду, внаслідок чого
утворилася заборгованість, що підлягає
стягненню.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача розміру пені по
заборгованості, місцевий суд виходив з
того, що позивачем не надано доказів
того, що відповідач належним чином
повідомлявся про наявність у нього
заборгованості по сплаті аліментів, а
також, те що в розрахунку не визначено
час існування заборгованості по
кожному місяцю окремо.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення першої інстанції в частині
стягнення заборгованості зі сплати
аліментів та ухвалюючи в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
цих позовних вимог, правильно виходив з
того, що заборгованість по аліментам не
підлягає стягненню на користь
позивача, оскільки вона не заявляла
позовних вимог щодо визначення судом
розміру заборгованості по аліментам, а
повторне стягнення із боржника суми,
яка має бути ним виплачена в порядку
виконання рішення суду про стягнення
аліментів, недопустиме.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
рішення суду апеляційної інстанції
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків апеляційного
суду, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
судового рішення.

За таких обставин, касаційну скаргу
потрібно відхилити, а рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Київської
області від 10 червня 2014 року залишити
без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Київської області від 10 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
О.П. Касьян

О.О. Дьоміна

С.П. Штелик