У Х В А Л А

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової
О.В.,

Колодійчука В.М.,
Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_3,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кінотеатр
«Валентина» про стягнення кредитної
заборгованості; за зустрічним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кінотеатр
«Валентина» до публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_3 про
визнання договору поруки недійсним за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 березня
2014 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» (далі - ПАТ «Державний ощадний
банк України») звернулося до суду із
указаним позовом, посилаючись на те, що
відповідно до умов кредитного договору
від 12 квітня 2006 року ОСОБА_3 отримав
кредитні кошти у розмірі 250 тис. грн. На
забезпечення виконання умов
кредитного договору банк 26 квітня 2006
року уклав із товариством з обмеженою
відповідальністю «Кінотеатр
«Валентина» (далі - ТОВ «Кінотеатр
«Валентина») договір поруки. У
результаті порушення умов кредитного
договору утворилася заборгованість,
яку позичальник та його поручитель,
незважаючи на вимоги, не погасили.
Враховуючи викладене та з урахуванням
уточнень позовних вимог, позивач
просив стягнути солідарно з
відповідачів кредитну заборгованість
у розмірі 759 305 грн. 62 коп.

У грудні 2013 року ТОВ «Кінотеатр
«Валентина» звернулося до суду із
зустрічним позовом, в якому посилалось
на те, що договір поруки директором
товариства підписано з перевищенням
повноважень, а сам договір суперечить
статутним цілям та предмету діяльності
товариства. Враховуючи викладене,
позивач просив визнати договір поруки
від 26 квітня 2006 року, укладений із ПАТ
«Державний ощадний банк України»,
недійсним.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
19 березня 2014 року позов ПАТ «Державний
ощадний банк України» задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ «Державний ощадний банк України»
кредитну заборгованість за період з 01
травня 2009 року по 16 жовтня 2013 року у
розмірі 759 305 грн. 62 коп. В іншій частині
позову відмовлено. Зустрічний позов
ТОВ «Кінотеатр «Валентина» задоволено.
Визнано договір поруки від 26 квітня 2006
року, укладений між ТОВ «Кінотеатр
«Валентина», ПАТ «Державний ощадний
банк України» та ОСОБА_3, недійсним.
Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 травня
2014 року рішення районного суду в
частині задоволення зустрічного
позову скасовано. У задоволенні позову
ТОВ «Кінотеатр «Валентина» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позову
ПАТ «Державний ощадний банк України»
до ТОВ «Кінотеатр «Валентина» про
солідарне стягнення кредитної
заборгованості змінено в частині
обґрунтування відмови у задоволенні
позову. В іншій частині рішення
районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний
ощадний банк України» просить
скасувати судові рішення в частині
відмови у задоволенні його позову до
ТОВ «Кінотеатр «Валентина»,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
й ухвалити нове рішення про
задоволення його позову в цій частині.

Судові рішення в частині задоволення
позову ПАТ «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_3 не оскаржені, тому в
апеляційному порядку не
переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
«Державний ощадний банк України» до
ТОВ «Кінотеатр «Валентина», суд першої
інстанції виходив із того, що,
укладаючи договір поруки, представник
кінотеатру діяв з перевищенням
повноважень та не в інтересах
товариства, що є підставою для визнання
договору поруки недійсним, а, відтак, і
для відмови у позові про стягнення
заборгованості за цим договором.

Змінюючи рішення районного суду в
частині мотивів відмови у задоволенні
позову ПАТ «Державний ощадний банк
України» до ТОВ «Кінотеатр
«Валентина», апеляційний суд виходив
із того, що банк пропустив строк
пред'явлення позову до поручителя, що
відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є
підставою для припинення поруки.

Такий висновок апеляційного суду
відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що 12 квітня 2006 року
ОСОБА_3 уклав із ПАТ «Державний ощадний
банк України» кредитний договір,
відповідно до умов якого отримав
кредитні кошти у розмірі 250 тис. грн. на
строк до 25 квітня 2009 року.

На забезпечення виконання умов
кредитного договору банк 26 квітня 2006
року уклав із ТОВ «Кінотеатр
«Валентина» договір поруки.

Пред'являючи позов, ПАТ «Державний
ощадний банк України» посилався на те,
що ОСОБА_3 та його поручитель, ТОВ
«Кінотеатр «Валентина», кредитну
заборгованість не погасили навіть
після направлення вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

У п. 24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що при вирішенні
спорів про стягнення кредитної
заборгованості із фінансових
поручителів суд має враховувати, що
згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Апеляційний суд, на підставі поданих
сторонами доказів, які належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно
застосувавши ч. 4 ст. 559 ЦК України,
дійшов до правильного висновку про те,
що позивач пропустив строк звернення
до поручителя, оскільки строк
виконання основного зобов'язання
настав 25 квітня 2009 року, а банк
звернувся до суду із позовом до
поручителя, ТОВ «Кінотеатр
«Валентина», лише 18 жовтня 2013 року.

Такий висновок суду відповідає
правовим позиціям Верховного Суду
України, висловленим, зокрема, у
постановах від 13 лютого 2013 року №
6-3цс13, від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14.

Інші доводи касаційної скарги містять
посилання лише на переоцінку доказів,
що знаходиться поза межами повноважень
суду касаційної інстанції, а посилань
на порушення норм матеріального чи
процесуального права немає та їх
колегією суддів не установлено.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити
оскаржуване рішення апеляційного суду
без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова