22-ц/775/799/2014(м)
інстанції Попека О.В.
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Мироненко І.П.

суддів
Кочегарової Л.М., Ігнатоля Т.Г.,

при секретарі
Бельченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 на рішення Тельманівського
районного суду Донецької області від 26
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом з даним
позовом посилаючись на те, що ОСОБА_5 28
липня 2012 року близько 13-00 години
пошкодила вітрове скло та внутрішню
антену належного йому автомобіля ВАЗ
21114, державний номер НОМЕР_1. В рахунок
відшкодування матеріальної шкоди
просив стягнути з відповідача 1610 грн.,
моральної шкоди 10 000 грн., а також витрат
по сплаті судового збору в розмірі 229,40
грн.

Рішенням Тельманівського районного
суду Донецької області від 26 лютого 2014
року у задоволені позову ОСОБА_3
відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір за розгляд немайнового
спору у розмірі 114,70 грн.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати, ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 та
стягнути з відповідача ОСОБА_5
матеріальну шкоду у розмірі 1610 грн.

Позивач ОСОБА_3 повторно в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, судові повістки на 10
червня, 01 липня та 21 серпня 2014 року,
направлені на зазначену позивачем
адресу - АДРЕСА_1, повертаються на
адресу суду за закінченням строку
зберігання (а.с. 133-134, 142-143, 152). Крім того,
про час та місце розгляду справи
призначене на 21 серпня 2014 року ОСОБА_3
повідомлений особисто телефонограмою,
зареєстрованою в журналі телефонограм
за № 1697 (а.с.150).

Представник позивача ОСОБА_4 про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про що свідчать судова
розписка та повідомлення особисто
телефонограмою, зареєстрованою в
журналі телефонограм за № 1698 (а.с. 150, 153).

За таких підстав, справа апеляційним
судом розглянута за відсутності не
зьявившихся позивача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4, що відповідає
положенням ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача,
заперечення проти доводів апеляційної
скарги відповідача ОСОБА_5, її
представника ОСОБА_6, дослідивши
матеріали справи і обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Згідно з положеннями ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Рішення суду про відмову в задоволені
позову про відшкодування моральної
шкоди сторонами не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без міни, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається зі справи і доданих до
неї матеріалів, 28 липня 2012 року близько
13-00 години ОСОБА_3 знаходився в сараї
біля будинку батька ОСОБА_7 по АДРЕСА_2,
займався господарськими справами, як
почув глухий стук. Виглянувши на вулицю
ОСОБА_3 побачив, що ОСОБА_5, з якою у його
сім'ї на протязі 20 років склалися
неприязні відносини, відходить від
його машини. При огляді машини
з'ясувалося, що було пошкоджено лобове
скло.

Постановою ст. ДІМ Тельманівського РВ
УМВС України в Донецькій області від 11
вересня 2012 року відмовлено в порушені
кримінальної справи відносно ОСОБА_5 за
ознаками складу злочину, передбаченого
ст. 194 КК України на підставі ст.6 п.2 КПК
України.

При цьому, як зазначено слідчим в
постанові, в діях ОСОБА_5 формально
вбачається склад злочину, передбачений
ст. 194 КК України «Навмисне знищення або
пошкодження чужого майна», але
враховуючи, що зазначений злочин не
завдав великої матеріальної шкоди
фізичній або юридичній особі, так як
для порушення кримінальної справи за
ч.1 ст. 194 КК України необхідно
заподіяння шкоди у великих розмірах, а
збиток на суму 600 грн. не є великим
розміром.

Відповідно ст. 1166 ЦК України,
матеріальна шкода, заподіяна
неправомірними рішеннями, діями або
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, заподіяна майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується у
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відмовляючи в задоволенні позову про
відшкодування матеріальної шкоди суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не було доведено, що саме
діями відповідача були спричинені
пошкодження автомобіля. Так, покази
свідка, які покладені в основу
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи, є лише
припущенням і не вказують на те, що
пошкодження автомобіля стало прямим
наслідком дій відповідача. Крім того,
позивачем не було доведено належними
доказами вартість запчастин, їх
пошкодження та необхідність заміни.

Проте, за положеннями ч.4 ст. 61 ЦПК
України вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

За таких підстав, суд першої інстанції
не дав належної оцінки наявності в діях
відповідача ОСОБА_5 формального складу
злочину, передбаченого ст. 194 КК
України, однак при цьому дійшов
правильного висновку щодо
недоведеності розміру заподіяної
шкоди.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведеності
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів вважає, що позивачем не
надано належних, допустимих та
достовірних доказів, які б у сукупності
були б достатніми для покладення на
відповідача обов'язку по відшкодуванню
матеріальної шкоди.

Так, позивачем ОСОБА_3 на підтвердження
заявлених вимог була надана розрахунок
фактура ФОП ОСОБА_8 від 28 лютого 2013 року
на суму 1490 грн., з яких вартість
вітрового скла складає 790 грн., вартість
робіт по його встановленню 350 грн.,
тонування козирка 200 грн.,
уплотнювальна резина 150 грн.
Розрахунок є дійсним до оплати до 02
березня 2012 року (а.с. 11).

Проте, квитанції про оплату цього
рахунку і акту виконаних робіт надано
не було, товарознавча експертиза по
справі не проводилася, відповідне
клопотання про це не заявлялося.

З долучених позивачем фотографій
вбачається, що станом на 19 червня 2013
року автомобіль не було
відремонтовано.

Як пояснили в судовому засіданні
апеляційного суду відповідач ОСОБА_5 та
її представник ОСОБА_6, автомобіль
позивача не відремонтовано і до цього
часу.

Крім того, позивачем заявлялися вимоги
про відшкодування пошкодженої
внутрішньої антени на автомобілі,
вартість якої згідно квитанції від 15
березня 2013 року складає 120 грн. (а.с. 11),
однак будь-яких доказів на
підтвердження того, що таке
пошкодження мало місце позивачем
надано не було.

Згідно протоколу огляду місця пригоди
(матеріал про відмову в порушенні
кримінальної справи № 972/1176, а.с. 5),
окрім роздроблення лобового скла,
інших пошкоджень не встановлено.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову в задоволені позову про
недоведеність заявлених позивачем
вимог щодо відшкодування матеріальної
шкоди.

Доводи представника позивача ОСОБА_4,
викладені в апеляційній скарзі, не
спростовують правильності висновків,
зроблених судом першої інстанції, не
містять правових підстав для
скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду є законним та
обґрунтованим і тому підстав для його
скасування та задоволення апеляційної
скарги позивачів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тельманівського районного
суду Донецької області від 26 лютого 2014
року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді:

Головуючий у 1-ій
інстанції Попека О.В.

Категорія 30
Суддя-доповідач
Мироненко І.П.

У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Мироненко І.П.

суддів
Кочегарової Л.М., Ігнатоля Т.Г.,

при секретарі
Бельченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 на рішення Тельманівського
районного суду Донецької області від 26
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом з даним
позовом посилаючись на те, що ОСОБА_5 28
липня 2012 року близько 13-00 години
пошкодила вітрове скло та внутрішню
антену належного йому автомобіля ВАЗ
21114, державний номер НОМЕР_1. В рахунок
відшкодування матеріальної шкоди
просив стягнути з відповідача 1610 грн.,
моральної шкоди 10 000 грн., а також витрат
по сплаті судового збору в розмірі 229,40
грн.

Рішенням Тельманівського районного
суду Донецької області від 26 лютого 2014
року у задоволені позову ОСОБА_3
відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір за розгляд немайнового
спору у розмірі 114,70 грн.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати, ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 та
стягнути з відповідача ОСОБА_5
матеріальну шкоду у розмірі 1610 грн.

Позивач ОСОБА_3 повторно в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, судові повістки на 10
червня, 01 липня та 21 серпня 2014 року,
направлені на зазначену позивачем
адресу - АДРЕСА_1, повертаються на
адресу суду за закінченням строку
зберігання (а.с. 133-134, 142-143, 152). Крім того,
про час та місце розгляду справи
призначене на 21 серпня 2014 року ОСОБА_3
повідомлений особисто телефонограмою,
зареєстрованою в журналі телефонограм
за № 1697 (а.с.150).

Представник позивача ОСОБА_4 про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про що свідчать судова
розписка та повідомлення особисто
телефонограмою, зареєстрованою в
журналі телефонограм за № 1698 (а.с. 150, 153).

За таких підстав, справа апеляційним
судом розглянута за відсутності не
зьявившихся позивача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4, що відповідає
положенням ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача,
заперечення проти доводів апеляційної
скарги відповідача ОСОБА_5, її
представника ОСОБА_6, дослідивши
матеріали справи і обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Згідно з положеннями ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Рішення суду про відмову в задоволені
позову про відшкодування моральної
шкоди сторонами не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без міни, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається зі справи і доданих до
неї матеріалів, 28 липня 2012 року близько
13-00 години ОСОБА_3 знаходився в сараї
біля будинку батька ОСОБА_7 по АДРЕСА_2,
займався господарськими справами, як
почув глухий стук. Виглянувши на вулицю
ОСОБА_3 побачив, що ОСОБА_5, з якою у його
сім'ї на протязі 20 років склалися
неприязні відносини, відходить від
його машини. При огляді машини
з'ясувалося, що було пошкоджено лобове
скло.

Постановою ст. ДІМ Тельманівського РВ
УМВС України в Донецькій області від 11
вересня 2012 року відмовлено в порушені
кримінальної справи відносно ОСОБА_5 за
ознаками складу злочину, передбаченого
ст. 194 КК України на підставі ст.6 п.2 КПК
України.

При цьому, як зазначено слідчим в
постанові, в діях ОСОБА_5 формально
вбачається склад злочину, передбачений
ст. 194 КК України «Навмисне знищення або
пошкодження чужого майна», але
враховуючи, що зазначений злочин не
завдав великої матеріальної шкоди
фізичній або юридичній особі, так як
для порушення кримінальної справи за
ч.1 ст. 194 КК України необхідно
заподіяння шкоди у великих розмірах, а
збиток на суму 600 грн. не є великим
розміром.

Відповідно ст. 1166 ЦК України,
матеріальна шкода, заподіяна
неправомірними рішеннями, діями або
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, заподіяна майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується у
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відмовляючи в задоволенні позову про
відшкодування матеріальної шкоди суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не було доведено, що саме
діями відповідача були спричинені
пошкодження автомобіля. Так, покази
свідка, які покладені в основу
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи, є лише
припущенням і не вказують на те, що
пошкодження автомобіля стало прямим
наслідком дій відповідача. Крім того,
позивачем не було доведено належними
доказами вартість запчастин, їх
пошкодження та необхідність заміни.

Проте, за положеннями ч.4 ст. 61 ЦПК
України вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

За таких підстав, суд першої інстанції
не дав належної оцінки наявності в діях
відповідача ОСОБА_5 формального складу
злочину, передбаченого ст. 194 КК
України, однак при цьому дійшов
правильного висновку щодо
недоведеності розміру заподіяної
шкоди.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведеності
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів вважає, що позивачем не
надано належних, допустимих та
достовірних доказів, які б у сукупності
були б достатніми для покладення на
відповідача обов'язку по відшкодуванню
матеріальної шкоди.

Так, позивачем ОСОБА_3 на підтвердження
заявлених вимог була надана розрахунок
фактура ФОП ОСОБА_8 від 28 лютого 2013 року
на суму 1490 грн., з яких вартість
вітрового скла складає 790 грн., вартість
робіт по його встановленню 350 грн.,
тонування козирка 200 грн.,
уплотнювальна резина 150 грн.
Розрахунок є дійсним до оплати до 02
березня 2012 року (а.с. 11).

Проте, квитанції про оплату цього
рахунку і акту виконаних робіт надано
не було, товарознавча експертиза по
справі не проводилася, відповідне
клопотання про це не заявлялося.

З долучених позивачем фотографій
вбачається, що станом на 19 червня 2013
року автомобіль не було
відремонтовано.

Як пояснили в судовому засіданні
апеляційного суду відповідач ОСОБА_5 та
її представник ОСОБА_6, автомобіль
позивача не відремонтовано і до цього
часу.

Крім того, позивачем заявлялися вимоги
про відшкодування пошкодженої
внутрішньої антени на автомобілі,
вартість якої згідно квитанції від 15
березня 2013 року складає 120 грн. (а.с. 11),
однак будь-яких доказів на
підтвердження того, що таке
пошкодження мало місце позивачем
надано не було.

Згідно протоколу огляду місця пригоди
(матеріал про відмову в порушенні
кримінальної справи № 972/1176, а.с. 5),
окрім роздроблення лобового скла,
інших пошкоджень не встановлено.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову в задоволені позову про
недоведеність заявлених позивачем
вимог щодо відшкодування матеріальної
шкоди.

Доводи представника позивача ОСОБА_4,
викладені в апеляційній скарзі, не
спростовують правильності висновків,
зроблених судом першої інстанції, не
містять правових підстав для
скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду є законним та
обґрунтованим і тому підстав для його
скасування та задоволення апеляційної
скарги позивачів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тельманівського районного
суду Донецької області від 26 лютого 2014
року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді: