У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І.,
Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
договором кредиту, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Рожнятівського районного суду
Івано-Франківської області від 21 січня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від 23
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з указаним позовом.
Зазначало, що 19 червня 2006 року між ПАТ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № б/н,
відповідно до якого банк надає
позичальнику кредит у вигляді
встановленого кредитного ліміту у сумі
5000 грн на платіжну картку із сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Відповідач взяв на
себе зобов'язання по поверненню
кредиту, сплаті процентів. ОСОБА_3 умови
договору не виконує, порушує договірні
зобов'язання, у зв'язку з чим виникла
заборгованість. Посилаючись на
зазначене, просило задовольнити
позовні вимоги.

Рішенням Рожнятівського районного
суду Івано-Франківської області від
21 січня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 23
червня 2014 року, позов ПАТ КБ
«Приватбанк» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» -
24969 грн 62 коп. заборгованості по
кредитному договору.
Вирішено питання про відшкодування
судових витрат.

ОСОБА_3, звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалити нове
рішення про відмову ПАТ КБ
«Приватбанк» у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 19 червня 2006 року
між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № б/н,
відповідно до якого банк надає
позичальнику кредит у вигляді
встановленого кредитного ліміту у сумі
5000 грн на платіжну картку із сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Відповідач взяв на
себе зобов'язання по поверненню
кредиту, сплаті процентів. У зв'язку з
тим, що ОСОБА_3 умови договору не
виконує, порушує договірні
зобов'язання, у нього виникла
заборгованість, яка станом на 28 лютого
2013 року складала 24969 грн 62 коп.

З матеріалів справи вбачається, що
судовим наказом Рожнятівського
районного суду Івано-Франківської
області від 13 травня 2008 року з ОСОБА_3
стягнуто заборгованість за вказаним
договором кредиту у розмірі 7 026 грн 30
коп.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України (в
редакції, чинній на момент видачі
судового наказу) судовий наказ є
особливою формою судового рішення про
стягнення з боржника грошових коштів
або витребування майна за заявою особи,
якій належить право такої вимоги.
Судовий наказ підлягає виконанню за
правилами, встановленими для виконання
судових рішень у порядку,
встановленому законом.

При вирішення спору суди виходили із
того, що судовий наказ повернуто без
виконання у зв'язку з відсутністю майна
на яке можна було звернути стягнення,
тому при ухваленні рішення не взяли
його до уваги.

Однак, суди не звернули уваги на те, що в
наказному провадженні вже
вирішувалося питання про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 19 січня 2006 року, і судовий наказ є
чинним. Повернення вказаного судового
наказу у зв'язку з відсутністю майна в
даному випадку правового значення не
має.

Таким чином, суди обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору не встановили, не звернули уваги
на чинність судового рішення, яким
вирішено вимоги про стягнення на
користь позивача заборгованості за
кредитним договором у розмірі 7026 грн 30
коп. та фактично повторно стягнули
зазначену суму коштів за той же період,
за який вона була стягнута.

Крім того, відхиляючи доводи
апеляційної карги щодо
неправомірності нарахування
відсоткової ставки у розмірі 72 % на
прострочену заборгованість та
зазначаючи про те, що пунктом 5.5.1 Умов і
правил надання банківських послуг
передбачено, що за несвоєчасне
виконання боргових зобов'язань боржник
оплачує проценти по підвищеній
відсотковій ставці або додаткову
комісію, розмір яких визначається
Тарифами, апеляційний суд не звернув
уваги, що такі Тарифи в матеріалах
справи відсутні та не з'ясував, коли
приймалося рішення про підвищення
відсоткової ставки, чи встановлювався
порядок підвищення відсоткової ставки
та чи був він дотриманий.

З огляду на викладене, допущені судами
при розгляді справи порушення норм
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК
України) унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення спору, тому
судові рішення не відповідають вимогам
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Рожнятівського районного суду
Івано-Франківської області від 21 січня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від 23
червня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук