Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області
Справа № 279/8046/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

17 липня 2014 року
Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області

у складі: головуючого судді
Коренюка В.П.

при секретарі
Мейнарович Л.А.

за участю представника позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

розглядаючи у відкритому судовому
засіданні в залі суду № 1 у м. Коростені
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про стягнення компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У листопаді ОСОБА_4 звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку та моральної
шкоди, в якому зазначила, що вона
працювала у відповідача з 20.06.2012 року по
23.102.2013 року та звільнилася за власним
бажанням. Працюючи у відповідача, вона
не перебувала у щорічній оплачуваній
відпустці. При звільненні відповідач
не розрахувалася з нею та не виплатила
компенсацію за невикористану
відпустку за період її роботи. На її
звернення до відповідача щодо
компенсації за невикористану
відпустку, відповідач відмовляла у
виплаті цих коштів. Тому вважає, що з
відповідачки підлягає до стягнення 2393
грн. 65 коп. заборгованості за
невикористану відпустку, 732 грн. 75 коп.
за затримку розрахунку при звільненні,
а також 1000 грн. моральної шкоди.

В судове засідання позивачка не
з'явилася, але надала суду заяву, в якій
просила розглядати справу без її
участі та задовольнити змінені вимоги
її позову з підстав, зазначених у
позові. Вимоги позову позивачка
змінила в частині ціни позову, зокрема
просила зменшити ціну позову за
мінусом 877 грн., які вона отримала за
допомогою поштового зв'язку.

Представник позивача ОСОБА_1 змінені
вимоги позову підтримав у судовому
засіданні, які просив задовольнити.
Зокрема просив стягнути з відповідача
на користь позивача 1476 грн. 78 коп.
заборгованості за невикористану
відпустку, 732 грн. 75 коп. за затримку
розрахунку при звільненні, а також 1000
грн. моральної шкоди.

Відповідачка та її представник ОСОБА_3
в судовому засіданні заперечили проти
позову та пояснили суду, що 01.07.2013 року
позивачці надано щорічну відпустку
тривалістю 24 календарних дні та
виплачено відпускні у сумі 1041 грн. 40
коп., що підтверджується її особистим
підписом на платіжній відомості за
липень 2013 року. 23.10.2013 року позивачка
звернулась із заявою про звільнення з
роботи за власним бажанням з 23.10.2013
року. При цьому позивачці було надано
пакет документів для реєстрації
розірвання трудового договору в
Коростенському міському центрі
зайнятості та запропоновано після
цього з трудовою книжкою прибути до
місця роботи, де отримати належні при
звільненні кошти, у тому числі
заробітну плату та компенсацію за
невикористану відпустку. Однак, 23.10.2013
року ОСОБА_4 відмовилась отримувати
належні їй кошти, не погодившись з
розміром розрахункових коштів,
мотивуючи тим, що вона нібито не
перебувала у відпустці та їй належить
до виплати значно більша сума. В зв'язку
цим просили відмовити в задоволенні
позову за безпідставністю позовних
вимог.

Проаналізувавши пояснення сторін в
сукупності з матеріалами справи та
наданими сторонами доказами, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_4
працювала у відповідачки з 20.06.2012 року
по 23.102.2013 року та 23.10.2013 року
звільнилася за власним бажанням, що
вбачається з копії трудової книжки
позивачки (а.с.5-6).

Також судом встановлено, що 01.07.2013 року
позивачці надано щорічну відпустку
тривалістю 24 календарних дні та
виплачено кошти (відпускні) у сумі 1041
грн. 40 коп., що підтверджується її
особистим підписом на платіжній
відомості за липень 2013 року та про що в
судовому засіданні не заперечив
представник позивачки (а.с.45).

З наданих стороною відповідача
доказів, на спростування яких стороною
позивача не надано будь-яких доказів чи
заперечень, вбачається, що позивачка зі
своєї власної вини не отримала в день
звільнення усі кошти, що належали до
виплати від відповідачки.

Отже позов в частині стягнення
компенсації за невикористану
відпустку є безпідставним, а
відповідно і позов в частині стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні.

Що ж до позову в частині відшкодування
моральної шкоди, то як ні позивачкою
так і ні її представником не надано
суду будь-яких доказів, які б свідчили
про порушення законних прав власником,
які мали б наслідки у вигляді моральних
страждань та втрати життєвих зв'язків,
що вимагає додаткових зусиль для
організації життя, а також причинний
зв'язок між порушеннями прав та
наслідками.

Тому суд вважає, що позов у цілому є
безпідставним і таким, що не підлягає
до задоволення.

Керуючись ст.ст.11, 60, 213 - 218 Цивільного
процесуального кодексу України,
ст.ст.116, 117, 237-1 Кодексу законів про
працю України, Законом України "Про
оплату праці", суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про стягнення компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та моральної шкоди - відмовити за його
безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Житомирської
області протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особа, яка не
була присутня у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
може подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя Коростенського
міськрайонного суду

Житомирської області
В. П.
Коренюк