АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1412/14
Головуючий 1 інстанції: Горпинич О.В.
Справа № 645/8698/13
Категорія: «право власності»
Суддя-доповідач: Малінська С.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Швецової Л.А.,

Піддубного Р.М.,

при секретарі - Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 на
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 18 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа: публічне акціонерне
товариство "Райффайзен Банк Аваль" про
визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з названим позовом, в
обґрунтування якого зазначав, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін-
ОСОБА_8, після смерті якої відкрилася
спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, а
також житлового будинку АДРЕСА_2 У
жовтні 2013 року позивач звернувся до
Фрунзенського районного суду м.
Харкова з позовом до ОСОБА_5 про
визнання за ним право власності на ?
частину вищевказаної квартири і
будинку та рішенням від 15 травня 2013
року його позов було задоволено. Проте,
його рідний брат ОСОБА_5 спадщину не
прийняв, оскільки на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем та заяви про її прийняття
до нотаріуса не подавав. Дійсно, у
довідці з місця проживання зазначено,
що ОСОБА_8 була зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1 За цією ж адресою у
квартирі були прописані та постійно
проживав відповідач та його дружина з
дітьми. Проте, з 2002 року ОСОБА_8 була
вимушена залишити вказану квартиру та
переїхати на постійне місце проживання
до АДРЕСА_2 через несприятливу та грубу
поведінку відповідача ОСОБА_5Батьки
неодноразово звертались до міліції зі
скаргами на відповідача. Така
поведінка останнього привела його до
в'язниці. Зазначаючи, що реєстрація
матері - спадкодавця за вказаною вище
адресою у квартирі була лише
формальністю та остання разом з
відповідачем не мешкала, а тому
відповідач пропустив строк на
прийняття спадщини, позивач просив
визнати за ним право власності на інші ?
частину квартири АДРЕСА_1 та на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_2.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 18 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4 посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення скасувати та
постановити нове, яким задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_4 в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судовим розглядом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача та
відповідача ОСОБА_8, після смерті якої
відкрилася спадщина у вигляді квартири
АДРЕСА_1, а також житлового будинку
АДРЕСА_2

Відповідач ОСОБА_5 разом з дружиною та
дітьми зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1

Довідкою з місця проживання та склад
сім'ї, виданої 21 серпня 2013 року
підтверджується, що за вказаною
адресою була зареєстрована і
спадкодавець ОСОБА_8

Порядок прийняття спадщини
встановлений ст.1268 ЦК України:
Спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. (ч.1 ст.1268 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Перелік документів та інших доказів,
які дозволяють визначити постійність
проживання, містяться у п. 211 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України,яка діяла на
момент відкриття спадщини. Згідно з
цією нормою доказом постійного
проживання разом зі спадкодавцем
можуть бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, відповідного органу
місцевого самоврядування про те, що
спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом зі
спадкодавцем; копія рішення суду, що
набрало законної сили, про
встановлення факту своєчасного
прийняття спадщини; реєстраційний
запис у паспорті спадкоємця або в
будинковій книзі, який свідчить про те,
що спадкоємець постійно проживав разом
зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, та інші документи, що
підтверджують факт постійного
проживання разом зі спадкодавцем.

До спадкоємців, які на час відкриття
спадщини постійно проживали спільно із
спадкодавцем, встановлюється
презумпція прийняття спадщини, яка
може бути спростована лише шляхом
подання ними заяви про відмову від
спадщини до нотаріальної контори.

Оскільки на час смерті ОСОБА_8
відповідач ОСОБА_5 був зареєстрований
разом із нею за однією адресою, що
підтверджено відповідною довідкою
(а.с.9), суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про те, що
відповідач прийняв спадщину, як такий,
що на час її відкриття постійно
проживав разом із спадкодавцем.

Крім того , в самій позовній заяві (а.с.2)
позивач сам вказав , що в спірній
квартирі постійно проживав відповідач
ОСОБА_5 , його дружини ОСОБА_5 та їх діти -
ОСОБА_4 та ОСОБА_9.

Посилання апелянта на те , що на момент
відкриття спадщини відповідач
знаходився в місцях позбавлення волі
не є підставою для задоволення
позовних вимог виходячи з наступного.

На а.с. 8 знаходиться копія рішення
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 15 травня 2013 року , яким встановлено
, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є єдиними
спадкоємцями першої черги за законом
після смерті їх матері.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини , встановлені судовим
рішенням у цивільній справі , що
набрало законної сили , не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа . щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином судовим рішенням
встановлено , що сторони у справі є
єдиними спадкоємцями за законом.

З позовом про усунення відповідача
від спадщини або про встановлення
факту сумісного не проживання на
момент відкриття спадщини спадкодавця
та відповідача ОСОБА_5 позивач не
звертався, але останнього не
позбавлено права на звернення до суду
з відповідними позовними вимогами.

Погоджується судова колегія і з
висновком суду першої інстанції про те,
що закон не зобов'язує спадкоємця, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, подати заяву про прийняття
спадщини, оскільки умовою її прийняття
є лише відсутність відмови від неї.

Посилання апелянта на те , що
спадкодавець ОСОБА_8 на час відкриття
спадщини не мешкала разом з
відповідачем у АДРЕСА_1 , а мешкала у
АДРЕСА_2 , а тому відповідача не може
бути визнано таким , що фактично
прийняв спадщину є безпідставним .

Відповідно до ч.1;6 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є
будинок , квартира , інше приміщення ,
придатне для проживання в
ньому(гуртожиток, готель тощо) , у
відповідному населеному пункті , в
якому фізична особа проживає постійно
, переважно або тимчасово.

Фізична особа може мати кілька місць
проживання.

Таким чином , проживання спадкодавця не
за місцем реєстрації вказує лише на те
, що останній має декілька місць
проживання.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Виходячи з наведеного, судом першої
інстанції обґрунтовано відмовлено в
задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4,оскільки останнім не надано
доказів на підтвердження своїх
доводів , тому підстав для скасування
законного та обґрунтованого рішення
суду першої інстанції судова колегія
не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 18 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді