Провадження №4-с/761/33/2014
У Х В А Л А

іменем України

24 лютого 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Гриньковської Н.Ю.

при секретарі
Булах Л.В.,

за участі:

заявника
ОСОБА_1

представника заінтересованої особи
Данилова О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за скаргою
ОСОБА_1, ОСОБА_3, заінтересована особа:
Старший державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Григорян Олена Грайровна,
Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Експобанк» на
незаконні дії державного виконавця,

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 р. до Шевченківського
районного суду м.Києва зі скаргою на
дії та рішення державного виконавця у
виконавчому провадженні ВП№40654502
звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_3, просили
суд: визнати дії державного виконавця
ВПВР Управління ДВС ГУЮ у м.Києві
Григорян О.Г. (далі по тексту - державний
виконавець) стосовно винесення
постанови від 13.11.2013 р. про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження неправомірним в
частині накладення арешту на майно
належне боржникам, яке знаходиться у
заставі (іпотеці), а саме: автомобіль
марки BMW X3 д/н/з НОМЕР_1, який перебуває у
заставі ПАТ «Імексбанк»; приватний
будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельна
ділянка, площею 0,1000 га, на якій будинок
розташований, що знаходиться у заставі
у ВАТ «Біг Енергія»; автомобіль Hyundai Santa
Fe д/н/зНОМЕР_2, який знаходиться у
заставі ПАТ «ОТП Банк». Також,
поставлено питання про зобов'язання
державного виконавця зняти арешт та
заборону відчуження зазначеного вище
майна.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1
підтримала вимоги скарги, просила її
задовольнити. Додатково зазначила, що
оскаржувана постанова державного
виконавця не надає можливості їй
реалізувати це майно з метою виконання
боргових зобов'язань перед банками,
оскільки кожен з отриманих кредитів
було забезпечено певним майном в
заставі, однак на сьогоднішній день
вартість заставного майна значно
зменшилась і задоволення лише одного
кредитора за рахунок всього майна, без
урахування інтересів інших, є
протиправним.

Заявник ОСОБА_3 у судове засідання не
прибув, надав заяву про розгляд скарги
без його участі.

Представник ВПВР Управління ДВС ГУЮ у
м.Києві в судове засідання не з'явився,
про день та час розгляду скарги
повідомлявся належним чином.

Представник заінтересованої особи АТ
КБ «Експобанк» проти задоволення
скарги заперечував з посиланням на те,
що накладення арешту на майно
боржників в межах виконавчого
провадження ВП№40654502 цілком
узгоджується із приписами Закону
України «Про виконавче провадження» та
направлені на виконання рішення суду,
яке набрало законної сили та підлягає
виконанню.

Вислухавши доводи учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що на виконанні Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві перебуває виконавче
провадження ВП№40654502 щодо стягнення з
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ
«Комерційний банк «Експобанк» суми в
розмірі 6817232,12 грн.

Постановою державного виконавця від
13.11.2013 р. відкрито виконавче
провадження ВП№40654502 на підставі
виконавчого листа, виданого 07.11.2013 р.
Шевченківським районним судом м.Києва
у справі 2-3648/11.

Крім цього, постановою державного
виконавця від 13.11.2013 р. у ВП№40654502 з
метою збереження майна боржника та
усунення можливості його відчуження,
накладено арешт на все майно, належне
ОСОБА_1, та заборонено здійснювати
відчуження будь-якого майна, належного
боржникові.

Як зазначають скаржники, при винесенні
оскаржуваної постанови про арешт
майна, державним виконавцем було
порушено вимоги чинного законодавства
України, зокрема Закону України «Про
виконавче провадження», Закону України
«Про заставу» та Цивільного кодексу
України, якими врегульоване підстави
виникнення, права заставодержателів,
та порядок реалізації заставного
майна.

За приписами ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб),
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, , в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

За приписами ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому
числі і накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання
та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку.

В свою чергу положеннями ст. 32 Закону
України «Про виконавче провадження»
визначені заходи примусового
виконання рішень, які полягають,
зокрема, у звернення стягнення на кошти
та інше майно (майнові права) боржника,
у тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові
від інших осіб.

Звернення стягнення на майно боржника,
відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження», полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Арешт майна, за вимогами чинного
законодавства України застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення та здійснюється державним
виконавцем, як це передбачено ст. 57
Закону України «Про виконавче
провадження» у т.ч. шляхом винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Таким чином, державний виконавець
здійснивши дії пов'язані з арештом
майна боржника з метою реального
виконання рішення суду, дотримався
вимог чинного законодавства.

Положеннями ст. 383 ЦПК України
передбачено право сторін виконавчого
провадження звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії
державного виконавця скаржники
стверджували, що постанова від 13.11.2013 р.
про накладення арешту та заборона
відчуження майна боржника у
виконавчому провадженні ВП№40654502 має
бути скасована, оскільки майно
боржників (автомобіль марки BMW X3 д/н/з
НОМЕР_1; приватний будинок за адресою
АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,1000
га ; автомобіль Hyundai Santa Fe д/н/зНОМЕР_2)
перебуває в заставі у інших суб'єктів
права, які мають першочергове право на
задоволення своїх вимог за рахунок
заставного майна, а отже, оскаржувана
постанова порушує інтереси ПАТ
«Імексбанк», ПАТ «ОТП Банк» та ВАТ «Біг
Енергія».

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Натомість, крім констатації факту, що
майно боржників вже перебуває в
заставі у інших осіб, скаржниками не
надано будь-яких доказів, що накладення
арешту на це майно порушує права
сторони виконавчого провадження -
боржника.

З іншого боку відповідно до положень
ст. 60 Закону України «Про виконавче
провадження» особа, яка вважає, що
майно на яке накладено арешт належить
їй а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

За встановлених судом обставин, суд не
знаходить підстав для задоволення
скарги.

Виходячи з наведеного, керуючись 383, 387
ЦПК України, Законом України «Про
виконавче провадження», суд -

у х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_3,
заінтересована особа: Старший
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Григорян Олена Грайровна,
Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Експобанк» на
незаконні дії державного виконавця -
відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили в
разі закінчення вищезазначених
строків, або якщо її не скасовано після
розгляду справи судом апеляційної
інстанції.

Суддя