ЄУН №337/4731/13-ц
Провадження №2/337/40/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м.
Запоріжжя

Хортицький районний суд міста
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Бредун Д.С., при секретарі Медвідь Г.С.,
за участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя
особа Управління державної
міграційної служби України в
Запорізькій області, про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з
позовом, в якому після уточнення і
часткового залишення без розгляду
позовних вимог просили:

- визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1;

- усунути перешкоди в користуванні
належною ним на праві власності
квартирою АДРЕСА_1, шляхом зняття
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з реєстраційного
обліку у квартирі та шляхом виселення
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2 підтримали позов та пояснили,
що у належній ОСОБА_1 квартирі
зареєстровані, але не проживають їх
онуки ОСОБА_5 і ОСОБА_6, що призводить до
надмірних нарахувань вартості
комунальних послуг. Крім того, в їх
квартирі зареєстрований і проживає їх
колишній зять ОСОБА_3, який порушує їх
права власності та створює неможливі
умови проживання. Так з 1992 року
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
разом з донькою позивачів ОСОБА_7
почали проживати у АДРЕСА_1, та були
зареєстровані позивачами за цією
адресою. При цьому, онук позивачів -
ОСОБА_5 вже близько 5-6 років не проживає
у зазначеній квартирі, але продовжує
бути зареєстрованим за вказаною
адресою. Другий онук позивачів - ОСОБА_6
не проживає у квартирі з серпня 2013 року.
Будь-які перешкоди у користуванні
квартирою своїм онукам позивачі не
чинили. Крім того, колишній чоловік
доньки позивачів - ОСОБА_3 продовжує
проживати разом з ними у квартирі
АДРЕСА_1, навіть після розірвання шлюбу
зі ОСОБА_7 Позивачі вказують, що у них
погіршилися відносини з відповідачем,
але останній відмовляється звільнити
належну їм квартиру. Також пояснили, що
з відповідачем виникають конфлікти, у
зв'язку з чим вони звертались до
органів міліції. Щодо порушення їх прав
позивачі пояснили, що ОСОБА_3 не бере
участь у сплаті комунальних послуг,
закриває на замок свою кімнату, тим
самим перешкоджаючи позивачам у
доступі до кімнати, зберігає у
приміщенні квартири багато своїх
речей, та крім того - без дозволу
власників обшив стелю на кухні
пластиком, що є небезпечним і
шкідливим.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
та його представник ОСОБА_4
заперечували проти повного
задоволення позову та пояснили, що
ОСОБА_3, його вже колишня дружина
ОСОБА_7, сини ОСОБА_5 і ОСОБА_6, з 1992 року
дійсно проживають разом з позивачами
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1.
ОСОБА_5 переїхав проживати до іншої
адреси 6-7 років тому. ОСОБА_6 перестав
проживати у вказаній квартирі з серпня
2013 року. Відповідач ОСОБА_3 продовжує
проживати у квартирі позивачів і по цей
час. При цьому вважають, що ОСОБА_3 має
право на проживання у квартирі
позивачів, оскільки він заселився до
квартири за згодою власників квартири,
як член їх родини, був прописаний
власниками квартири за цією адресою,
вів з ними спільне господарство, дбає
за майном у квартирі, проводив дрібний
побутовий ремонт. ОСОБА_3 підтвердив, що
останній час у нього погіршились
відносини з позивачами, але він не
порушує їх права, поважно до них
ставиться, та не зловживає
алкогольними напоями.

Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6, згідно ч.8
ст. 76 ЦПК України повідомлені належним
чином, в судове засідання повторно не
з'явились. Поважних причин неявки суду
не повідомили. Заперечення проти
позовної заяви суду не надали. Суд
розцінює їх неявку - без поважної
причини.

Представник третьої особи Хортицького
РВ в м. Запоріжжя УДМС України в
Запорізькій області, надав суду заяву
про розгляд справи за його відсутності
(а.с.31).

Заслухавши пояснення позивачів,
відповідача та його представника,
вивчивши матеріали справи, суд прийшов
до наступних висновків.

Квартира АДРЕСА_1 на праві приватної
власності належить ОСОБА_1 (а.с.6, 7, 8, 9-10,
12).

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

За адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6
(а.с.14-15, 16, 17, 23, 25, 25а, 78).

При цьому, відповідно до акту
обстеження квартири (а.с.14-15) ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 за вказаною адресою не
проживають. З пояснень позивачів і
відповідача в судовому засіданні
встановлено, що за вказаною адресою
ОСОБА_5 не проживає близько 5-7 років,
ОСОБА_6 - з серпня 2013 року.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК
України член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Судом не встановлено поважних причин
відсутності відповідачів ОСОБА_5 в
квартирі понад 1 рік, а також фактів
чинення йому перешкод зі сторони
позивачів чи інших осіб щодо
користування квартирою, тому суд
вважає за необхідне позов задовольнити
в частині визнання відповідача ОСОБА_5
таким, що втратив право користування
квартирою.

При цьому, з пояснень в судовому
засіданні як відповідача ОСОБА_3, так і
позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2
встановлено, що відповідач ОСОБА_6 не
проживає за адресою: АДРЕСА_1 лише з
серпня 2013 року. Таким чином, оскільки на
цей час не сплив строк, передбачений ч.2
ст. 405 ЦПК України, суд приходить до
висновку, що за ОСОБА_6 зберігається
право на користування житлом, і в
задоволенні цієї частини позову
необхідно відмовити - як передчасно
заявленої.

Крім того, на думку суду не підлягає
задоволенню вимога позивачів щодо
усунення перешкод в користуванні
квартирою АДРЕСА_1, шляхом зняття
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з реєстраційного
обліку у квартирі, оскільки вчинення
вказаних дії віднесено до компетенції
Управління державної міграційної
служби України, а не суду.

Також слід зазначити, що у
відповідності до ч.1 ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Отже рішення про визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням є самостійною правовою
підставою для здійснення зняття з
реєстрації відповідача.

Таким чином, вимоги позивачів щодо
зняття ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з
реєстраційного обліку у квартирі
можуть бути заявлені тільки після
відмови компетентного органу у
виконанні зазначених дій, у зв'язку з
чим, в задоволенні вказаної частини
позову також необхідно відмовити.

Крім зазначеного, в позовній заяві
ставиться питання про виселення
колишнього зятя позивачів (а.с.13) -
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням.

Статтею 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не
може бути обмежений у праві
користуватися жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК УРСР з
урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням у обсязі, визначеному
відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї
власника жилого будинку (квартири) може
бути виселено у випадках, передбачених
ч.1 ст. 116 цього Кодексу.

Право вимагати у судовому порядку
виселення членів сім'ї, у т.ч. колишніх,
власник жилого будинку (квартири) має
відповідно до ст. 157 ЖК УРСР, але за
наявності обставин, передбачених ч.1 ст.
116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Для застосування норм цієї статті
необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів. Під
заходами впливу маються на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача.

Крім того, згідно із п.17 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року під час
вирішення справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, які
систематично порушують правила
співжиття та роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід керуватися
тим, що під час тривалої
антигромадської поведінки виселення
винного може статися під час
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Серед таких визначені
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокуратурами, органами
внутрішніх справ тощо.

Виходячи з офіційного характеру
заходів запобігання і громадського
впливу, які мають передувати виселенню
наймача або членів його сім'ї на
підставі ст. 116 ЖК УРСР без надання
іншого жилого приміщення, відповідно
до правил ст. 29 ЦПК України про
допустимість засобів доказування, факт
застосування заходів запобігання
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, виконавчими
комітетами, іншими уповноваженими
органами, а заходів громадського
впливу органами самоорганізації
населення (будинкові, вуличні,
квартальні комітети, товариські суди
тощо), повинні підтверджуватися
письмовими доказами.

Таким чином та обставина, що до
відповідача ОСОБА_3 були вжиті
передбачені законом заходи
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів, по
справі не встановлена, належних
доказів на підтвердження
систематичних порушень правил
співжиття з боку відповідача, щодо чого
були вжиті відповідні заходи
попередження чи громадського впливу та
які не дали позитивних результатів у
розумінні вимог ч.1 ст. 116 ЖК УРСР, суду
не надано. Копія заяви позивачів про
звернення до міліції (а.с.80) лист
начальника Хортицького РВ (а.с.79), лист
начальника УДМС (а.с.83) та висновки ДІМ
Хортицького РВ, якими припинені
перевірки за заявами позивачів (а.с.81, 82)
- не містять відомостей про
неправомірну поведінку відповідача,
про вжиття до ОСОБА_3 офіційних
попереджень про недопущення у
подальшому неправомірної поведінки, та
про притягнення відповідача до
адміністративної відповідальності.

Положення ст. 818 ЦК України не можуть
бути застосовані у цьому випадку,
оскільки не відповідають характеру
відносин, що склались між сторонами, і
тому, зважаючи на викладене в
задоволенні цієї частини позову також
необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 88, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позову -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Запорізької області через Хортицький
районний суд м. Запоріжжя. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:

Д.С. Бредун