Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2811/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Крімченко С. А.
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

Іменем України

30.10.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді - Фомічова
С.Є.

суддів Єгорова С.М.

Головань
А.М.

при секретарі - Діманова
Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Олександрійського міськрайонного
Кіровоградської області від 29 вересня
2014 року і

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулась в суд з
позовом до ОСОБА_4 про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів.

В обґрунтування своїх вимог зазначала,
що вона є матір'ю ОСОБА_5, 1990 р.н. Остання
проживала в фактичних шлюбних
відносинах з відповідачем. Від
спільного проживання у них
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6.
Відповідач проблемами сім'ї не
цікавився, вживав наркотичні засоби, в
свідоцтві про народження батько був
записаний за заявою матері згідно ст.
135 СК України.

У вересні 2007 року через неправомірну
поведінку відповідача, дочка
позивача припинила з останнім
спільне проживання і переїхала з сином
ОСОБА_6 проживати до неї. Але
вихованням дитини не займалася, вела
аморальний спосіб життя, вживала
наркотичні засоби.

Взимку 2008 року через незадовільний
стан опалювальної системи у
належному їй будинку вона разом з
дитиною була вимушена переїхати на
тимчасове проживання до відповідача,
де мешкала до травня 2008 року.
Відповідач за цей час в квартирі
з'являвся двічі, на дитину уваги не
звертав, матеріальну допомогу не
надавав. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 народила
від невідомого їй чоловіка ще одну
дитину ОСОБА_7, який був записаний за
вказівкою матері. Після народження
дитини вона покинула її будинок і
життям дітей не цікавилася. Заочним
рішенням Олександрійського
міськрайонного суду від 16 липня 2013
року ОСОБА_5 було позбавлено
батьківських прав відносно її дітей
ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Рішенням
виконавчого комітету Олександрійської
міської ради № 669 від 19 вересня 2013
року ОСОБА_6 було тимчасово влаштовано
до її сім'ї. А також рішенням
виконавчого комітету Олександрійської
міської ради № 669 від 19 вересня 2013 року
її призначено опікуном над малолітнім
ОСОБА_7..

В травні 2013 року
відповідач подав в суд заяву про
визнання свого батьківства відносно
сина ОСОБА_6. В ході розгляду справи
була проведена експертиза, яка
підтвердила факт батьківства
відповідача. Вважає, що відповідача
необхідно позбавити батьківських прав
відносно її онука, так як відповідач
протягом 6 років не піклувався про
дитину, батьківських обов'язків не
виконував. Так як вона не знає, які
доходи має відповідач, аліменти
просила стягнути з відповідача в
твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн.
щомісячно.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 29 вересня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських
прав та стягнення аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції через
порушення, на її думку, норм
матеріального та процесуального права.
Просила суд апеляційної інстанції
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення
яким її позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_3, її представника ОСОБА_9, які
підтримали доводи апеляційної скарги,
заперечення проти доводів апеляційної
скарги ОСОБА_4, думку прокурора,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та в межах позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
відповідно до ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при ухваленні
вказаного рішення відповідно до вимог
ст.ст. 212-213 ЦПК України повно з'ясував
всі обставини справи та дав їм належну
оцінку.

Судом встановлено, що відповідач
знаходився в фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_5, дочкою позивача.

Від спільного проживання у них
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6.
Але в свідоцтві про народження
дитини батько був записаний за
заявою матері згідно ст. 135 СК України.

З вересня 2007 року ОСОБА_5
припинила з відповідачем спільне
проживання і переїхала з сином ОСОБА_6
проживати до позивача. Але вихованням
дитини не займалася , вела аморальний
спосіб життя, вживала наркотичні
засоби. Взимку 2008 року через
незадовільний стан опалювальної
системи у належному позивачу
будинку вона разом з онуком була
вимушена переїхати на тимчасове
проживання до відповідача, де
мешкала до травня 2008 року.

З травня 2008 року по 14
квітня 2014 позивач проживала з онуком
ОСОБА_6, в своєму будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду від 27 січня 2014
року встановлено батьківство ОСОБА_4
відносно дитини ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 19 березня
2014 року дане рішення змінено,
визнано ОСОБА_4 батьком ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повторно було видано 5 квітня 2014 року
свідоцтво про народження дитини, де
прізвище дитини змінене з «ОСОБА_6» на
« ОСОБА_6» .

В поясненнях психолог
ОСОБА_10 повідомила, що з вересня 2014
року ОСОБА_6 навчається в НВК «ЗНЗ №9
- спеціалізована школа». За дорученням
комісії з питань захисту прав дитини
вона спілкувалася з хлопчиком і в неї
склалося позитивне враження про
дитину. Хлопчик спокійний,
врівноважений, в спокійному
психоемоційному стані, дитина відкрита
для спілкування, більше прив'язаний до
батька, не заляканий. Тато ходить на
батьківські збори. Дитина ображена на
бабусю і тітку, але добре про них
відгукується.

Малолітній син відповідача у суді
першої інстанції пояснив, що він
радий, що у нього є батько, йому
подобається у нього проживати, батько
возив його в аквапарк, на різні
атракціони, у нього багато іграшок.
Бабусю він любить, але батька більше. До
бабусі не хоче повертатися, так як
остання постійно кричить.

Суду надана позитивна характеристика
на відповідача, довідки з місця роботи,
крім того, відповідач зазначив, що
його дружина приватний підприємець і
у них є свій магазин.

Представник Служби у справах
дітей повідомила, що ними було
проведено обстеження умов проживання
дитини у відповідача і вони
встановили, що для дитини створені всі
необхідні умови, у дитини свій куток,
окреме ліжко, стіл, шафа, багато
іграшок, шкільне приладдя.

Комісія з питань захисту
прав дитини при виконавчому комітеті
Олександрійської міської ради в
висновку № 548/9/10/3 від 19 вересня 2014
року вважає за недоцільне
позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав
по відношенню до його малолітнього
сина ОСОБА_6, 2007 року народження.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути закон ним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності, тощо), що мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Умовами обґрунтованості є повне і
всебічне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, доведеність тих
обставин, які суд вважає встановленими,
відповідність висновків суду
обставинам справи.

Відмовляючи у задоволенні позову про
позбавлення батьківських прав
відповідача, суд першої інстанції
виходив з того, що судом не
встановлено свідомого ухилення ним
від виконання батьківських
обов'язків, доля сина йому не байдужа,
дитина прихильно ставиться до нього.

З таким висновком погоджується колегія
суддів, виходячи з наступного.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер спірних
правовідносин і ухвалено рішення, яке
відповідає вимогам матеріального і
процесуального закону.

Декларація прав дитини, проголошена
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, як принципове положення
визначила, що дитина повинна зростати в
умовах турботи.

Дитина для повного і гармонійного
розвитку її особи потребує любові і
розумінні. Вона повинна, коли це
можливо, зростати під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому разі, в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучатися зі
своєю матір'ю. На суспільстві і на
органах публічної влади повинен лежати
обов'язок здійснювання особливого
піклування про дітей, що не мають сім'ї,
і про дітей, що не мають достатніх
засобів до існування. Бажано, щоб
багатодітним сім'ям надавалась
державна або інша допомога на
утримання дітей.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про
охорону дитинства» сім'я є природним
середовищем для фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини, її
матеріального забезпечення і несе
відповідальність за створення
належних умов для цього. Кожна дитина
має право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків. Батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтями 150,180 СК України передбачені
обов'язки батьків щодо виховання,
розвитку дитини та її утримування.

Згідно ст.150 СК України батьки
зобов'язані виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей,
любові до своєї сім'ї та родини,
піклуватися про стан здоров'я дитини,
її фізичний, духовний та моральний
розвиток, забезпечити здобуття дитиною
повної загальної середньої освіти,
готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є, з
одного боку, засобом захисту прав
дитини, а з другого - заходом впливу на
батьків, які неналежним чином
виконують свої батьківські обов'язки
стосовно дитини.

Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено
вичерпний перелік підстав для
позбавлення батьківських прав.

Передбачене пунктом 2 частини 1 статті
164 Сімейного кодексу України ухилення
батьків від виконання своїх обов'язків
має місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини,
її навчання, підготовку до
самостійного життя, зокрема: не
забезпечують необхідного харчування,
медичного догляду, лікування дитини,
що негативно впливає на її фізичний
розвиток як складову виховання; не
спілкуються з дитиною в обсязі,
необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти.

Пункт 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 березня 2007 року № 3
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» містить
роз'яснення, що зазначені фактори, як
кожен окремо, так і в сукупності,
можна розцінювати як ухилення від
виховання дитини лише за умови винної
поведінки батьків, свідомого
нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог.

Колегія суддів судової
палати в цивільних справ апеляційного
суду Кіровоградської області вважає,
що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову, оскільки
позбавлення відповідача батьківських
прав відносно його сина з підстави,
передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України
(ухиляння від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини) не
доведено, подані позивачем докази не
вказують на свідому поведінку
відповідача ухилитись від виконання
обов'язків по вихованню дитини.

За таких обставин колегія суддів
дійшла до висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідно до ч. 1
ст. 308 ЦПК України, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, а тому підстав для
його скасування не має. Апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Олександрійського
міськрайонного Кіровоградської
області від 29 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді