АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/1349/13-ц 22-ц/774/33/К/14
Провадження № 22-ц/774/33/К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 216/1349/13-ц
інстанції - Черкасенко Т.Г.
Категорія № 34 (4)
Доповідач - Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Братіщевої Л.А.,

суддів - Грищенко Н.М.,Турік В.П.,

при секретарі - Кузьміній Н.В.

за участю : представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3;

відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційними скаргами
відповідача ОСОБА_4 та представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 21 жовтня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа ПАТ «Страхова компанія АТ
«СК АХА Страхування» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, в обґрунтування
позову зазначила, що 08 грудня 2010 року
приблизно о 08.00 год. на 602 км авто дороги
« Стрий-Кіровоград-Знам'янка», з вини
водія автомобіля марки «CHEVROLET AVEO CF-69 Y»,
державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_4,
сталася дорожньо-транспортна подія,
внаслідок якої належному ОСОБА_2
автомобілю марки «MAN LE 180 С», державний
номерний знак НОМЕР_1, який рухався під
керуванням ОСОБА_6 нанесені механічні
ушкодження.

Після уточнення заявлених позовних
вимог у жовтні 2013 року просила суд
стягнути з ОСОБА_4 на свою користь
грошову компенсацію за спричинену
майнову шкоду у розмірі 19 612,92 грн., в
рахунок відшкодування моральної шкоди
10 000 грн., судові витрати по справі у
розмірі 296,13 грн. та понесені ОСОБА_2
дорожні витрати у розмірі 1165,21 грн.

Ухвалою Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 15 квітня 2013
року було залучено до участі у даній
справі третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія АТ "СК АХА Страхування"
(надалі- ПАТ «Страхова компанія АТ "СК
АХА Страхування»).

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 21
жовтня 2013 року описку у якому було
виправлено ухвалою
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 10 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
5 000 грн., витрати по справі: судовий збір
у сумі 229,40 грн. а також дорожні витрати
у сумі 194,20 грн., а всього 423,60 грн..

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4
ставить питання про скасування рішення
суду та постановлення нового рішення
про відмову в задоволенні заявлених
позовних вимог, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеністю
обставин по справі, які суд вважав
встановленими, та неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема суд першої інстанції не
прийняв до уваги те, що порушення
правил дорожнього руху, яке привело до
дорожньо-транспортної події є
адміністративним правопорушенням,
передбаченим ст.. 124 КУпАП України, тому
належним доказом його скоєння є
постанова про притягнення особи до
адміністративної відповідальності.

Однак ОСОБА_4 не був притягнутий до
адміністративної відповідальності,
про що свідчить, наявна у матеріалах
справи постанова Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від
19.01.2011р., якою адміністративну справу
відносно відповідача по справі, за ст..
124 КУпАП України було закрито за
відсутністю складу адміністративного
правопорушення та постанова
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 28.02.2011 року, якою було
скасовано постанову
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 19.01.2011р, а провадження
по справі закрито, отже з наведеного
вбачається, що відсутні вудь-які
об'єктивні підстави для задоволення
позову ОСОБА_2

Крім того суд першої інстанції
безпідставно та в порушення вимог ст. 59
ЦПК України при вирішенні справи
посилався на звіт № 305 «Про оцінку
колісного транспортного засобу» від
26.03.2012р. наданого позивачем ОСОБА_2 як
доказ спричиненої їй матеріальної
шкоди, в той час як вказаний звіт був
складений особою, яка не мала на це
відповідного дозволу, а саме свідоцтва
про присвоєння кваліфікації експерта з
правом проведення авто товарознавчих
експертиз, тому цей документ не може
бути належним і допустимим доказом по
справі.

В апеляційній скарзі представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставить
питання про скасування рішення суду та
постановлення нового рішення , яким
задовольнити заявлені позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Так суд відмовляючи у задоволені
заявленої позовної вимоги щодо
стягнення матеріальної шкоди, виходив
з того що наданий позивачем звіт про
оцінку колісного транспортного засобу
є неналежним доказом по справі, проте
вказані висновки суду є помилковими,
оскільки він був складений оцінювачем-
товарознавцем з дотриманням всих вимог
діючого законодавства. Так при її
проведенні оцінювач- товарознавець
керувався, крім іншого Методикою
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України, фонду державного
майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року.

Таким чином, вказаний звіт є належним
доказом по справі та повинен був бути
прийнятий судом першої інстанції до
уваги.

Також, суд першої інстанції при
ухвалені рішення вказав на прямий
зв'язок між неправомірними діями
ОСОБА_4, який порушив правила
дорожнього руху та заподіянням
позивачу матеріальної шкоди, тому його
відмова у задоволені заявлених
позовних вимог у повному обсязі є
неправомірною.

Крім того, при ухвалені рішення суд
першої інстанції, маючи належним чином
підтверджені документально, дорожні
витрати понесені позивачем - автобусні
квитки на загальну суму 1165,21 грн.
стягнув на користь позивача лише 194,20
грн., при цьому жодним чином не
обґрунтував вказане рішення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга відповідача ОСОБА_4
та апеляційна скарга представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 08.12.2010 року в
результаті дорожньо-транспортної
події учасниками якої був ОСОБА_4, що
керував автомобілем «CHEVROLET AVEO CF-69 Y»,
державний номерний НОМЕР_2 та ОСОБА_6,
який керував належним ОСОБА_2
автомобілем марки «MAN LE 180 С», державний
номерний знак НОМЕР_1 було механічно
пошкоджено автомобіль ОСОБА_2.

На місце пригоди були викликані
працівники ДАІ,які оформили: протокол
ДТП, схему ДТП, склали протокол про
адміністративне правопорушення у
відношенні ОСОБА_4

Постановою Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 19 січня
2011 року адміністративну справу
відносно ОСОБА_4 за ст..124 КУ пАП було
закрито за відсутності складу
адміністративного правопорушення.

Постановою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28 лютого
2011 року постанову Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 19
січня 2011 року було скасовано, а
провадження по справі закрито з
підстав недоведеності його вини в
порушенні вимог п.12.1 ПДР України.

Постановою Любашівського районного
суду Одеської області від 12 квітня 2011
року, яка набрала чинності ОСОБА_6 був
визнаний невинним у вчиненні
адміністративного правопорушення
передбачено ст..124 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України,
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до п 4 постанови пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року зі змінами та
доповненнями «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміються юридична особа або
громадяними, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності
тощо).

Згідно ст.. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених
законом.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку щодо
наявності неправомірних дій ОСОБА_4,
який порушив ПДР України, що призвело
до пошкодження автомобіля ОСОБА_2 і це
підтверджено також висновком
експертизи науково-дослідницьким
експериментально - криміналістичним
центром при ГУМВС України в Одеській
області від 04 квітня 2011 року,
проведеної по адміністративній справі
відносно ОСОБА_6 за ст.. 124 КУпАП(а.с.13-40
т.1).

Тому з підстав ч. 1 ст.1167 ЦК України суд
першої інстанції обґрунтовано стягнув
з відповідача ОСОБА_4 на користь
позивача ОСОБА_2 моральну шкоду в
розмірі 5000 грн., але як вважає колегія,
безпідставною є відмова у стягненні з
ОСОБА_4 на користь позивача
матеріальної шкоди у розмірі 19612,92 грн.
лише тому, що відсутній висновок
судової експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи 26
березня 2012 року суб'єктом оціночної
діяльності ОСОБА_8, який має вищу авто
технічну освіту та сертифікат суб'єкта
оціночної діяльності № НОМЕР_3 від
12.01.2011 року, свідоцтво про реєстрацію в
державному реєстрі оцінювачів №
НОМЕР_4 від 22.05.2002 року і свідоцтво про
підвищення кваліфікації оцінювача
НОМЕР_5 від 01 квітня 2011 року,- визначено
розмір майнової шкоди 19612,92 грн., що
спричинено власнику КТС- автомобіля
«MAN LE 180 С», державний номерний знак
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, і саме
вказана сума згідно позовних вимог та
доводів в апеляційної скарги позивача,
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача з підстав ч.2 ст.1187 ЦК
України.

Колегія вважає, що даний звіт оцінки
матеріальної шкоди, зроблений
компетентним спеціалістом, є
об'єктивним доказом підтвердження
матеріальної шкоди спричиненої
позивачу з вини відповідача.

Посилання відповідача ОСОБА_4 в
апеляційній скарзі щодо недоведеності
його вини в скоєнні ДТП та пошкодження
автомобілю ОСОБА_2 спростовуються
матеріалами справ та висновками суду.
Крім того постановою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28 лютого
2011 року закрито провадження по справі
про притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності за
ст..124 КУпАП через недоведеність його
вини в порушенні вимог п.12.1 ПДР України,
так як фактично не був встановлений
механізмом ДТП, відповідна експертиза
не проводилась(а.с.8 т.1), тобто не з
реабілітуючих підстав.

Механізм ДТП був встановлений
висновком авто-технічного дослідження
від 16.01.2011 року, тобто вже після
розгляду адміністративної справи
відносно ОСОБА_4, судом першої та
апеляційної інстанції, а по
адміністративній справі ОСОБА_6,який
керував автомобілем ОСОБА_2 яким було
встановлено те, що ОСОБА_6 , керуючи
автомобілем «MAN LE 180 С», державний
номерний знак НОМЕР_1, належним
позивачу,- не мав технічної можливості
попередити зіткнення з автомобілем під
керуванням ОСОБА_4, який в свою чергу
мав технічну можливість уникнути
зіткнення шляхом виконання п.12.1 ПДР
України і в діях водія ОСОБА_4, який
керував автомобілем «CHEVROLET AVEO CF-69 Y»,
державний номерний НОМЕР_2 вбачається
невідповідність п.12.1 ПДР України(а.с.13-33
ч.1).

Враховуючи вимоги апеляційної скарги
ОСОБА_4 щодо відмови в задоволенні
позову в повному обсязі,колегія вважає
недоведеними позовні вимоги ОСОБА_2
щодо стягнення дорожніх витрат.

За текстом позову зазначена вимога
неконкретизована, судом першої
інстанції часткове задоволення цієї
частини позову в розмірі 423,60 грн. не
вмотивоване, а посилання представника
позивача ОСОБА_2-ОСОБА_3 в апеляційному
суді про те, що це його дорожні витрати
на проїзд по даній справі так як він
мешкає в Одеській області, не є
підставою для стягнення з ОСОБА_4
дорожніх витрат, як за недоведеності
так і у зв'язку з тим, що представник
ОСОБА_2 не є позивачем і стороною по
справі.

Виходячи із зазначеного дорожні
витрати не підлягають стягненню з
відповідача і рішення суду в частині
стягнення 194,20 грн. дорожніх витрат слід
скасувати з відмовою в цій частині
позову.

Таким чином колегія дійшла висновку,що
у зв'язку з неповним з'ясуванням судом
обставин,що мають значення для справи,
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у стягненні з
відповідача на користь позивача
матеріальної шкоди та в частині
стягнення з відповідача дорожніх
витрат скасувати, ухвалити в цій
частині нове рішення про стягнення з
відповідача на користь позивача 19612,92
грн. матеріальної шкоди та відмову в
стягненні дорожніх витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 ч. 1 ст. 309, 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 21
жовтня 2013 року в частині відмови у
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
матеріальної шкоди, та в частині
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
дорожніх витрат в сумі 194,20 грн.
скасувати, ухвалити в цій частині нове
рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення
матеріальної шкоди задовольнити,
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду в сумі 19612,92
(дев'ятнадцять тисяч шістсот
дванадцять) грн. 92 коп.

В задоволенні позову в частині
стягнення дорожніх витрат відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: