Справа № 349/2404/13-ц
Провадження № 22-ц/779/537/2014
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Драганчук У.М.

сторін: представника позивача ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
автомобіль, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Рогатинського
районного суду від 24 січня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

20.12.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що 05.09.2013 року домовився з ОСОБА_4, який
діяв в інтересах ОСОБА_5 на підставі
довіреності від 25.04.2009 року, про
придбання автомобіля марки ВАЗ 21093, 2006
року випуску. З метою розрахунку за
даний автомобіль, передав відповідачу
30 000 грн., про що останній написав
розписку 05.09.2013 року, в якій зазначив, що
отримав кошти від позивача за продаж
автомобіля та ніяких претензій не має.
Згідно акту прийому-передачі від 05.09.2013
року, ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 ключі,
документи та сам транспортний засіб.
Коли позивач звернувся до МРЕВ з метою
переоформлення автомобіля на своє ім'я,
з'ясувалося, що переєструвати
автомобіль на себе не має права,
оскільки не являється власником
транспортного засобу і в нього
відсутня довіреність. Відповідач
відмовився переоформити транспортний
засіб. Вважає, що набув право власності
на автомобіль на законних підставах.

Просив задовольнити позов, визнати
право власності на даний автомобіль за
ним.

Рішенням Рогатинського районного суду
від 24 січня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилаються
на те, що рішення суду є незаконним та
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Вказав, що 05.09.2013 року між ним та ОСОБА_4,
який діяв в інтересах ОСОБА_5 на
підставі довіреності від 25.04.2009 року,
була досягнута домовленість про
купівлю-продаж автомобіля марки ВАЗ
21093. Розписка від 05.09.2013 року, яка була
написана ОСОБА_4, підтверджує те, що він
отримав від ОСОБА_2 кошти за продаж
вказаного автомобіля в сумі 30 000 грн.
Згідно акту прийому-передачі від цього
ж числа відповідач передав позивачу
ключі, документи та сам транспортний
засіб.

Відповідно до довіреності від 25.04.2009
року, виданої ОСОБА_5, ОСОБА_4 має право
розпоряджатися вказаним автомобілем, в
тому числі продати його, визначати
ціну та інші умови на свій розсуд,
одержати належні ОСОБА_5 гроші або
майно, вести від імені останнього
цивільні та кримінальні справи. Однак,
відповідач не пред'являє своїх прав на
спірний автомобіль та визнає за ОСОБА_2
право власності згідно домовленості,
але дії по ухиленню від перереєстрації
транспортного засобу свідчать про те,
що відповідач повністю не визнає за
позивачем речового права на
автомобіль.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
представника позивача, перевіривши
матеріали справи, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 05.09.2013 року, відповідно
до розписки, ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_5, отримав від ОСОБА_2
кошти в сумі 30 000 грн. - вартість
переданого йому у власність автомобіля
марки ВАЗ 21093, 2006 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, і передав
ОСОБА_2 зазначений транспортний засіб,
ключі і документи на нього (а.с.7-8).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до вимог ст. 334 ЦК України
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Право власності
на майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Законодавцем встановлено спеціальний
порядок купівлі-продажу транспортних
засобів, що регламентується, зокрема,
Законом України "Про дорожній рух" та
Постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 р. N 1388 "Про затвердження
Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів".

Так, відповідно до ст. 34 вказаного
Закону, передбачено обов'язкову
реєстрацію транспортного засобу при
вчиненні угоди про його придбання.
Пункт 8 Постанови Кабінету Міністрів
України від 7 вересня 1998 р. N 1388,
обов'язковою умовою для укладення
договору купівлі-продажу
транспортного засобу передбачає його
попереднє зняття в установленому
порядку з обліку в підрозділах
Державтоінспекції.

З матеріалів справи вбачається, а
позивачем не заперечується, що договір
купівлі-продажу автомобіля між ним та
відповідачем не укладався. Кошти в сумі
30 000 грн. були сплачені за вказаний
автомобіль ОСОБА_4, який не є власником
автомобіля.

Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_4 не
заперечив в судовому засіданні про
визнання за позивачем права власності
на автомобіль, не приймаються судом до
уваги, оскільки в даному випадку
відповідач не є власником
транспортного засобу.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що незаборонені законом,
зокрема із правочинів. Згідно
довіреності ОСОБА_4, ОСОБА_5 надав йому
право розпоряджатись автомобілем, в
тому числі його продавати, але для
цього необхідно було зняти його з
державної реєстрації і укласти договір
купівлі-продажу, чого ОСОБА_4 не було
вчинено, а він сам права власності на
автомобіль не мав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції обгрунтовано виходив
з того, що між сторонами не було
укладено договір купівлі-продажу в
належній формі, а сам позивач не вчинив
всіх передбачених законодавством дій
для отримання автомобіля у власність.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів Апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч.2, ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рогатинського районного суду
від 24 січня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко