Справа № 477/2924/13-ц
Провадження № 2/477/68/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року Жовтневий районний
суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

при секретарі судового засідання -
Бітюковій С.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, його
представників - ОСОБА_2, ОСОБА_3.,

відповідача - ОСОБА_4, відповідачки -
ОСОБА_5 (не з'явилася),

їх представника - ОСОБА_6,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому
судовому засіданні в залі судових
засідань

Жовтневого районного суду
Миколаївської області цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
третя особа - Лиманівська сільська
рада Жовтневого району, про визнання
державних актів про право приватної
власності на земельні ділянки
недійсними,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2011 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4
звернулися до суду кожен з окремим
первісним позовом до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні
своїми земельними ділянками.

Ухвалою судді дані позови були
об'єднані в одне провадження.

Вказували, що на підставі
Державних актів про право приватної
власності на земельні ділянки серії МК
№ 11553 та серії МК № 11462 від 4 червня 1997
року їм належать на праві власності
земельні ділянки, площею 0,04 га та 0,25 га,
по АДРЕСА_1 Проте ОСОБА_1, який
користується суміжною земельною
ділянкою по АДРЕСА_2, порушив межі їх
ділянок шляхом захоплення частини
землі та встановлення огорожі, що було
підтверджено висновком спеціаліста у
галузі землеустрою.

Під час розгляду справи ОСОБА_1
подав зустрічний позов, в якому просив
визнати недійсними Державні акти,
видані ОСОБА_5 та ОСОБА_4, через їх
незаконність, а також просив усунути
порушення його земельного права, яке
полягало в захопленні ними частини
його земельних ділянок.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 за зустрічним
позовом були виділені в окреме
провадження.

В судовому засіданні з розгляду
виділеної справи щодо визнання
Державних актів недійсними позивач та
його представники позов підтримали та
просили задовольнити, вказуючи, що
Державні акти були видані
безпідставно, без законного рішення
уповноваженого органу про передачу
земельних ділянок у приватну
власність.

Представник відповідачів в
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позову, вказуючи, що
Державні акти були виданні законно, на
підставі відповідного рішення
Лиманівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області, завірена копія якого була
представлена суду, а тому законних
підстав, передбачених ст. 143 ЗК України,
для припинення права власності на
землю, що по суті являє собою даний
позов, немає.

Таку ж позицію в судовому
засіданні висловив та підтримав
відповідач ОСОБА_4 Відповідачка
ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася,
про його час та місце була повідомлена
належним чином, її інтереси
представляв ОСОБА_6 на підставі
відповідної довіреності, думка якого
щодо заявленого позову зазначена вища.

Представник третьої особи до суду
не з'явився, про його час та місце був
повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, прийшов
до висновку, що позов підлягає
задоволенню виходячи з наступних
підстав.

14 травня 2001 року позивач уклав на
товарній біржі "Марія" договір
купівлі-продажу, за яким купив будинок
у громадянки ОСОБА_7 за адресою:
АДРЕСА_2.

Рішенням Жовтневого районного
суду Миколаївської області від 5
вересня 2006 року даний договір був
визнаний дійсним.

Рішенням цього ж суду від 28
вересня 2009 року за ним було визнано
право власності на дві земельні
ділянки, розташовані за цією ж адресою:
перша - площею 0,25 га, виділена для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, друга - 0,0104 га,
виділена для ведення особистого
підсобного господарства.

Однак рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 10 липня 2012
року, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, рішення суду першої інстанції
про визнання права власності на
земельні ділянки було скасовано і в
задоволенні позову відмовлено.

В той же час, рішенням
Лиманівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області № 7 від 16 червня 2006 року було
вирішено передати у приватну власність
ОСОБА_1 земельні ділянки, площами: 0,25 га
- для будівництва та обслуговування
житлового будинку господарчих
будівель та споруд, та 0,104 га - для
ведення особистого підсобного
господарства по АДРЕСА_2.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є власником
житлового будинку по АДРЕСА_2 в с.
Лимани, і для обслуговування будинку
він має право на отримання земельної
ділянки, а рішенням Лиманівської
сільської ради було вирішено передано
йому у приватну власність земельні
ділянки за цією адресою, тому він має
право на захист свого земельного права,
враховуючи, що відповідачі мають у
приватній власності сусідні земельні
ділянки по АДРЕСА_1 і не визнають права
власності позивача та відмовляються
узгоджувати межу земельних ділянок для
законного оформлення та реєстрації
права власності на них.

Так, 4 червня 1997 року Лиманівською
сільською радою Жовтневого району
Миколаївської області ОСОБА_4 був
виданий Державний акт серії МК № 11553
про право приватної власності на
земельну ділянку, площею 0,04 га,
виділену для ведення підсобного
господарства.

Цією ж сільською радою та того ж
дня ОСОБА_5 був виданий Державний акт
про право приватної власності на
земельну ділянку, площею 0,25 га,
виділену для будівництва та
обслуговування житлового будинку

Адреса розташування ділянок:
АДРЕСА_1.

Згідно цих Державних актів
земельні ділянки були їм передані у
приватну власність відповідно до
рішення Лиманівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області №30 від 30 травня 1997 року.

Відповідно до ст. 22 та ст. 24 ЗК
України 1990 року, який діяв на час видачі
оспорюваних Державних актів, право
власності на земельну ділянку виникає
після встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документу, що посвідчує це право, а
право власності на землю посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів.

Статтею 17 цього ж Кодексу
визначено порядок передачі земельних
ділянок у приватну власність, в тому
числі рішення про передачу у приватну
власність та про видачу Державних
актів проводиться на підставі заяв,
клопотань громадян, відповідно до
розробленої та узгодженої
документації.

Державний акт міг бути виданий на
підставі відповідного рішення
сільської (селищної, міської) ради
народних депутатів.

В той же час, за встановлених в
судовому засіданні обставин, в тому
числі й з архівної копії зазначеного
рішення Лиманівської сільської ради,
вбачається, що рішення про передачу
ОСОБА_5 земельної ділянки, площею 0,25 га,
та ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,04
га, не приймалося.

Рішенням Лиманівської сільської
ради Жовтневого району Миколаївської
області

№ 30 від 30 травня 1997 року було вирішено
видати Державний акт про право
приватної власності на земельну
ділянку тільки ОСОБА_4, і площа цієї
ділянки складала 0,23 га.

Таким чином оскаржувані Державні
акти були видані незаконно, з
порушенням встановленої
законодавством процедури і без
відповідного рішення сільської ради,
тому підлягають скасуванню.

Доказів на спростування
незаконності видачі цих Державних
актів та на підтвердження законності
їх видачі, відповідачі не представили.

Надана ОСОБА_4 завірена копія
рішення Лиманівської сільської ради №
30 від 30 травня 1997 року, в якій зазначено
про видачу Державних актів на земельні
ділянки

ОСОБА_4 - 0,04 га та ОСОБА_5 - 0,25 га, суд не
може прийняти як належний та
допустимий доказ, оскільки не було
підтверджено законність отримання
цієї копії, а також її достовірність
спростовується листом цієї сільської
ради та завіреними оригіналами даного
рішення сільради, отриманими з
Миколаївського обласного архіву (а.с.
113, 225-235).

Посилання на відсутність підстав
для припинення права власності за ст. 143
ЗК України судом також не приймається,
оскільки вимог про припинення права
власності заявлено не було. В статтях 140
та 143 ЗК України виписано перелік
підстав припинення права власності на
землю для випадків, коли це право було
набуто законним шляхом. Однак за
встановлених в судовому засіданні
обставин було з'ясовано, що право
власності на земельні ділянки ОСОБА_4
та ОСОБА_5, в тих розмірах, що зазначені
у виданих їм Державних актах, набули
незаконно, так як рішень
уповноваженого органу про передачу у
власність цих земельних ділянок не
приймалося.

Не заслуговують на увагу і
посилання відповідачів на пропуск
позивачем трирічного строку позовної
давності, так як про порушене своє
земельне право у виді незаконної
видачі Державних актів суміжним
сусідам він дізнався вже під час
провадження даної справи при поданні
первісного позову.

Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК
України з відповідачів підлягають
стягнення судові витрати, понесені
позивачем при поданні позову
немайнового характеру, тобто всього 45
грн. 50 коп. Вимоги ОСОБА_1 майнового
характеру до відповідачів були
виділені ухвалою суду від 11 жовтня 2013
року в окреме провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
10, 11, 88, 130, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
третя особа - Лиманівська сільська рада
Жовтневого району, про визнання
державних актів про право приватної
власності на земельні ділянки
недійсними задовольнити повністю.

Визнати недійсними Державні акти
про право приватної власності на
земельні ділянки, розташовані в
АДРЕСА_1: -

- серії МК № 11553, виданий 4 червня 1997 року
Лиманівською сільською радою
Жовтневого району Миколаївської
області ОСОБА_4 на ділянку площею 0,04 га
для ведення підсобного господарства;

- серії МК № 11462, виданий 4 червня 1997 року
Лиманівською сільською радою
Жовтневого району Миколаївської
області ОСОБА_5 на ділянку площею 0,25 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку.

Стягнути в рівних частках з
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на

користь ОСОБА_1 понесені ним судові
витрати в загальній сумі 45 грн. 50 коп.,
по 22 грн. 75 коп. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене
до апеляційного суду Миколаївської
області через

Жовтневий районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

В судовому засіданні було
проголошено вступну та резолютивну
частину, її повний текст був складений
24 січня 2014 року.

Суддя
Р.В.
Козаченко