АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 546/1276/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/3234/14
Головуючий у 1-й інстанції Горулько О.М.
Доповідач Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі:
головуючого судді: Карпушина Г.Л.;
суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О., при
секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
на рішення Решетилівського районного
суду Полтавської області від 25
листопада 2013 року по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Акцент-Банк» звернулося до
суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 1 грудня 2007 року між ПАТ
«Акцент-Банк» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № ABH5RX02810026, за яким
позичальник отримав кредит у розмірі
2556,00 грн. Внаслідок порушення
відповідачем договірних зобов'язань в
частині своєчасного повернення
кредиту, сплати відсотків, комісії та
інших витрат, утворилась
заборгованість, яку банк просив
стягнути за кредитним договором.

Рішенням Решетилівського районного
суду Полтавської області від 25
листопада 2013 року у задоволенні
позовних вимог публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором № BH5RX02810026 від 01
грудня 2007 року - відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився ПАТ
«Акцент-Банк» та подав на нього
апеляційну скаргу в якій посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального та процесуального
права прохав рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 2 квітня 2014
року скасовано рішення
Решетилівського районного суду
Полтавської області від 25 листопада 2013
року та ухвалено нове рішення, яким
позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за
кредитним договором від 1 грудня 2007
року №ABH5RX02810026 в розмірі 18 359 грн. 60 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Акцент-Банк» судовий збір в розмірі 292
грн. 66 коп.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 вересня 2014
року касаційна скарга ОСОБА_1
задоволена частково. Рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 2 квітня 2014 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Судове засідання проводилось за участі
представника відповідача, за
відсутності інших осіб, які будучи
належним чином та завчасно
повідомленими про час та місце
слухання справи, в судове засідання не
з'явилися з невідомих причин.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, що згідно заяви
позичальника (ОСОБА_1.) № ABKGRX17870002 від 01
грудня 2007 року сторони домовилися, що
Банк надає Позичальнику строковий
кредит у сумі 2556,00 грн. на строк 24 місяці
з 01 грудня 2007 року по 01 грудня 2009 року
включно, з умовами сплати за
користування Кредитом відсотків у
розмірі 1,0 % на місяць, на суму залишку
заборгованості по кредиту, щомісячної
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 93,29 грн., та
єдиноразової винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 426,0
грн., в обмін на зобов'язання
Позичальника з повернення кредиту,
сплати відсотків, винагороди, комісії в
зазначені в Заяві та Умовах надання
споживчого кредиту фізичним особам
строки. Також визначено, що погашення
заборгованості здійснюється у
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, за який приймається період з «
20» по « 25» число кожного місяця
Позичальник повинен надавати Банку
грошові кошти (щомісячний платіж) у
сумі 213,81 грн. для погашення
заборгованості за Кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
Умовами.

Відповідач ОСОБА_1 особистим підписом
підтвердив свою згоду, про те, що він
ознайомився та погодився з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») («Стандарт»), які
були йому надані у письмовій формі, а
також своїм підписом відповідач
підтвердив факт надання йому повної
інформації про умови кредитування.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем пропущений строк
позовної давності для звернення з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Однак, з таким висновком суду, колегія
суддів погодитись не може, оскільки
висновки суду не відповідають
обставинам справи та порушують норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК
України - договір є обов'язковим до
виконання; порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання; боржник вважається таким,
що прострочив, якщо не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором та
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору у
встановлений договором строк, як
закріплено нормами статей 526, 530 ЦК
України.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст.1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2
ст.1050 ЦК України).

Так, судом встановлено, що відповідач
належним чином не виконував обов'язків
щодо повернення кредитних ресурсів та
сплати відсотків, а тому з наданого
банком розрахунку вбачається, що
станом на 01 липня 2013 року ОСОБА_1 має
заборгованість перед банком у
загальному розмірі 21831 грн. 61 коп., з
яких: 2242,05 грн. - заборгованість за
кредитом; 243,07 грн. - заборгованість на
відсотками; 1865,80 - заборгованість по
комісії; 15964,90 - заборгованість по пені;
500 грн. та 1015,79 грн. - заборгованість за
судовими штрафами.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки (ст.257 ЦК України). Частина 2
ст.258 ЦК України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Згідно умов договору, термін позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за договором встановлений
сторонами тривалістю у п'ять років, що
відповідає вимогам ст.259 ЦК України.

Аналізуючи норми ст.ст. 261, 530, 631 ЦК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що у разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ч. 1 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом
всього часу - до закінчення строку
виконання останнього зобов'язання
вправі заявити вимогу про дострокове
повернення тієї частини позики, що
підлягає сплаті разом з нарахованими
процентами, а також стягнути
несплачені до моменту звернення
кредитора до суду з позовом, щомісячні
платежі ( з процентами) в межах позовної
давності щодо кожного із цих платежів.
В останньому випадку, перебіг позовної
давності буде починатися в залежності
від закінчення строку сплати кожного
із щомісячних платежів.

Із наданого Банком розрахунку
заборгованості за кредитним договором
вбачається, що позичальник почав
порушувати умови кредитного договору
уже з грудня 2007 року. З відповідним
позовом до суду позивач звернувся лише
в жовтні 2013 року. Кінцевий термін
повернення кредитних коштів умовами
договору визначений - 01 грудня 2009 року.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов. Згідно ч. 1 ст. 259
ЦК України позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Перебіг
позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення. Позовна давність у таких
випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.

Згідно ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, повторно розглядаючи
справу, колегія суддів приходить до
висновку, що висновки ВССУ при розгляді
аналогічних спорів, які в свою чергу
покладені в основу скасування
попереднього рішення в цій справі, були
скасовані Верховним Судом України, що
знайшло своє відображення в постанові
ВСУ від 24 вересня 2014 року у справі
6-144цс14.

Зокрема, в постанові Верховного Суду
України від 24 вересня 2014 року у справі
за № 6-144цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів,
сформульована правова позиція
відповідно до якої сторони, які досягли
згоди та уклали договір, в якому
передбачили, що позовна давність,
установлена законом, збільшена за
домовленістю сторін до п'яти років
відповідно до п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») («стандарт»), це
відповідає вимогам ч.1 ст. 259 ЦК України
та свідчить про дотримання банком
строків позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги пред'явлені в межах збільшеного
строку позовної давності. Строк
позовної давності слід застосувати при
обрахунку заборгованості позичальника
по кредиту. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Крім цього, відповідно до правової
позиції Верховного Суду України,
викладеної у постанові №6-100цс14 від 03
вересня 2014 року, частина третя статті 551
ЦК України з урахуванням положень
статті 3 ЦК України щодо загальних
засад цивільного законодавства та
частини четвертої статті 10 ЦПК України
щодо обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
він значно перевищує розмір збитків.

За таких умов та обставин справи,
колегія суддів, вважає за необхідне
зменшити розмір нарахованої позивачем
неустойки до 3000 грн., що відповідає
подвійній заборгованості за кредитом.

На підставі вищевикладеного, у
відповідності з умовами договору та
наданим Банком розрахунку з
відповідача на користь Банку підлягає
стягненню 6408 гривень 57 копійок, з яких:
1452,89 гривень заборгованості за
кредитом, 104,41 гривня - заборгованості
за процентами, 1212,77 - заборгованості по
комісії, 3000 гривень - заборгованості по
пені, 500 гривень - фіксованого штрафу та
138,50 гривень 5-ти відсоткового штрафу.

За таких обставин, рішення
Решетилівського районного суду
Полтавської області від 25 листопада 2013
року підлягає скасуванню, з ухваленням
нового про задоволення позовних вимог
ПАТ «Акцент - Банк», згідно якого слід
стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Акцент - Банк» заборгованість за
кредитним договором № ABH5RX02810026 від 01
грудня 2007 року, з урахуванням строку
позовної давності визначеного
сторонами договору.

Судовий збір, сплачений позивачем,
підлягає компенсації за рахунок
відповідача з урахуванням норм ст. 88
ЦПК України, враховуючи часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
- задовольнити частково.

Рішення Решетилівського районного
суду Полтавської області від 25
листопада 2013 року - скасувати. Ухвалити
нове рішення, яким частково
задовольнити позовні вимоги
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Акцент - Банк» заборгованість за
кредитним договором № ABH5RX02810026 від 01
грудня 2007 року в сумі 6408 (шість тисяч
чотириста вісім) гривень 57 (п'ятдесят
сім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Акцент - Банк» судовий збір в розмірі
292 гривень 66 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення та
може бути оскаржено протягом 20 днів
шляхом подання касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Г.Л. Карпушин