Справа № 461/8076/13
Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький
Провадження № 22-ц/783/2489/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3,

представника Львівської міської ради -
Феник Л.М.,

представника Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
- Пітецької Н.О.,

представника ЛКП «Старий Львів» -
Безеги Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційними скаргами
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради та Львівської
міської ради на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 05 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради, треті особи -
Львівське комунальне підприємство
«Старий Львів», Львівська міська рада,
Відділ приватизації державного
житлового фонду Галицького району м.
Львова про визнання права та
зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 в липні 2013 року звернулась з
позовом до Управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради,
Відділу приватизації державного
житлового фонду Галицького району м.
Львова та просила визнати її членом
сім'ї померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7,
визнати за нею право на користування
житловою квартирою АДРЕСА_1,
зобов'язати Управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради
укласти з нею договір найму житлової
квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати Відділ
приватизації державного житлового
фонду Галицького району м. Львова не
чинити їй перешкод у приватизації
зазначеної квартири.

Позивач свої вимоги обґрунтовувала
тим, що з вересня 2012 року вона проживала
разом з ОСОБА_7 у спірній квартирі, вела
з нею спільне господарство, доглядала
за нею, і стверджувала, що в них був
спільний бюджет. Позивач також
звертала увагу на те, що ОСОБА_7 за життя
склала заповіт, за яким заповіла їй все
належне майно, а також те, що належатиме
їй в майбутньому.

ОСОБА_2 зазначила, що після смерті
ОСОБА_7 спадщину вона фактично
прийняла, оскільки проживала разом з
ОСОБА_7 на день її смерті, а також
звернулася до нотаріуса з відповідною
заявою про прийняття спадщини.

Позивач також ствердила, що інших
спадкоємців після смерті ОСОБА_7 немає,
ОСОБА_7 була основним наймачем квартири
АДРЕСА_1 та мала право на приватизацію
зазначеної квартири, а відтак, заповіла
це право їй. ОСОБА_2 в позовній заяві
також зазначила, що за дорученням
ОСОБА_7, зібравши усі необхідні
документи для приватизації спірної
квартири, 29.03.2014 року, подала їх до
Відділу приватизації державного
житлового фонду Галицького району м.
Львова, однак, її було повідомлено про
те, що у зв'язку із смертю ОСОБА_7, заява
на приватизацію квартири розглядатися
не буде.

23 грудня 2013 року представник позивачки
подав заяву про збільшення позовних
вимог, зазначивши відповідачем у
справі Галицьку районну адміністрацію
Львівської міської ради та третіх осіб
- Львівське комунальне підприємство
«Старий Львів», Львівську міську раду,
Відділ приватизації державного
житлового фонду Галицького району м.
Львова.

Згідно із заявою про збільшення
позовних вимог, ОСОБА_2 просила визнати
її членом сім'ї померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_7, визнати за нею право на
користування житловою квартирою
АДРЕСА_1, зобов'язати Галицьку районну
адміністрацію Львівської міської ради
укласти з нею договір найму житлової
квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати Відділ
приватизації державного житлового
фонду Галицького району м. Львова не
чинити їй перешкод у приватизації
зазначеної квартири.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 05 лютого 2014 року
вищезазначений позов задоволено
частково.

Суд визнав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, членом
сім'ї померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7.

Суд визнав за ОСОБА_2 право на
користування житловою квартирою
АДРЕСА_1.

Суд зобов'язав Галицьку районну
адміністрацію Львівської міської ради
укласти з ОСОБА_2 договір найму
житлової квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог суд
відмовив.

Рішення суду оскаржили Галицька
районна адміністрація Львівської
міської ради та Львівська міська рада.

В апеляційній скарзі Галицька районна
адміністрація Львівської міської ради
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що спірна квартира є
комунальною, ніким не приватизована та
перебуває на балансі ЛКП «Старий
Львів».

Апелянт також стверджує, що позивачем
не доведено факту довготривалого
спільного проживання з ОСОБА_7, не
надано доказів покупки продуктів,
ліків, оплати комунальних послуг та
інших документів, які б підтверджували
факт ведення спільного господарства.

Апелянт також зазначає, що спірна
квартира не була постійним місцем
проживання ОСОБА_2, оскільки вона
проживає та зареєстрована в квартирі
АДРЕСА_2

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

В апеляційній скарзі Львівська міська
рада також зазначає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і його необхідно скасувати.

Львівська міська рада зазначає, що
позивачем не надано доказів спільного
проживання з покійною ОСОБА_7, ведення
спільного господарства, покупки речей
домашнього вжитку.

Апелянт також стверджує, що позивач не
довела того, що вона вселилася у спірну
квартиру як член сім'ї квартиронаймача,
сплачувала комунальні послуги та несла
витрати по утриманню квартири.

Львівська міська рада просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційних скарг,
апеляційний суд вважає, що апеляційні
скарги необхідно задовольнити з
наступних підстав.

В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог статей 3, 15 ЦПК
України, захисту в судовому порядку
підлягає виключно порушене право
особи.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші. Оцінка зібраних по справі
доказів має здійснюватися за
правилами, передбаченими ст.212 ЦПК
України з врахуванням положень ст.57-66
ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що
наймачем квартири АДРЕСА_1, яка
складається із однієї кімнати, площею
29,2 кв.м. та кухні, площею 15,5 кв.м., була
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Квартира відноситься до житлового
фонду Львівської міської ради, будинок
перебуває на балансі ЛКП «Старий
Львів».

19.03.2013 року ОСОБА_7 видала на ім'я ОСОБА_2
довіреність, якою уповноважила
останню представляти її інтереси з
усіма необхідними повноваженнями в
органах державної влади та місцевого
самоврядування, в тому числі в органах
приватизації м.Львова з питання
приватизації квартири АДРЕСА_1 та 29.03.2013
року склала заповіт, за яким зробила
заповідальне розпорядження: усе своє
майно, де б воно не було і з чого б воно
не складалось, і взагалі все те, що їй
буде належати на день смерті і на що
вона за законом матиме право, заповіла
у власність ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання ОСОБА_2 членом сім'ї померлої
ОСОБА_7, визнання за нею права
користування житловою площею квартири
АДРЕСА_1 та зобов'язуючи Галицьку
районну адміністрацію Львівської
міської ради укласти з ОСОБА_2 договір
найму зазначеної квартири, суд виходив
з того, що ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_7
однією сім'єю, є спадкоємцем останньої
і фактично прийняла спадщину, в тому
числі і право на користування
квартирою, тобто успадкувала право
найму цієї квартири, відтак, дійшов
висновку, що позов є підставним і його
належить задовольнити в цій частині.

Проте, з висновком суду не можна
погодитись, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
вимогах закону.

Відповідно до ст.64 ЖК України, члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. До членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі ст.65 ЖК України, наймачі
вправі у встановленому порядку
вселити в займане ним жиле приміщення
свою дружину, дітей, батьків, а також
інших осіб. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням.

Виходячи зі змісту зазначених статтей
ЖК України, наймачу і членам його сім'ї
належить право користування лише одним
жилим приміщенням у будинку
державного чи громадського житлового
фонду, відтак, за особою, яка вселилась
до наймача як член сім'ї, не може бути
визнано право користування займаним
ним жилим приміщенням, якщо ця особа
зберігає за собою право користування
іншим жилим приміщенням у будинку
державного чи громадського житлового
фонду.

Як встановлено матеріалами справи і це
підтверджується відміткою в паспорті
(а.с.20), позивачка з 31.10.2011 року постійно
проживає і зареєстрована в квартирі
АДРЕСА_2 Знаючи ОСОБА_7, вона з січня 2013
року і до дня смерті останньої до
ІНФОРМАЦІЯ_2 року здійснювала за нею
догляд, про що зазначає сама
позивачка у заяві від 27.06.2013 року на
адресу Львівської міської ради (а.с.121),
що спростовує її твердження про
проживання її разом з ОСОБА_7 однією
сім'єю та вселення в спірну квартиру
як члена сім'ї наймача, та що спірна
квартира була єдиним постійним її
місцем проживання.

ОСОБА_2 безпідставно стверджує ведення
спільного господарства з ОСОБА_7,
проживання з ОСОБА_7 однією сім'єю,
оскільки такі обставини жодними
допустимими і належними доказами не
підтверджені, а відтак, висновок суду
про визнання позивачки членом сім'ї
померлої ОСОБА_7 є безпідставним.

Відповідно до положень ст.ст.1218,1219 ЦК
України, до складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті. Не входять до складу
спадщини права та обов'язки, що
нерозривно пов'язані з особою
спадкодавця.

Ураховуючи, що право на приватизацію
квартири АДРЕСА_1 відповідно до
положень Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» належало ОСОБА_7, яка була
одинокою, як її наймачу, і це право
нерозривно пов'язано з особою
останньої, відтак, таке не входить до
складу спадщини, яка відкрилася
внаслідок її смерті.

За таких обставин висновок суду про
перехід до позивачки як спадкоємця за
заповітом, права користування
квартирою та найму спірної квартири
суперечить вищенаведеним нормам
матеріального права, а тому не може
бути правовою для визнання за
позивачкою права на користування
спірною квартирою та зобов'язання
відповідача до укладення з нею
договору найму.

З урахуванням встановленого вище,
колегія суддів доходить висновку, що
ОСОБА_2 не набула права як член сім'ї на
користування житлом в силу ст.ст. 64,65 ЖК
України, відтак, в неї не виникло право
і на приватизацію спірного житла, а
тому в решті позовних вимог належить
також відмовити за їх безпідставністю.

Посилання суду першої інстанції в
рішенні на п. 13 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» від
22.12.1995 року № 20 є необґрунтованим,
оскільки матеріалами справи
встановлено, що наймач ОСОБА_7 через
представника ОСОБА_2 звернулась із
заявою до відповідного органу
приватизації 29 березня 2013 року, однак,
відповідно до резолюції керівника
органу приватизації, датованої 01
квітня 2013 року документи подані ОСОБА_7
повернуто на доопрацювання через
відсутність передбаченого пакету
документів (а.с.21). Крім того, судом
встановлено, що з часу подання заяви на
приватизацію до часу смерті ОСОБА_7
(ІНФОРМАЦІЯ_2 року) пройшло лише два дні.

З урахуванням встановленого,
апеляційний суд доходить висновку, що
рішення суду першої інстанції ухвалене
з порушенням норм матеріального і
процесуального права, його належить
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в позові ОСОБА_2

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
та Львівської міської ради
задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 05 лютого 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.