УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О., суддів:
Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення
боргу за договором позики та за позовом
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору ОСОБА_9 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання фіктивним
договору позики, за касаційною скаргою
ОСОБА_8 на рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 10 вересня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Київської області від 26 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
звернулися до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 30 липня
2009 року між ними та ОСОБА_8 був
укладений договір позики, згідно якого
відповідач отримав кошти у розмірі 2 350
000,00 доларів США, які зобов'язався
повернути до 23 жовтня 2009 року.

Відповідач свої зобов'язання щодо
повернення коштів належним чином не
виконав, з огляду на що позивачі
просили суд стягнути з ОСОБА_8 на їх
користь заборгованість за договором
позики у розмірі 18 706 000,00 грн, проценти
за договором позики у сумі 2 862 786,75 грн, 3%
річних - 806 943,48 грн та судові витрати.

У березні 2013 року ОСОБА_9, як третя
особа, яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору, звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
фіктивним договору позики. Просила
визнати фіктивним договір позики б/н
від 30 липня 2009 року, посилаючись на те,
що зазначений договір не був
спрямований на настання реальних
наслідків.

Справа переглядалась судами
неодноразово.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 10 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 26 листопада 2013 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8
на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7 борг за
договором позики від 30 липня 2009 року у
сумі 20 867 752,12 грн. Вирішено питання про
розподіл судових витрат. В іншій
частині позову відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_9, третьої
особи, яка заявляла самостійні вимоги
на предмет спору, відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судових рішень
судів попередніх інстанцій, із
закриттям провадження по справі,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючі первісні позовні вимоги
та відмовляючи у задоволенні позовної
заяви третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що договір позики
укладено відповідно до вимог
встановлених законодавством та
підстави для визнання його фіктивним
відсутні.

Судом установлено, що 30 липня 2009 року
між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було
укладено договір позики, згідно якого
останній отримав 2 350 000 доларів США, які
зобов'язався повернути до 23 жовтня 2009
року.

Відповідно до висновку експертів
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз за
результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи у
цивільній справі № 1013/7863/2012 за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення
боргу, рукописний текст розписки від 30
липня 2009 року, яка складена від імені
ОСОБА_8, запис прізвища «ОСОБА_8» нижче
основного тексту розписки від 30 липня
2009 року, та підпис від імені ОСОБА_8,
розміщений нижче основного тексту
розписки від 30 липня 2009 року, яка
складена від імені ОСОБА_8, виконано
кульковою ручкою без попередньої
технічної підготовки чи застосування
технічних засобів.

Рукописний текст розписки від 30 липня
2009 року, яка складена від імені ОСОБА_8,
запис прізвища «ОСОБА_8» нижче
основного тексту розписки від 30 липня
2009 року, виконані ОСОБА_8.

Підпис від імені ОСОБА_8, розміщений
нижче основного тексту розписки від 30
липня 2009 року, яка складена від імені
ОСОБА_8, виконано ОСОБА_8.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047
ЦК України).

Відповідно до ст. 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» для
визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину.

Враховуючи наведе, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку про
стягнення з відповідача
заборгованості за договором позики.

Доводи, що грошові кошти в розмірі 2 350
000,00 доларів США ніколи у власність або
розпорядження ОСОБА_8 не надходили,
спростовується змістом розписки від 30
липня 2009 року, яка за своєю суттю є
документом, який підтверджує як
укладення договору позики, так і його
умови, а також засвідчує отримання
ОСОБА_8 від кредитора грошової суми.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали
справи та зміст оскаржуваних судових
рішень, не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, які передбачені
нормами ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 10 вересня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 26 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук