30.05.2014 року Московський районний суд м.
головуючого - судді Сиротникова Р.Є.
за участю секретаря -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, яка діє як законний
представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участі третіх осіб -
Відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Харківського міського
управління юстиції, Харківської
міської ради, Опікунської ради
Адміністрації Московського району
Харківської міської ради, Приватного
нотаріусу Харківського міського
нотаріального округу Харківської
області - ОСОБА_8, Приватного нотаріусу
Харківського міського нотаріального
округу Харківської області - ОСОБА_9,
про визнання договору дарування
удаваним, визнання договору дарування
недійсним та переведення прав та
обов'язків покупця, -
Рішенням московського районного суду
м. Харкова від 14.04.2014 року з цивільної
справи за позовом ОСОБА_1, яка діє як
законний представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участі третіх
осіб - Відділу державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції,
Харківської міської ради, Опікунської
ради Адміністрації Московського
району Харківської міської ради,
Приватного нотаріусу Харківського
міського нотаріального округу
Харківської області - ОСОБА_8,
Приватного нотаріусу Харківського
міського нотаріального округу
Харківської області - ОСОБА_9, про
визнання договору дарування удаваним,
визнання договору дарування недійсним
та переведення прав та обов'язків
покупця. Повністю відмовлено в
задоволенні позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 07.05.2014 року справу
повернуто до суду першої інстанції на
підставч.7 ст. 297 ЦПК України - для
постановлення додаткового рішення у
справі.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що в 2012 році до Московського районного
суду м. Харкова звернулася ОСОБА_1, яка
діє як законний представник ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за
участі третіх осіб - Відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції, Харківської міської ради,
Опікунської ради Адміністрації
Московського району Харківської
міської ради, Приватного нотаріусу
Харківського міського нотаріального
округу Харківської області - ОСОБА_8,
Приватного нотаріусу Харківського
міського нотаріального округу
Харківської області - ОСОБА_9, про
визнання договору дарування удаваним,
визнання договору дарування недійсним
та переведення прав та обов'язків
покупця, посилаючись на те, що
відповідно до договорів дарування
право власності на ? частину житлового
будинку з надвірними будівлями,
розташованого в АДРЕСА_1, перейшло від
відповідача ОСОБА_3 відповідно 2/6
частини до ОСОБА_4 та 1/6 частина - до
ОСОБА_5 Вважаючи, що за цими договорами
приховані договори купівлі-продажу,
позивач звернулася до суду вважаючи, що
порушене її право переважної купівлі.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги
позивача, пояснив, що ? частина
житлового будинку з надвірними
будівлями, яка розташована в АДРЕСА_1
належить позивачу ОСОБА_2 ? частина того
ж будинку належала відповідачці ОСОБА_3
11 лютого 2011 року відповідач ОСОБА_3
подарувала 2/6 частини будинку ОСОБА_4 та
1/6 частину - ОСОБА_5 Оскільки ці договори
є удаваними, бо насправді є договорами
купівлі-продажу вони порушують права
позивача на право переважної купівлі. В
подальшому за рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 8 липня 2011
року відповідач ОСОБА_4 визнала за
собою право власності на житловий
будинок И-2, приміщення 2-5, 2-4 в житловому
будинку Б-1, і подарувала 6/100 частин
спірного будинку відповідачці ОСОБА_5
Оскільки рішення суду було скасовано,
то і цей договір дарування є удаваним.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_10 в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечувала..

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
проти задоволення позову заперечувала.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні
проти задоволення позову заперечувала.

Представник 3-ої особи - Відділу
держаної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечувала.

Представник 3-ої особи - Опікунської
ради Адміністрації Московського
району Харківської міської ради в
судове засідання не з'явилася, про час і
місце слухання справи повідомлена
належним чином, про причини своєї
неявки суд не повідомила.

3-тя особа- приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округа ОСОБА_8 до судового засідання не
з'явилася, з позовними вимогами не
згодна, направила суду письмові
заперечення, в яких пояснила, що
договір був оформлений належним
чином.

3-тя особа- приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округа ОСОБА_9 до судового засідання не
з'явилася, з позовними вимогами не
згодна, направила суду письмові
заперечення, в яких пояснила, що
договір був оформлений належним
чином.

Представник третьої особи -
Харківської міської ради в судове
засідання не з'явився. Про час та місце
судового розгляду сповіщений належним
чином. Про причини неявки не повідомив.
Заяв про розгляд справи за його
відсутності не надходило.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, представника
третьої особи, перевіривши матеріали
справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Житловий будинок з надвірними
будівлями, розташований в АДРЕСА_1
належав на праві власності позивачці
ОСОБА_2 ? частина відповідно до рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 30 січня 2007 року, ? частина ОСОБА_3
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину, виданого 11 ХДНК 16 січня 1991
року, р.№ 2-130.

Відповідно до договору дарування від 11
лютого 2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_8, р.№ 539, 2/6
частини спірного житлового будинку з
надвірними будівлями відповідачка
ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4, а 1/6 частину
подарувала ОСОБА_5.

Відповідно до договору дарування
частини житлового будинку від 14.10.2011
року ОСОБА_4 передала ОСОБА_5 6/100 частини
житлових будинків літ. «Б-1», «И-2», з
відповідною частиною надвірних
будівель, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 у власність, копія якого
міститься в матеріалах справи.

Відповідно до договору дарування
частини житлових будинків ОСОБА_4
передала у власність ОСОБА_6 164/600
частини житлових будинків літ. «Б-1»,
«И-2», з відповідною будівель частиною
надвірних будівель, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, копія якого міститься
в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи позов, позивач ОСОБА_1,
яка діє в інтересах ОСОБА_11 ,
посилалась на те, що вказані договори
дарування спірного будинку від 14.10.2011
року , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
а також від 19.06.2012 року, укладеного між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6, було оформлено з
метою приховати договори
купівлі-продажу, чим було порушене
право ОСОБА_2 на переважну купівлю.
Посилаючись на приписи ст. 235 ЦК
України, просила задовольнити позов.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України
заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частини може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Відповідно до ст. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину. Встановивши під час
розгляду справи, що правочин вчинено з
метою приховати інший правочин, суд на
підставі ст. 235 ЦК України має визнати,
що сторонами вчинено саме цей правочин,
та вирішити спір із застосуванням норм,
що регулюють цей правочин. Якщо
правочин, який насправді вчинено,
суперечить закону, суд ухвалює рішення
про встановлення його нікчемності або
про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки
недійсності, передбачені ст. 216 ЦК
України, можуть застосовуватися тільки
у випадку, коли правочин, який сторони
насправді вчинили, є нікчемним або суд
визнає його недійсним як оспорюваний
(п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»).

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі .
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
позивач, заявляючи вимогу про визнання
правочину удаваним, має довести: 1) факт
укладання правочину, що на його думку є
удаваним; 2) спрямованість волі сторін в
удаваному правочині на встановлення
інших цивільно-правових відносин, ніж
ті, які передбачені правочином, тобто
відсутність у сторін іншої мети ніж
приховати інший правочин; 3) настання
між сторонами інших прав та обов'язків,
ніж ті, що передбачені удаваним
правочином.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з
того, що позивач у суді не надала
належних доказів, які б спростовували
наявність у сторін наміру укладати
договір дарування та підтверджували
факт отримання відповідачем ОСОБА_12
грошової суми, що б свідчило про
укладення договору купівлі-продажу, і
виключало би наявність укладення
безоплатного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочин - це дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги до правочинів. Їх
невиконання є підставою для визнання
правочинів недійсними.

Заперечення щодо визнання недійсним
договору дарування , суд не може
прийняти до уваги, оскільки судом було
встановлено, що він оформлений
належним чином з дотриманням закону.

Посилання на відсутність
волевиявлення відповідача на
оформлення договору купівлі-продажу, а
не договору дарування, суд оцінює
критично, бо договір оформлений
нотаріально, п.8 договору зазначає, що
дарувальник, а саме відповідачка
ОСОБА_12 розуміє, що договір, який вона
укладає за своєю природою є
безоплатним.

На підтвердження своїх посилань на
укладання договору купівлі-продажу,
суду не представлено ніяких доказів.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 не була стороною вказаних
договорів дарування від 14.10.2011 року,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а
також від 19.06.2012 року, укладеного між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а допустимих доказів
на підтвердження наміру відповідачів
укласти саме договори купівлі-продажу
частини будинку вона не надала.

Крім того, оскільки ОСОБА_2 не була
стороною спірних правочинів, до цих
правовідносин не можуть бути
застосовані положення ст. 235 ЦК України,
які містять правові наслідки удаваного
правочину, який сторони правочину
насправді вчинили для приховання
іншого правочину, і стосуються тільки
сторін договору.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

При цьому суд приймає до уваги
пояснення приватних нотаріусів ХМНО з
приводу того, що сторони особисто
прочитали і ознайомилися зі змістом
оскаржуваних правочинів та підписали
їх.

Крім того, відповідно до п. 18 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду з
цивільних та кримінальних справ
України, позивачка одночасно із
пред'явленням позову не внесла на
депозитний рахунок суду грошову суму,
яку за договором купівлі-продажу, як
вважає позивач, повинен сплатити
покупець.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 220 ЦПК України
суд, що ухвалив рішення, може за заявою
осіб, які беруть участь у справі, чи з
власної ініціативи ухвалити додаткове
рішення, якщо стосовно якої-небудь
позовної вимоги, з приводу якої сторони
подавали докази та давали пояснення, не
ухвалено рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення Московського районного суду
від 14.04.2014 року не набрало законної
сили, зазначеним рішенням суду не було
вирішено питання про визнання
недійсними договорів дарування від
14.10.2011 року , укладеного між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, а також від 19.06.2012 року,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Керуючись ст. ст. 220 п.1, ч.1 ЦПК України,
суд,

В И Р І Ш И В:

Доповнити рішення Московського
районного суду м. Харкова від 14.04.2014
року.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-ті особи -КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації»,Опікунської Ради
Адміністрації Московського району
Харківської міської ради, приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, про
визнання договорів дарування від 14.10.2011
року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
а також від 19.06.2012 року, укладеного між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 недійсними -
відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржено
в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подавати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя Московського районного суду
Р.Є. Сиротников

м. Харкова