АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7376/14
Головуючий 1 інст. - Онупко
Справа № 641/6515/14-ц
Доповідач - Тичкова О.Ю.
Категорія: відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого -
судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії -
Бровченка І.О., Піддубного Р.М.

при секретарі -
Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 23 вересня 2014 року по
цивільній справі за позовом приватного
акціонерного товариства
«ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ПрАТ
«ПРОСТО-страхування» (надалі ПрАТ)
звернулося до суду з дійсним позовом, у
якому просило стягнути з відповідача
затрати по виплаті страхового
відшкодування у розмірі 2 630 грн. 05 коп.
та судові витрати.

В обґрунтування посилалось на те, що 17
квітня 2013 року між позивачем та ОСОБА_5
було укладено договір, поліс №АЕ/2296875
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, згідно якого було
застраховано відповідальність
власника транспортного засобу «Daewoo
Matiz», реєстраційний номер НОМЕР_1.

11 травня 2013 року в м. Харкові на пр.
Гагаріна відбулась
дорожньо-транспортна пригода (надалі
ДТП), учасниками якої були
застрахований автомобіль «Daewoo Matiz»,
яким керувала відповідач у справі, та
автомобіль: «Subaru Legacy», реєстраційний
номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_6

Постановою Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 24 травня
2013 року винною у скоєнні ДТП було
визнано ОСОБА_4

13 травня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до АТ
«Просто-страхування» із повідомленням
про подію, що має ознаки страхового
випадку, і після проведення
відповідної калькуляції 30 вересня 2013
року отримав 2 630 грн. 05 коп. у якості
страхового відшкодування.

Відповідач в судовому засіданні проти
задоволення позову
заперечувала,посилаючись на те, що хоча
письмово з повідомленням про ДТП до
позивача вона не зверталась, але після
настання страхового випадку вона
зателефонувала до ПрАТ, повідомивши
про ДТП. Представник страхової
компанії на її виклик на місце ДТП не
виїхав, на її телефонний дзвінок до
страхової компанії їй повідомили, що
виклик зареєстровано. Також ОСОБА_4
зазначила, що своєї вини в ДТП не
визнає.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 23 вересня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_7 було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 страхове
відшкодування у розмірі 2 630 грн. 05 коп.
та судові витрати.

Не погодившись з зазначеним рішенням,
представник ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу, у якій він просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову. В
обгрунтування посилається на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення ОСОБА_3, який діяв в
інтересах ОСОБА_4, обговоривши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а рішення суду - зміні з наступних
підстав.

Як було встановлено судом першої
інстанції та не заперечується
сторонами, 17 квітня 2013 року між АТ
«Просто-страхування» та ОСОБА_5 було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АЕ/2296875,
забезпеченим транспортним засобом
відповідно до договору став автомобіль
«Daewoo Matiz», державний номер НОМЕР_1 на
період страхування з 17.04.2013 року по
16.04.2014 року (а.с. 4).

11 травня 2013 року близько 13 години 15
хвилин в м. Харкові на пр. Гагаріна
відбулась ДТП, учасниками якої були
автомобілі: «Subaru Legacy Outback»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, яким
керував ОСОБА_8, та забезпечений
транспортний засіб «Daewoo Matiz»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_4 (а.с.5-6).

Власником автомобіля «Subaru Legacy Outback»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, є ОСОБА_9, а
ОСОБА_8 керував в цей час зазначеним
автомобілем на підставі довіреності
(а.с.10).

Постановою Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 24 травня
2013 року ОСОБА_4 було визнано винною у
ДТП та притягнуто до адміністративної
відповідальності за вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу (а.с. 11). Зазначена постанова
згідно відмітки набрала законної 03
червня 2013 року та ніким не
оскаржувалась.

Відповідно до акту огляду
транспортного засобу від 13 травня 2013
року та ремонтної калькуляції № 72865 від
15 серпня 2013 року вартість
відновлювального ремонту автомобіля
"Subaru Outback Executive", державний номер НОМЕР_2,
склала 2630 грн. 05 коп. (а.с. 12-15, 16-18).

На підставі страхового акту № 72865 від 18
вересня 2013 року та розпорядження до
страхового акту № 72865 від 20 вересня 2013
року ОСОБА_6 відшкодована шкода,
заподіяна в наслідок ДТП у розмірі 2630
грн. 05 коп., що підтверджується
платіжним дорученням № 5925 від 30
вересня 2013 року (а.с. 20, 21, 22).

Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ, суд
першої інстанції обґрунтовано
керувався підпунктом ґ) пункту 38.1.
статті 38, підпунктами 33.1.2 та 33.1.4 пункту
33.1 статті 33 Закону України № 1961-IV від 01
липня 2007 року "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (надалі Закон №
1961-IV) та виходив з того, що оскільки
ОСОБА_4 як особа, винна у скоєнні ДТП,
письмово не повідомила страховика про
настання страхової події у
встановлений законом триденний строк
після її настання, у страховика
виникло право на звернення до неї із
регресним позовом після здійснення
страхових виплат ОСОБА_6

Згідно із підпунктом 33.1.2. пункту 33.1
статті 33 Закону № 1961-IV (у редакції,
чинній до 7 серпня 2011 року) у разі
настання дорожньо-транспортної
пригоди учасник такої пригоди
зобов'язаний вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до абзацу "ґ "
підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закну
(у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року)
страховик після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, якщо він
не повідомив страховика у строки і за
умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту
33.1 статті 33 цього Закону.

Однак, із внесенням Законом
України від 17 лютого 2011 року

№ 3045-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
дорожньо-транспортних пригод та
виплати страхового відшкодування"
змін у статтю 33 Закону було
розширено перелік обов'язків учасників
дорожньо-транспортної пригоди, у
зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів
для невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення
страховика про настання ДТП був
викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту
33.1 статті 33 Закону.

Проте, відповідні зміни до абзацу
"ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38
Закону № 1961-IV, у якому міститься
відсилання на відповідні номери
пунктів та підпунктів статті 33
зазначеного Закону щодо строків та
умов обов'язкового повідомлення
страховика про настання ДТП, внесені не
були.

Виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону №
1961-IV (у редакції з 18 вересня 2011 по
8 січня 2012 року), слід зазначити,
що у зв'язку із внесеними до цього
Закону змінами було збережено як
обов'язок страхувальника щодо вжиття
заходів для невідкладного, але не
пізніше трьох робочих днів,
повідомлення страховика про настання
ДТП, так і відповідне право страховика
після виплати страхового
відшкодування подати регресний позов
до страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив його про
настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів
пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту
38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, після
внесених до них змін Законом України
від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про
внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
дорожньо-транспортних пригод та
виплати страхового відшкодування", не
може обмежувати встановлене статтею 38
Закону право страховика подати
регресний позов до страхувальника у
разі недотримання строків і умов
повідомлення страховика про
дорожньо-транспортну пригоду, а тому й
не може бути підставою для відмови в
задоволенні такого позову.

Така позиція висловлена Верховним
Судом України у постанові № 6-1цс14 від 12
лютого 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для суддів.

Отже, доводи апеляційної скарги про те,
що позивачем не було наведено
порушення ОСОБА_4 вимог підпункту 33.1.2
пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV не є
обґрунтованими.

Підпункт 33.1.4. пункту 33.1.статті 33 Закону
№ 1961-IV у редакції, чинній на момент
скоєння ДТП, передбачає не лише
обов'язок водія транспортного
повідомити страховика про настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), а й встановлює,
що таке повідомлення має бути
письмовим.

Таким чином, посилання ОСОБА_4 у
позовній заяві на те, що вона
повідомила страховика про ДТП, що
сталося 11 травня 2013 року, усно по
телефону не відповідає вимогам закону
і не може бути підставою для відмови
ПрАТ у позові.

Разом з тим, судова колегія
погоджується з доводами апеляційної
скарги щодо неправильного затсоування
судом до спірних правовідносин вимог
ст. 27 Закону України «Про страхування»
та ст. 993 ЦК України, оскільки вказані
норми застосовуються до випадків
майнового страхування, а спір виник у
зв'зку зі страхуванням
цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, рішення суду у цій частині
підлягає зміні, а саме - з нього
належить виключити посилання на ст.27
Закону України «Про страхування» та ст.
993 ЦК України.

Крім цього, обґрунтовуючи рішення, суд
першої інстанції послався на п. 6
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» (надалі
Постанова Пленуму), але навів редакцію
пункту 16 зазначеної Постанови, що до
спірних правовідносин застосована
бути не може.

Абзацами першим та дургим пункту 6
вказаної Постанови Пленуму
передбачено, що особою, яка зобов'язана
відшкодувати шкоду, завдану джерелом
підвищеної небезпеки, є фізична або
юридична особа, що на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2 Правил
дорожнього руху України).

Судова колегія вважає зазначену
помилку суду опискою, що на
правильність рішення суду не впливає.

Також посилаючись на підпункт 33.1.2
пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV суд
першої інстанції помилково виклав
текст підпункту 33.1.3 вказаної статті,
але це також є опискою, що не впливає на
правильність рішення суду в цілому.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на те, що ремонтна
калькуляція № 72865 від 15 серпня 2013 року
була здійснена невідомою особою, у ній
не враховано фізичний знос
автотранспортного засобу на виконання
Методики товарознавчої експертизи та
оцінки колісних транспортних засобів
№ 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, а тому
вона не може бути належним доказом у
справі.

Разом з тим, вказана калькуляція ніким
не оскаржена, є чинною. Від проведення
судової автотоварознавчої експертизи
для встановлення розміру збитків з
урахуванням фактичного зносу
представник відповідача у судовому
засіданні в суді апеляційної інстанції
відмовився (а.с.89) і в порушення вимог ч.3
ст. 10, ст. 60 ЦПК України інших
розрахунків збитків не надав. Доводи
апеляційної скарги висновків суду в
цій частині не спростовують.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.309 ЦПК України
підставою для зміни рішення суду
першої інстанції є порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права. Норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Таким чином, колегія суддів доходить
висновку, що рішення суду першої
інстанції підлягає зміні в частині
виключення з мотивувальної частини
рішення посилання на ст. 27 Закону
України «Про страхвання» та ст. 993 ЦК
України. В іншій частині рішення суду
першої інстанції належить залишити без
змін.

Керуючись ст. 33 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", ст. ст. 10, 60, ст. ст. 303, 304, п. 4 ч.1,
ч.2 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319
ЦПК України, постановою Верховного
Суду України по справі № 6-1цс14 від 12
лютого 2014 року, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 23 вересня 2014 року
змінти, виключити з його мотивувальної
частини посилання на статтю 27 Закону
України «Про страхвання» та статтю 993
Цивільного кодексу України.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: