Справа № 362/2796/13-ц Головуючий у І
інстанції Медведєва К.В.Провадження №
22-ц/780/326/14 Доповідач у 2
інстанції КашперськаКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кашперської
Т.Ц.,

суддів Фінагєєва
В.О., Яворського М.А.,

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 жовтня 2013 року у справі за позовом
заступника Васильківського
міжрайонного прокурора Київської
області в інтересах держави в особі
Державної інспекції сільського
господарства в Київській області,
Іванковичівської сільської ради
Васильківського району Київської
області до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку та скасування її
державної реєстрації,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року заступник
Васильківського міжрайонного
прокурора Київської області звернувся
до суду із даним позовом в інтересах
держави, мотивуючи вимоги тим, що 12
січня 2005 року проведено державну
реєстрацію державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЯБ № 285325, згідно якого
ОСОБА_1 отримав право власності на
земельну ділянку для будівництва,
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд пл. 0,25
га. Підставою видачі акту стало рішення
Іванковичівської сільської ради
Васильківського району Київської
області від 20 грудня 2004 року, при цьому
голова Іванковичівської сільської
ради Васильківського району Київської
області підробив рішення
Іванковичівської сільської ради;
рішення, на підставі якого було видано
оскаржуваний державний акт, на сесії
сільської ради не розглядалося і не
приймалося. Просив визнати недійсним
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ № 285325,
кадастровий номер земельної ділянки
:01:009:0256, виданий ОСОБА_1, та
скасувати державну реєстрацію
земельної ділянки.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 жовтня 2013 року позов задоволено
частково, визнано державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку пл. 0,25 га., розташованої в с.
Іванковичі Васильківського району
Київської області, серії ЯБ № 5
від 12 січня 2005 року, кадастровий номер
:01:009:0256, виданий на ім'я ОСОБА_1,
недійсним; в решті вимог позову
відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1, не погоджуючись із
рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 жовтня 2013 року, подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на його
незаконність і необґрунтованість,
неповне встановлення обставини справи,
які мають істотне значення для
правильного її вирішення, внаслідок їх
неправильного дослідження та оцінки,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позов
заступника Васильківського
міжрайонного прокурора Київської
області, суд першої інстанції виходив
із того, що рішення сільської ради про
передачу ОСОБА_1 земельної ділянки не
приймалось, а отже у нього не виникло
право на отримання спірного державного
акту, який посвідчується право на
земельну ділянку, тому цей державний
акт слід визнати недійсним.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що на ім'я ОСОБА_1 видано
державнй акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ № 5 на
підставі рішення Іванковичівської
сільської ради Васильківського району
Київської області від 20 грудня 2004 року
19 сесії 24 скликання № 124, площею 0,25 га.,
що розташована в с. Іванковичі,
кадастровий номер :01:009:0256.

В матеріалах справи міститься протокол
19 сесії 24 скликання Іванковичівської
сільської ради Васильківського району
Київської області від 20 грудня 2004 року,
на якій розглядалися питання
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
власність та інших питань відносно
ряду осіб, серед яких відсутнє прізвище
ОСОБА_1 (а. с. 212 - 232 т. 1).

Постановою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 21 травня 2010 року закрито
кримінальну справу за обвинуваченням
ОСОБА_5 у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК
України, в зв'язку із смертю
обвинуваченого.

Наведені обставини стверджуються
наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 12 ЗК України, п. 34 ст. 26,
ст. ст. 46, 59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин
відноситься до виключної компетенції
сільських, селищних, міських рад та
здійснюється на сесіях цих рад шляхом
прийняття рішень, рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень, рішення ради
приймається на її пленарному засіданні
після обговорення більшістю депутатів
від загального складу ради, крім
випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Реалізація громадянами свого права на
отримання земельної ділянки у
власність здійснюється відповідно до
ЗК України.

Право приватної власності на землю
відповідно до ст. 81 ЗК України
набувається, в тому числі, шляхом
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності та
шляхом приватизації земельних ділянок,
що були раніше надані громадянам у
користування.

Підстави та порядок приватизації
земельних ділянок, що належать до
земель державної і комунальної
власності, встановлені ст. 118 ЗК
України, відповідно до якої громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
комунальної власності для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд
подають заяву до відповідної ради, яка
розглядає заяву і в разі згоди на
передачу земельної ділянки у власність
надає дозвіл на розробку проекту її
відведення.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
землеустрій» проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
складаються у разі надання, передачі,
вилучення (викупу), відчуження
земельних ділянок. Порядок складання
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2
постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок» № 677 від 26 травня 2004
року передбачено, що проект відведення
земельної ділянки не розробляється у
разі, коли земельна ділянка, межі якої
визначено в натурі (на місцевості),
надається у користування або
безоплатно передається у власність без
зміни її цільового призначення,
земельна ділянка набувається у
власність шляхом купівлі-продажу,
дарування, міни, на підставі інших
цивільно-правових угод, успадкування,
без зміни її меж та цільового
призначення, або земельна ділянка
придбана на конкурентних засадах (за
результатами земельних торгів).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення. Для
встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що
вищевказане рішення № 124 від 20 грудня
2004 року сільською радою на сесії
відносно відповідача не приймалося,
питання про виділення йому земельної
ділянки не ставилося на повістку дня
сесії Іванковичівської сільської ради
Васильківського району Київської
області, що підтверджується протоколом
Іванковичівської сільської ради
Васильківського району Київської
області від 20 грудня 2004 року, в якому
зокрема висвітлено порядок денний
сесії, та протоколами допитів свідків в
кримінальній справі.

Колегія суддів приймає до уваги, що
будучи допитаним 30 січня 2010 року в
якості свідка по кримінальній справі
про обвинувачення ОСОБА_5, ОСОБА_1
пояснив, що ніколи до Іванковичівської
сільської ради Васильківського району
Київської області із заявою про
виділення безоплатно у власність
земельної ділянки не звертався,
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність в межах с. Іванковичі не
замовляв, в період з 2004 року по цей час
не надавав нікому доручень
представляти його інтереси з питань
оформлення необхідної документації,
отримання у власність земельних
ділянок та отримання державних актів,
виданих йому на право власності на
земельні ділянки на території
Київської області, а також на
відчуження земельних ділянок.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

При цьому апелянтом вказані обставини
не спростовані, оскільки, посилаючись
на наявність заяви про виділення йому у
власність земельної ділянки, ОСОБА_1 не
надав її копії та не звернувся до суду
із клопотанням про витребування
вказаного доказу у Іванковичівської
сільської ради Васильківського району
Київської області.

Із цих же підстав колегія суддів
відхиляє доводи апеляційної скарги, що
можливі порушення порядку надання
земельної ділянки у власність
відповідача, допущені
Іванковичівською сільською радою, не
можуть бути підставою для визнання
недійсним державного акту, і що такі
порушення були допущені органом
державної влади, а не внаслідок винної,
протиправної поведінки відповідача.

Посилання апеляційної скарги на
практику Європейського суду з прав
людини висновків суду не спростовують,
оскільки суд першої інстанції належно
оцінив наведені рішення та правомірно
не застосував їх із урахуванням того,
що обставини даних справ істотно
відрізняються.

Оскільки в силу вимог ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, а державний акт лише
посвідчує правову підставу набуття
права власності чи права користування
земельною ділянкою, законним та
обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції про задоволення позову та
визнання державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯБ
№ 5, виданого на ім'я ОСОБА_1,
недійсним.

Надуманими є доводи апеляційної
скарги, що провадження відкрите
відносно визнання недійсним
неіснуючого та вже недійсного
державного акту, а рішення ухвалене про
визнання недійсним того, чого немає та
є вилученим з цивільного обороту.

Відповідно до п. 3.10 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 04 травня 1999 року № 43, у випадку
припинення права власності чи
користування земельною ділянкою
документ, який посвідчує це право,
повертається до архіву державного
органу земельних ресурсів, де
зберігається другий примірник цього
документа.

При цьому із положень Інструкції не
вбачається автоматичної втрати
чинності державного акту, акий
повертається до архіву державного
органу земельних ресурсів в разі
припинення права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Доводи апелянта про те, що судом першої
інстанції не досліджувались обставини
прийняття радою рішення про надання
ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, висновків суду першої
інстанції не спростовують, оскільки
державний акт був виданий відповідачу
на підставі рішення, яке в
передбаченому законом порядку не
приймалось.

Також не грунтуються на законі та не
спростовують висновків суду першої
інстанції доводи апеляційної скарги
про те, що ОСОБА_1 не є належним
відповідачем по справі. Так, позивачем
заявлено вимоги про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку на ім'я ОСОБА_1, вимог
про витребування майна у теперешнього
власника позивачем не заявлялось та
новий власник із апеляційною скаргою
на рішення суду першої інстанції не
звернувся.

Посилання апеляційної скарги на лист
Управління держземагенства у
Васильківському районі від 26 листопада
2013 року, доданий до апеляційної скарги,
також висновків суду першої інстанції
не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.