Справа № 521/4114/14-ц
Провадження № 2/521/4158/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Поліщук І.О.,

при секретарі - Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, за участю третіх осіб - ОСОБА_3,
ПАТ «ОТП Банк» в особі регіонального
відділення ПАТ «ОТП БАНК» в м. Одесі про
припинення права власності на частку у
спільному майні та стягненні
компенсації за частку у власності та за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю
третіх осіб - ОСОБА_3, ПАТ «ОТП Банк» в
особі регіонального відділення ПАТ
«ОТП БАНК» в м. Одесі, Головного
управління юстиції в Одеській області,
Головного державного виконавця ГУЮ в
Одеській області - Щеглової Є.В.,
представника відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у місті
Києві про припинення права спільної
часткової власності на частину
транспортного засобу, стягнення
грошової компенсації вартості
автомобілю, визнання права власності
на автомобіль та усунення перешкод у
здійсненні права власності шляхом
звільнення автомобілів з-під арештів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, за участю третіх осіб - ОСОБА_3,
ПАТ «ОТП Банк» в особі регіонального
відділення ПАТ «ОТП БАНК» в м. Одесі, в
якому просить припинити право спільної
часткової власності ОСОБА_1 на ? частину
автомобілю марки «MITSUBISHI COLD», 2007 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 компенсацію вартості ? частини
вказаного автомобілю в розмірі 26339
гривень, визнавши за ОСОБА_2 право
власності на даний автомобіль. Свій
позов обґрунтовує тим, що їй на праві
власності належить автомобіль марки
«MITSUBISHI COLD», 2007 року випуску, придбаний
за час шлюбу зі ОСОБА_2 Зазначений
автомобіль був придбаний ними з
залученням кредитних коштів, на
підставі кредитного договору №
CL-500/063/2007, укладеного між нею та ПАТ «ОТП
Банк» на строк до 30 жовтня 2014 року. До
теперішнього часу кредит погашався за
сумісні кошти подружжя. Далі позивачка
вказує, що у зв'язку з тим, що рішенням
апеляційного суду Одеської області від
06 грудня 2011 року з неї на користь
третьої особи - ОСОБА_3 було стягнуто
матеріальну та моральну шкоду, завдану
ушкодженням здоров'я внаслідок ДТП, то
на підставі вказаного рішення відкрито
виконавче провадження та накладено
арешт на спірний автомобіль, тому що
він належить саме їй на праві
власності. Крім того, за фактом скоєння
нею ДТП під час кримінального
провадження ухвалою Іллічівського
міського суду Одеської області від 24
січня 2014 року накладено арешт на
спірний автомобіль та прийнято рішення
про направлення його на арешт
майданчик УДАЇ ГУМВС України в
Одеській області. За викладених
обставин подальше спільне володіння і
користування автомобілем є неможливим,
у зв'язку з чим відносини між нею та
відповідачем погіршилися, а у неї не
має фінансової можливості сплачувати
кошти за погашення кредиту, вона
вимушена звернутися з наступним
позовом до суду. ОСОБА_2 погодившись з
позовом ОСОБА_1, звернувся до неї з
позовом, з залученням третіх осіб -
ОСОБА_3, ПАТ «ОТП Банк» в особі
регіонального відділення ПАТ «ОТП
БАНК» в м. Одесі про припинення права
спільної часткової власності на
частину транспортного засобу,
стягнення грошової компенсації
вартості автомобілю, визнання права
власності на автомобіль та усунення
перешкод у здійсненні права власності
шляхом звільнення автомобілів з під
арештів, а саме: арешту накладеного
03.02.2010 року Іллічівським міським судом
Одеської області, арешту накладеного
25.02.2010 року ВДВС м. Іллічівська Одеської
області; арешту накладеного 10.02.2012 року
ВДВС Іллічівського МУЮ м. Іллічівська
Одеської області, арешту накладеного
11.02.2012 року ВДВС Іллічівського МУЮ м.
Іллічівська Одеської області, арешту
накладеного 23.03.2012 року ВПВР ГУЮ в
Одеській області, арешту накладеного
19.06.2012 року ВДВС Іллічівського МУЮ м.
Іллічівська Одеської області, арешту
накладеного 28.01.2014 року Іллічівським
міським судом Одеської області. Свій
позов ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що з 23
серпня 2002 року по 30 квітня 2013 року
перебував у зареєстрованому шлюбі зі
ОСОБА_1 В період спільного життя ними
був придбаний спірний автомобіль.
Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 01 липня 2013 року,
ухваленим за його позовом до ОСОБА_1 про
розподіл майна, визнано право спільної
часткової власності за ним та
відповідачкою на рухоме майно, по ?
частини автомобілю за кожним. Однак, за
його колишньою дружиною на підставі
рішення апеляційного суду Одеської
області від 06 грудня 2011 року, рахується
борг стягнутий на користь ОСОБА_3 в
розмірі 171471,78 гривень, який
непогашений, а тому спірний
транспортний засіб, що на теперішній
час зареєстрований за ОСОБА_1
арештований різними судовими
рішеннями, а також арешти накладені
різними відділами Державних
Виконавчих Служб України. Ухвалою
Іллічівського міського суду від 24
січня 2014 року знов накладено арешт на
даний автомобіль, крім того, суд
прийняв рішення про направлення
транспортного засобу на тимчасове
зберігання на штрафний майданчик. За
викладених обставин подальше спільне
володіння та користування автомобілем
є неможливим, тому що накладення арешту
на автомобіль перешкоджає позивачу
ОСОБА_2 реалізувати своє право
власності на автомобіль, а саме він не
може зареєструвати майно, яке належить
йому, не може здійснювати права щодо
розпорядження цим майном, тому
вимушений звернутися до суду з
зазначеним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
свої позовні вимоги підтримала з
підстав викладених у позовній заяві,
просила суд позов задовольнити,
припинивши її право власності на
автомобіль марки «MITSUBISHI COLD», 2007 року
випуску. Стягнути зі ОСОБА_2 на її
користь грошову компенсацію ? частки
автомобілю, визнавши за ОСОБА_2 право
власності на вказаний транспортний
засіб. Проти задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 заявлених до неї, не
заперечувала.

Представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні не заперечувала проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_1,
наголосивши на тому, що накладення
арештів на автомобіль є
безпідставними, оскільки автомобіль
належить йому та ОСОБА_1 на праві
спільної часткової власності по ?
частині кожному. Оскільки її
довіритель не має ніяких зобов'язань
перед ОСОБА_3, втрата його частки майна
у рахунок погашення зобов'язань ОСОБА_1
є протиправним припинення його права
власності. Оскільки, відповідно до
вимог ст.73 СК України, за зобов'язанням
одного з подружжя стягнення може бути
накладене лише на його особисте майно і
на частку у праві спільної сумісної
власності подружжя, яка виділена йому в
натурі, то автомобіль повинен бути
звільнений з під арешту в повному
обсязі.

Третя особа - ОСОБА_3 та його
представник адвокат ОСОБА_4 проти
задоволення обох позові категорично
заперечували, пояснивши суду, що 29
грудня 2005 року сталася
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої з вини ОСОБА_1, ОСОБА_3
завдана матеріальна та моральна шкода.
Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 06 грудня 2011 року зі ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 стягнуто матеріальну
та моральну шкоду у розмірі 171 471,78
гривень. Потім було відкрите виконавче
провадження, накладений арешт на майно,
що належало ОСОБА_1 Однак ,намагаючись
уникнути матеріальної
відповідальності, яку має ОСОБА_1 перед
ОСОБА_3, подружжя ОСОБА_1 пред'явили
позов до суду про розподіл майна, щоб
ускладнити процедуру повернення
боргів ОСОБА_1, ОСОБА_3 ОСОБА_3 в судовому
засіданні наполягав на тому, що ОСОБА_1
організували ці позови, щоб звільнити
транспортний засіб з-під арештів, і
нічого йому не відшкодувавши, уникнути
матеріальної відповідальності.

Представник АТ «ОТП БАНК» будучи
присутнім в судовому засіданні не
заперечував проти обох позовів,
покладаючись на розсуд суду.

Залучені до участі у справі за ухвалою
суду від 01.07.2014 року в якості третіх
осіб представник Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області,
головний державний виконавець ГУЮ в
Одеській області - Щеглова Є.В.,
представник відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у місті
Києві в судові засідання не з'явилися,
про час та місце розгляду справи
повідомлялися.

Суд, вислухавши позивачку, представник
ОСОБА_2, третіх осіб та їхніх
представників, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов ОСОБА_1 та позов
ОСОБА_2 заявлені один до одного, за
участю третіх осіб - ОСОБА_3, АТ «ОТП
Банк» задоволенню не підлягають, з
наступних підстав.

Як вбачається з мотивувальної частини
рішення апеляційного суду Одеської
області від 06 грудня 2011 року, судом
встановлено, що 29 грудня 2005 року з вини
ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна
пригода, в результаті якої ОСОБА_3
отримав тяжкі тілесні ушкодження, що
підтверджується висновками медичної і
комісійної судово-медичної експертизи.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 06 грудня 2011 року зі ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 стягнуто матеріальну
шкоду в сумі 14631 гривень 85 копійок,
компенсацію втраченого заробітку
внаслідок втрати працездатності в сумі
- 53764 гривні 02 копійки, компенсацію
втраченого заробітку внаслідок втрати
працездатності, у зв'язку з підвищенням
вартості життя і збільшення розміру
мінімальної заробітної плати за період
з 01.01.2006 року по 01.07.2010 року в сумі - 143 549
гривень 93 копійки, щомісячно починаючи
з липня 2010 року по 29 листопада 2010 року в
рахунок відшкодування шкоди 2658
гривень, моральна шкода в розмірі - 3000
гривень. Учасниками процесу не
оспорюється, що на виконання рішення
апеляційного суду Одеської області,
Відділом Державної Виконавчої Служби
м. Іллічівська відкрито виконавче
провадження, і як наслідок вчинення
виконавчих дій, накладений арешт на
майно ОСОБА_1, а саме автомобіль марки
«MITSUBISHI COLD», 2007 року випуску,
зареєстрований за ОСОБА_1, але
придбаний за час шлюбу зі ОСОБА_2

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 01 липня 2013
розглянутий позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
поділ майна подружжя, суд визнав за
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на ?
частину автомобілю марки «MITSUBISHI COLD»,
2007 року випуску. Рішення не
оскаржувалося, набрало чинності. З цих
підстав суд приходить до висновку,
питання поділу спільного майна
подружжя ОСОБА_1 вирішено по суті
зазначеним рішенням.

Правова позиція сторони позивачки
ОСОБА_1 заявлена в даному позові та
повністю дублюється у позові ОСОБА_2
ґрунтується на тому, що право власності
ОСОБА_2, яке він має на половину
рухомого майна порушується,
накладеними арештами з причини
невиконання рішення суду саме ОСОБА_1,
до якого ОСОБА_2 ніякого відношення не
має.

Автори позовних заяв, що розглядаються
судом посилаються на ч.1 ст.60 СК України,
яка вказує, що майно набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності; на ч.1 ст.73 СК України, згідно
з якою за зобов'язанням одного з
подружжя стягнення може бути накладене
лише на його особисте майно і на частку
у праві спільної сумісної власності
подружжя, яка виділена йому в натурі.

Однак суд, не погоджуючись з позицією
як ОСОБА_1 та і ОСОБА_2, звертає увагу, що
ОСОБА_1 звернувшись з позовом про поділ
подружнього майна до суду м.
Іллічівська у 2013 році, мали можливість
вирішити питання щодо поділу
автомобілю з врахуванням неможливості
виділення його частки в натурі. Сторони
по справі вирішуючи питання розподілу
подружнього майна в іншому процесі,
знали про існування арештів накладених
на спірний автомобіль ще з часу
розслідування та розгляду
кримінальної справи у відношенні
ОСОБА_1, однак проігнорували можливість
вирішення спору шляхом визнання права
власності за одним з подружжя з
виплатою іншому грошової компенсації,
тому в даному судовому процесі, суд не
вбачає передбачених законом підстав
для задоволення позовних вимог як
ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 про припинення
права спільної часткової власності
ОСОБА_1 на ? частину спірного
автомобілю, стягнення зі ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 в порядку компенсації
вартості ? частини автомобілю грошової
суми у розмірі - 26339 гривень та визнання
за ОСОБА_2 права власності на вказаний
автомобіль в повному обсязі.

Суд критично ставиться і до можливості
застосування до правовідносин, що
виникли між сторонами, правил
встановлених ст.365 ЦК України, згідно з
якою право особи на частку у спірному
майні може бути припинене за рішенням
суду на підставі позову інших
співвласників, якщо: частка є незначною
і не може бути поділена в натурі; річ є
неподільною; спільне володіння і
користування майном є неможливим; таке
припинення не завдасть шкоди інтересам
співвласникам та членам його сімї.
Згідно з частиною 2 ст.365 ЦК України суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок. В контексті даної
правової норми позов відповідно до ч.2
ст.365 ЦК України може бути задоволений
лише за умови, що на момент
постановлення рішення позивач (ОСОБА_2)
вніс на депозитний рахунок вартість
частки, про припинення права на яку
було заявлено позов. Ухвалою суду від 29
травня 2014 року частково задоволено
клопотання представника ОСОБА_2 про
забезпечення позову, суд дозволив
ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок
Територіального управління державної
судової адміністрації України в
Одеській області грошові кошти в
розмірі -26339 гривень. Однак, на момент
постановлення рішення, ні ОСОБА_2, ні
його представником не надано суду
доказів внесення грошових коштів на
депозитний рахунок ТУ ДСА України в
Одеській області, що також
враховується судом і є безумовною
підставою для відмови в позові.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
власністю та звільнення рухомого майна
з-під арештів, суд дійшов наступних
висновків.

19 серпня 2014 року в судовому засіданні
представник ОСОБА_2 подала від імені
свого довірителя заяву про збільшення
позовних вимог, в якій ОСОБА_2 просив
звільнити з-під арештів рухоме майно,
транспортний засіб автомобіль марки
«MITSUBISHI COLD», 2007 року випуску, який має
належати йому в повному обсязі, а тому
накладені на цей автомобіль арешти, як
на майно його колишньої дружини ОСОБА_1
повинні бути зняті судом за
результатами розгляду даної справи.
Сторона позивача ОСОБА_2 просила
звільнити автомобіль: 1) з арешту
накладеного 03.02.2010 року Іллічівським
міським судом Одеської області,2) з
арешту накладеного 25.02.2010 року ВДВС м.
Іллічівська Одеської області;3) з
арешту накладеного 10.02.2012 року ВДВС
Іллічівського МУЮ м. Іллічівська
Одеської області, 4) з арешту
накладеного 11.02.2012 року ВДВС
Іллічівського МУЮ м. Іллічівська
Одеської області, 5) з арешту
накладеного 23.03.2012 року ВПВР ГУЮ в
Одеській області,6) з арешту
накладеного 19.06.2012 року ВДВС
Іллічівського МУЮ м. Іллічівська
Одеської області, 7) з арешту
накладеного 24.01.2014 року Іллічівським
міським судом Одеської області.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.60 Закону
України «Про виконавче провадження»
особа, яка вважає, що майно на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про право власності на це майно
і про зняття з нього арешту.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_2 не довів
суду свою правову позицію щодо
визнання за ним права власності на весь
транспортний засіб автомобіль марки
«MITSUBISHI COLD», 2007 року випуску, суд
враховуючи підстави викладені вище у
мотивувальній частині рішення суду,
відмовляє і в задоволенні позовних
вимог про звільнення майна з-під
арештів.

Суд, відмовляючи в задоволенні цієї
частини позову ОСОБА_2 враховує, що у
відповідності до вимог Закону України
«Про виконавче провадження», ЦК та СК
України, при виконанні рішення суду та
при примусовій реалізації
арештованого майна, обов'язково будуть
враховані інтереси ОСОБА_2, як
співвласника частки рухомого майна.
Суд враховує, що ОСОБА_2 в ході
порушеного виконавчого провадження не
позбавлений можливості, сплатити
грошову компенсацію частки майна,
належній ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, або
отримати від ОСОБА_3 грошову
компенсацію належної йому частки у
спірному майні. За наявності підстав
визначених Законом України «Про
виконавче провадження» державна
виконавча служба, що накладала арешти
на майно боржника, не позбавлена
можливості їх скасувати. Судом при
прийнятті рішення про відмову в позові
також враховується, що оскаржувані
арешти, накладені виконавчою службою в
межах виконання рішення апеляційного
суду Одеської області і від 06 грудня 2011
року зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
стягнуто матеріальну шкоду в загальній
сумі 214945 гривень 80 копійок гривень,
рішення є чинним, пред'явлене до
примусового виконання, по теперішній
час не виконане. Таким чином,
врахувавши обставини, що стали
підставами для прийняття постанов про
накладення арештів, суд вважає, що
такий спосіб захисту цивільного права,
як зняття арешту, накладеного у зв'язку
з виконанням рішення апеляційного
суду Одеської області по іншій
цивільній справі, не відповідає
вимогам ст.16 ЦК України, що також є
безумовною підставою для відмови в
позові.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст.60, ч.1 ст. 73 СК України, ст.ст. 365, 391 ЦК
України, ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.ст. 3, 10, 11, 60,
169, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
за участю третіх осіб - ОСОБА_3, ПАТ «ОТП
Банк» в особі регіонального відділення
ПАТ «ОТП БАНК» в м. Одесі про припинення
права власності на частку у спільному
майні та стягненні компенсації за
частку у власності - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 за участю третіх осіб - ОСОБА_3,
ПАТ «ОТП Банк» в особі регіонального
відділення ПАТ «ОТП БАНК» в м. Одесі,
Головного управління юстиції в
Одеській області, Головного державного
виконавця ГУЮ в Одеській області -
Щеглової Є.В., представника відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києві про припинення
права спільної часткової власності на
частину транспортного засобу,
стягнення грошової компенсації
вартості автомобілю, визнання права
власності на автомобіль та усунення
перешкод у здійсненні права власності
шляхом звільнення автомобілів з під
арештів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області в
десятиденний термін.

Головуючий: