АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22-ц/744/645/2014
Головуючий у 1-й інстанції - Черновський
Справа № 201/9071/13-ц
Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 16 жовтня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні власністю та
виселення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду та просив ухвалити рішення, яким
зобов'язати відповідача не чинити йому
перешкоди у користуванні власністю, а
саме надати змогу проживати та
розпоряджатися 1/2 частиною вказаної
квартири та вселити позивача в дану
квартиру.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, внаслідок виконання
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 18 травня 2010 року,
яким було, зокрема, стягнено з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 в рахунок повернення
заборгованості за договором позики 194
519,70 грн., останній став власником 1/2
частини квартири АДРЕСА_1, яку було
реалізовано з прилюдних торгів. У
зв'язку з тим, що власник іншої частини
зазначеної квартири - ОСОБА_1
перешкоджає позивачу та
співробітникам КП «ДМБТІ»
Дніпропетровської обласної ради
потрапити до квартири АДРЕСА_1 для
проведення дій, необхідних для
подальшої реєстрації прав власності на
нерухоме майно.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня
2013 року зобов'язано ОСОБА_1 не чинити
ОСОБА_2 перешкоди у користуванні
власністю, а саме: надати можливість
проживати та розпоряджатись 1/2
частиною квартири АДРЕСА_1. Вселено
ОСОБА_2 на належну йому на праві
власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити , а
рішення суду залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд ,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства , вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень
, підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи , 18
травня 2010 року по цивільній справі №
2-6649/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення суми Жовтневим районним
судом м. Дніпропетровська винесено
рішення, яким позовні вимоги позивача
були частково задоволені, а саме:
стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
194.519,70 грн. та 1.730, 00 грн. в порядку
розподілу судових витрат (а. с. 7).

При виконанні даного рішення
відповідно до акту від 10 травня 2012 року
та постанови старшого державного
виконавця Жовтневого ВДВС
Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_5 про
передачу майна стягувачу в рахунок
погашення боргу від 10 травня 2012 року
ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу у сумі
196 249,70 грн. було передано майно, що
належить боржнику - ОСОБА_3, а саме: 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 за ціною - 162
500,00 грн. (а. с. 8, 9).

Приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 25 травня
2012 року було видано свідоцтво, яким
посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві
власності майно, що складається з 1/2
частин квартири АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Відповідачу по даній справі ОСОБА_1 на
праві власності належить інша 1/2
частина квартири АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку , що
правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Конституції України, Цивільного
кодексу України, Житлового кодексу
України і , зокрема , ч. 1 ст. 316 ЦК
України , згідно якої правом власності
є право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні, а відповідно до положень
ст. 391 ЦК України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей , мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Виходячи з вище наведеного , суд першої
інстанції прийшов до висновку , що
позивачу , який на день розгляду справи
являється власником 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1, проте житловою
площею квартири не користується,
оскільки відповідач, яка також є
власником 1/2 частини даної квартири,
чинить перешкоди у здійснені позивачем
своїх прав власника спірної квартири,
слід задовольнити позовні вимоги та
усунути перешкоди ОСОБА_2 у
користуванні 1/2 частиною квартири
АДРЕСА_1 з боку відповідача ОСОБА_1,
шляхом вселення позивача до спірної
квартири. Посилання в апеляційній
скарзі на те , що за рішенням суду
відповідачку хтось наманається
виселити зі спірної квартири являються
безпідставними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1
зводяться до не згоди з оскаржуваним
рішенням суду першої інстанції. Однак ,
посилання в апеляційній скарзі на не
законно прийняте , з точки зору
відповідачки, рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
18 травня 2010 року визнати обґрунтованим
не можна , оскільки воно набрало
законної сили , даних про його
оскарження та скасування на даний
момент нею надано апеляційній
інстанції не було.

Так само посилання в апеляційній
скарзі на незаконність дій державного
виконавця при ви- конанні вище
вказаного рішення і передачу майна - 12
частини спірної квартири позивачу по
даній справі нічим не підтверджено ,
оскільки даних про те , що мало місце
звернення відповідачки до суду зі
скаргою про визнання таких дій не
законними і вирішення цього питання ,
суду апеляційної інстанції також не
надано, хоча відповідно до вимог ст.ст.
10,60 ЦПК України кожна із сторін по
справі зобов"язана надавати докази в
підтвердження своїх вимог та
заперечень на позовні вимоги, а у
відповідності до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб , поданим відповідно до
положень ЦПК України , в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб , які
беруть участь у справі .

Твердження в апеляційній скарзі про
те , що позивач по справі не являється
власником 12 частини спірної квартири ,
оскільки він своє право власності не
зареєстрував в ДМБТІ самі по собі не
являються підставою для задоволення
апеляційної скарги , оскільки
відповідно до положень ч. 2 закону
України « Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень» державна реєстрація речових
прав на нерухоме майно - це офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення , переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень , що
супроводжується внесенням до
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень. Тобто
реєстрація права власності - це не
виникнення самого права , а визнання і
підтвердження такого права. Реєстрація
права власності є похідною від
встановленого факту виникнення,
переходу або припинення права.

Таким чином , колегія суддів вважає , що
розглядаючи спір районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі , надані сторонами докази ,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон , який їх
регулює.

Доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права
, які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315 ЦПК
України , колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення , однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили .

Судді