АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2821/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/677/14
Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н. В.
Доповідач Корнієнко В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Винниченка Ю.М., Карпушина Г.Л.,

При секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засідання в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 10
грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення додаткових витрат на
утримання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 10
грудня 2013 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
додаткових витрат на утримання дитини -
відмовлено.

З рішенням суду не погодилася
позивач ОСОБА_1, внаслідок чого подала
на нього апеляційну скаргу, у якій
просять рішення скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити заявлені нею
позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду
незаконним та необґрунтованим, та
таким, що ухвалено внаслідок
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи, із
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги
вмотивовує тим, що суд не звернув увагу
на належні докази, надані у
підтвердження додаткових витрат на
утримання неповнолітньої доньки,
безпідставно відхилив докази щодо
витрат на лікування дитини з вересня 2011
року по листопад 2012 року, оскільки
придбані ліки використовувалися саме
при тих захворюваннях, якими хворіла
дитина, про що зазначено у
представленій медичній документації.
Також вказувала на те, що судом
залишено без належної уваги питання
стягнення понесених витрат на
придбання ортопедичного взуття для
дитини, яке згідно встановленого
порядку за плату видається органами
соціального захисту населення на
підставі висновків ЛКК.

Колегія суддів, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
скарга не підлягає до задоволення, за
наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вирішуючи спірні правовідносини,
суд першої інстанції вірно встановив
коло та їх характер і правомірно
виходив з наступного.

Так, матеріалами справи
підтверджується, що рішенням
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 15 серпня 2012
року розірвано шлюб між сторонами та
визначено місце проживання
неповнолітньої дитини ОСОБА_3 з матір'ю
ОСОБА_1

Факт проживання неповнолітньої
ОСОБА_3 з матір'ю у квартирі АДРЕСА_1
підтверджується також довідкою
МКВЖРЕП-7 № 10 від 14 грудня 2011 року.

Також встановлено, що рішенням
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 15 серпня 2012
року стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в
твердій грошовій сумі 500 гривень,
починаючи з 25 травня 2012 року, до
досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи питання щодо наявності
заборгованості відповідача по
аліментним виплатам, суд вірно взяв до
уваги наявні у матеріалах справи
повідомлення про переказ коштів від 11
червня 2012 року, квитанціями №0908 від 21
лютого 2012 року, №1403 від 05 березня 2012
року, №3062 від 17 квітня 2012 року, №3694 від
08 травня 2012 року, №5868 від 09. липня 2012
року, №6901 від 08 серпня 2012 року, №7897 від
11 вересня 2012 року, №8787 від 09 жовтня 2012
року, №9945 від 08 листопада 2012 року, №1586
від 10 грудня 2012 року, №2612 від 05 січня 2013
року, №3606 від 08 лютого 2013 року, №4600 від
13 березня 2013 року, №5589 від 12 квітня 2013
року, №6313 від 08 травня 2013 року, №7609 від
08 червня 2013 року, №8547 від 08 липня 2013
року, №9605 від 08 серпня 2013 року, №0429 від
09 вересня 2013 року, №1333 від 09 жовтня 2013
року.

Відповідно до вказаних доказів,
вірним є висновок суду про те, що ОСОБА_2
належним чином виконує свій обов'язок
по оплаті аліментів на утримання
неповнолітньої ОСОБА_3

Далі судом встановлено, що
неповнолітня ОСОБА_3 має хворобливий
стан здоров'я, у зв'язку з чим
встановлений діагноз: інфекція верхніх
дихальних шляхів, реконвалісцент
правобічної бронхопневмонії,
додаткові хорди лівого шлуночка,
дискінезія жовчного міхура,
плосковальгусні стопи, гострий
гастрит, що підтверджується витягом з
постанови лікувально-консультативної
комісії № 378 від 04 липня 2012 року,
довідкою № 1727 від 27 листопада 2012 року,
виданою міською поліклінікою
Бердичівської центральної міської
лікарні, та випискою з хвороби № 15062,
медичною карткою амбулаторного
хворого.

Факт проходження ОСОБА_3
лікування у період з 2011 року по 2013 рік
також підтверджується матеріалами
справи в їх сукупності та інформацією,
що мається у листі Бердичівської
центральної міської лікарні від 11
листопада 2013 року.

Відповідно до ст. 185 СК України
визначено, що той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами (
розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо). Розмір
участі одного з батьків у додаткових
витратах на дитину в разі спору
визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення.

Згідно п. 18 Постанови пленуму ВСУ
України «Про застосування судами
окремих норм Сімейного Кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів» №
3 від 15 травня 2006 року роз'яснено, що
додаткові витрати на дитину стягуються
лише за наявності особливих обставин.
Хворобливий стан здоров'я, каліцтво,
розвиток особливих здібностей дитини -
є особливою обставиною, а тому може
бути підставою для стягнення
додаткових витрат на дитину.

Матеріалами справи підтверджено,
що згідно призначення лікування ОСОБА_3
позивачем були придбані: відповідно до
квитанції від 03 жовтня 2012 року ліки на
суму 11,75 грн., від 09 жовтня 2012 року на
суму 130 грн. 22 коп., від 02 жовтня 2012 року
на суму 46 грн. 50 коп., від 04 жовтня 2012
року на суму 88 грн. 80 коп., що в сумі
становить - 277 грн. 27 коп.

Вирішуючи питання щодо наявності
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 про стягнення з відповідача
понесених нею витрат на придбання
ортопедичного взуття, суд першої
інстанції вмотивовано виходив з
інформації, що міститься у листі № 2460
Бердичівської центральної міської
лікарні від 11 листопада 2013 року, у якому
вказано, що ортопедичне взуття
видається органами соціального
захисту населення при наданні довідки
з ЛКК. Довідки з ЛКК Бердичівської ЦМЛ
на отримання ортопедичного взуття для
ОСОБА_3 були видані 19 січня 2011 року та 04
липня 2012 року.

Включені позивачем втрати,
понесені нею на: оплату навчання дитини
у дошкільному навчальному закладі,
придбання канцтоварів, одягу, взуття,
ляльки та екскурсії, також
обґрунтовано визнані місцевим судом
такими, що не можуть вважатися
додатковими витратами на розвиток
доньки, оскільки являються витратами
на забезпечення нормальних
матеріальних умов для її життя, оплата
яких передбачена виконанням
аліментних зобов'язань, які, в свою
чергу, відповідачем виконуються
належним чином, як вже зазначалося
вище.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
приводу того, що позивач, заявляючи
позовні вимоги щодо відшкодування їй
додаткових витрат на утримання
неповнолітньої доньки, заявила вимоги
про стягнення коштів, які необхідні для
забезпечення нормальних матеріальних
умов для життя дитини, які відносяться
до аліментів, які відповідач сплачує у
добровільному порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову
у повному обсязі, суд також вірно
виходив з того, що додаткові витрати
позивача на дитину, пов'язані з її
лікуванням у період з вересня 2011 року
по листопад 2012 року, та підтверджені
належними доказами у судовому
засіданні, склали 277 грн. 27 коп., а 21
січня 2013 року відповідач ОСОБА_2
добровільно додатково сплатив ОСОБА_1
1000 гривень, що підтверджується копією
квитанції № 9959 від 21 серпня 2013 року.

В свою чергу, доводи апеляційної
скарги є неспроможними, не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не підтверджують
належними доказами їх неправомірність
виходячи з наступного.

Так, вирішуючи спірні
правовідносини, суд першої інстанції
вірно вказав на те, що додаткові
витрати не є додатковим стягненням
коштів на утримання дитини. Аліменти
необхідні, щоб забезпечити нормальні
матеріальні умови для життя дитини. В
окремих випадках за наявності
особливих обставин, крім звичайних
витрат на дитину вимагаються
додаткові. Розмір додаткових витрат
повинен визначатися залежно від
передбачуваних або фактично понесених
витрат на дитину.

При цьому позивачем не
спростовано вказаного у офіційній
інформації, наданій лікарнею, факту з
приводу того, що ортопедичне взуття
видається органами соціального
захисту населення при наданні довідки
з ЛКК, як і не наведено вмотивованих
підстав придбання такого взуття у
фізичної особи - підприємця ( а.с. 87), як і
не надано доказів у підтвердження
придбання більшої частині ліків саме
для лікування доньки за призначенням
лікаря і у зв'язку з хворобами,
визначеними діагнозом, чи наявності
заборгованості по виконанню
відповідачем аліментних зобов'язань

Надані позивачем докази на
придбання нею у період з вересня 2011
року по листопад 2012 року ліки
обґрунтовано не визнані судом першої
інстанції належними, оскільки їх
придбання не підтверджено
призначенням лікаря саме для лікування
ОСОБА_3, внаслідок чого не можуть бути
визнані такими, що підтверджують
підстави позову.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції з'ясовано всі обставини та
надано їх належну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 10
грудня 2013 року не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Крюківського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 10 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/
В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/ Ю.М.
Винниченко /підпис/ Г.Л.
Карпушин

З оригіналом згідно: Суддя
апеляційного суду

Полтавської
області _______ В.І. Корнієнко