У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової
Г.І.,Кадєтової О.В., Наумчука
М.І.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» до ОСОБА_6 про
відшкодування шкоди у порядку регресу,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 13 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 08 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто» (далі
по тексту - ПАТ УСК «Гарант-Авто»)
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6
про відшкодування шкоди в порядку
регресу.

В обґрунтування позову страхова
компанія посилалася на те, що 12
липня 2011 року з вини відповідача
сталася дорожньо-транспортна пригода,
в результаті якої був пошкоджений
застрахований у позивача автомобіль
марки «Тойота», державний номер НОМЕР_2,
який належить ОСОБА_7

Вказаний автомобіль на підставі
договору добровільного страхування
застрахований у ПАТ УСК «Гарант-Авто»,
відповідно до умов якого ОСОБА_7 було
виплачено страхове відшкодування в
розмірі 65 366,54 грн.

У зв'язку з виплатою позивачем
страхового відшкодування до позивача
перейшло право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи, тобто до
відповідача. Посилаючись на вказані
обставини, позивач просив суд позов
задовольнити.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 13 березня 2014 року, яке залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 08 травня 2014 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ПАТ «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» кошти в розмірі
понесених витрат в розмірі 65 366,54 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати ухвалені судові рішення,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про
відшкодування шкоди заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, суд першої інстанції, з яким
погодився і апеляційний суд, виходив із
того, що оскільки ОСОБА_6 винен у
скоєнні дорожньо-транспортної пригоди
та саме він має відшкодовувати
страховій компанії розмір виплаченого
нею страхового відшкодування. При
цьому, задовольняючи позовні вимоги
суд керувався положеннями ст. ст. 993 1191
ЦК України.

Однак, з такими висновками судів
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Згідно ст. 993 ЦК України до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 12 липня 2011 року ОСОБА_6
керуючи автомобілем марки «Дачіа»,
державний номер НОМЕР_1, по
бульвару Дружби Народів в м. Києві, не
дотримався безпечної дистанції, в
результаті чого здійснив зіткнення з
автомобілем марки «Тойота», державний
номер НОМЕР_2, який належав ОСОБА_7

За вказане правопорушення ОСОБА_6 було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КпАП України.

26 березня 2011 року ПАТ УСК «Гарант-Авто»
уклало з ОСОБА_7 договір добровільного
страхування наземного транспортного
засобу за умовами якого страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити виплату страхового
відшкодування.

11 жовтня 2011 року ПАТ УСК «Гарант-Авто»
на виконання умов договору
перерахувала страхове відшкодування
за ремонт автомобіля марки «Тойота»,
державний номер НОМЕР_2, у розмірі 65 366
грн 54 коп.

У січні 2013 року ПАТ «Страхова компанія
«Універсальна» звернулася до ОСОБА_6
про виплату страхового відшкодування.

За таких обставин, відповідно до ст. 993
ЦК України у ПАТ УСК «Гарант-Авто»
виникло право вимоги до особи, яку
визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі по тексту - Закон) на
території України забороняється
експлуатація транспортного засобу (за
винятком транспортних засобів, щодо
яких не встановлено коригуючий
коефіцієнт в залежності від типу
транспортного засобу) без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
виданого на території України, або
поліса (сертифіката) обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, укладеного в іншій
країні з уповноваженою організацією
із страхування цивільно-правової
відповідальності, з якою МТ СБУ уклало
угоду про взаємне визнання договорів
такого страхування.

Як вбачається із матеріалів справи
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_6 була застрахована в ЗАТ АСК
«ІнтерТрансПоліс», що підтверджується
відповідним Полісом № АА/2015880від 19
березня 2011 року.

Пунктом 16 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснено, що
відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на
території України забороняється
експлуатація транспортного засобу без
поліса обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Згідно із п. 33.1. та 33.1.4. ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний, зокрема,
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

З урахуванням вказаних вище обставин
та в порушення вимог ст. ст. 212-214
ЦПК України, суди попередніх інстанцій
на зазначені положення закону уваги не
звернули, не визначилися з характером
спірних правовідносин, у зв'язку з чим
помилково послалися як на ст. 1191 ЦК
України (регрес - це коли одне
зобов'язання замінює собою інше, але
переходу прав від одного кредитора до
іншого не відбувається) так і на ст.
993 ЦК України (суброгація - це коли
відбувається заміна осіб уже в
наявному зобов'язанні зі збереженням
самого зобов`язання), які не можуть бути
застосовані одночасно до спірних
правовідносин.

Крім того, суди не
повно встановили фактичні обставини
справи, не з`ясували чи була
застрахована цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_6 та чи
повідомив ОСОБА_6 страхову компанію про
страховий випадок відповідно до вимог
ст. 33 Закону, у зв'язку з чим суди
прийшли до передчасного висновку, що
обов'язок з відшкодування майнової
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди має бути
покладено на завдавача шкоди - ОСОБА_6
При цьому, суди не звернули уваги на те,
що непред'явлення вимог до страховика
за наявності підстав для стягнення
завданої шкоди саме зі страховика є
підставою для відмови в позові до
завдавача шкоди у відповідному
розмірі.

Враховуючи
вищезазначене, в порушення норм
процесуального закону, суди дійшли
помилкового висновку щодо задоволення
позовних вимог ПАТ УСК «Гарант-Авто»
про відшкодування шкоди в порядку
регресу, у зв'язку з чим ухвалені у
справі рішення підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 13 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 08 травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук