Справа № 199/8592/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

17 жовтня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м.Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Подорець О.Б.,

при секретарі Голубніченко В.О.,

за участі представника відповідача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, де третя
особа Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
усунення перешкод в користуванні
власністю, зняття з реєстрації та
виселення,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
де третя особа Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
усунення перешкод в користуванні
власністю, зняття з реєстрації та
виселення, посилаючись на те, що 06
червня 2013 року ОСОБА_4, який є сином
відповідачки ОСОБА_3, запропонував
ОСОБА_2 купити квартиру АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську, яка на той час
належала йому на праві приватної
власності, відповідно до договору
купівлі-продажу від 12.11.2010. Перевіривши
зазначену квартиру по реєстрам заборон
стало відомо, що вона не обтяжена та у
заставі не перебуває, але ОСОБА_4
повідомив позивача, що на момент
продажу квартири в ній зареєстровані
він та його мати ОСОБА_3, що було
зазначено в п.3 договору
купівлі-продажу. Крім того ОСОБА_4
повідомив, що ОСОБА_3 проживає в
зазначеній квартирі та що він в
будь-якому разі буде продавати
квартиру. 10 червня 2013 року ОСОБА_4
знявся з реєстрації та надав позивачу
копію свого паспорту з відповідною
відміткою.

На теперішній час квартира АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську належить позивачеві
на підставі договору купівлі-продажу
від 06 червня 2013 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5

Однак в зазначеній квартирі
зареєстрована та проживає
відповідачка по справі, що
підтверджується довідкою ЖЕК.

Реєстрація та проживання відповідача в
зазначеній квартирі перешкоджає
позивачу в користуванні, володінні та
розпорядження своєю власністю, а тому
позивач просить усунути йому перешкоди
в користуванні власністю - квартирою
АДРЕСА_1 в м.Дніпропетровську; виселити
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську, та зняти з
реєстрації ОСОБА_3 з житлового
приміщення - квартири АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не
з'явився, про слухання справи
повідомлений належним чином, надав
суду заяву з проханням слухати справу у
його відсутність, на задоволенні
позову наполягав.

Представник відповідача ОСОБА_1 у
судовому засіданні позов не визнав та
просив суд відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Третя особа Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області свого
представника до суду не направили,
повідомлені належним чином.

Вислухавши представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,
закріплено право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
у м. Дніпропетровську належить ОСОБА_2
на підставі договору купівлі-продажу
квартири від 06 червня 2013 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.8-9).

Судом також встановлено, що в квартирі
АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську
зареєстрована ОСОБА_3, що
підтверджується довідкою КП ЖЕП №39
Дніпропетровської міської ради за №1423
від 06.06.2013 (а.с.4). Крім того відповідачка
ОСОБА_3 проживає в зазначеній квартирі,
що не заперечував у судовому засідання
представник відповідача ОСОБА_1

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - жилий будинок, садиба,
квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм
свідчить про те, що право члена сім'ї
власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що
виникнення права членів сім'ї власника
будинку (квартири) на користування цим
будинком та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку права
власності на цей будинок, а відтак -
припинення права власності особи на
будинок припиняє право членів її сім'ї
на користування цим будинком.

Таким чином права членів сім'ї власника
будинку на об'єкт власності є похідними
від прав самого власника.

Передбачаючи право власника жилого
будинку (квартири) на відчуження цих
об'єктів, закон не передбачив при цьому
перехід прав і обов'язків попереднього
власника до нового власника в частині
збереження права користування житлом
(житлового сервітуту) членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника будинку (квартири) на відміну
від договору найму (оренди) житла - ст.
ст. 810, 814 ЦК України.

Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає
збереження такого права користування
житлом лише для членів сім'ї, які
припинили сімейні відносини з
власником будинку, при умові
збереження права власності на будинок
цього ж власника, тобто при незмінності
власника майна.

Відповідач не набула самостійного
права на житло з підстав, передбачених
законом (найм, оренда, вселення
наймачем чи на підставі ордера тощо -
ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України).

Суд не може погодитися з посиланнями
представника відповідача ОСОБА_1 на
наявність договору оренди, укладеного
05 травня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
оскільки оригінал договору суду не
надано, в договорі чітко не зазначено,
що спірна квартира є предметом даного
договору. Крім того, із пояснень
представника відповідача ОСОБА_1
слідує, що відповідач ОСОБА_3 вважала
спірну квартиру своєю власністю,
оспорювала договори купівлі-продажу
укладені 12 листопада 2010 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_4, та від 06 червня 2013 року
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що
спростовує посилання представника
відповідача на те, що об'єктом наданого
договору оренди є також і спірна
квартира. Також суду не надано доказів
виконання наданого договору оренди з
боку сторін - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо
спірної квартири.

За таких підстав, суд приходить до
висновку про задоволення позову в
повному обсязі.

З урахуванням результату розгляду
справи та у відповідності до вимог ст.88
ЦПК України судові витрати віднести на
позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, де третя особа
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
усунення перешкод в користуванні
власністю, зняття з реєстрації та
виселення - задовольнити в повному
обсязі.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 в
користуванні власністю - квартирою
АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, з квартири АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську, що є підставою
зняття з реєстрації ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, з житлового
приміщення - квартири АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську.

Судові витрати віднести на позивача.

З повним текстом рішення суду сторони
можуть ознайомитися 21 жовтня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію судового рішення із викладом
вступної та резолютивної частин видати
учасникам процесу негайно після його
проголошення.

Суддя
О.Б.Подорець