ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4,
на рішення Києво-Святошинського
районного суду м. Києва від 2 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 11 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» звернулось до суду з позовом
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18
травня 2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП
Банк» було укладено кредитний договір,
за умовами якого позичальник отримав 200
тис. дол. США зі сплатою 11%
річних на строк до 18 травня 2021 року. За
договором купівлі-продажу кредитного
портфелю від 20 липня 2011 року право
вимоги за указаним договором перейшло
до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», тобто
позивача у справі. Посилаючись на те, що
внаслідок порушення відповідачем
строку та порядку погашення кредиту
утворилась заборгованість в розмірі 252
583,88 дол. США, що еквівалентно 2 018 902 грн.
95 коп. за офіційним курсом
Національного банку України на дату
проведення розрахунку, та пеня в
розмірі 7 034 625 грн. 15 коп., позивач просив
стягнути указану суму з відповідача.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 2 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 11 червня 2014 року, позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 252 583,88 дол. США, що
еквівалентно 2 018 902 грн. 95 коп., за
офіційним курсом Національного банку
України на дату проведення розрахунку
заборгованості, та суму пені за
прострочення виконання зобов'язань за
період з 3 червня 2012 року по 3 червня 2013
року в розмірі 7 034 625 грн. 15 коп., що разом
складає 9 053 528 грн. 10 коп.

У касаційній скарзі, поданій
представником, ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та ухвалити
нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив із того, що відповідач не
виконував взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором, тому стягнув на
користь банку заборгованість за
договором, у тому числі й пеню.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками місцевого суду, зазначивши,
що рішення є законним та обґрунтованим,
а розрахунки заборгованості є вірними.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Судом установлено, що 18 травня 2006 року
між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк»
було укладено кредитний договір, за
умовами якого позичальник отримав 200
тис. дол. США зі сплатою 11 % річних на
строк до 18 травня 2021 року.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором не виконував,
внаслідок чого в останнього утворилась
заборгованість, яка за розрахунком
банку, станом на 3 червня 2013 року
становить 9 053 528
грн. 10 коп.

За договором купівлі-продажу
кредитного портфелю від 20 липня
2011 року право вимоги за указаним
договором перейшло до ТОВ «ОТП
Факторинг Україна».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України,
зобов'язання мають виконуватися
належним чином та у встановлений
законом строк.

Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов
до обґрунтованого висновку що права
банку на стягнення простроченої суми
заборгованості за кредитним договором
порушені. У цій частині доводи
апеляційної скарги є безпідставними.

Проте висновки апеляційного суду у
частині визначення розміру пені,
неможливо вважати правильними.

Статтею 548 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Закон
дозволяє сторонам домовитись про зміну
розміру неустойки у бік її зменшення
або збільшення, крім випадків,
передбачених законом.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має
право у випадку виникнення спору з
приводу розміру штрафних санкцій
(неустойки), оцінивши розмір
заборгованості та розмір штрафних
санкцій (неустойки), зменшити її розмір
в тому випадку, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, тобто зменшити
розмір штрафних санкцій (неустойки)
через її не співмірність з розміром
основного зобов'язання.

При цьому розмір заборгованості та
штрафних санкцій, їх співмірність,
обставини, які дають суду право
застосувати або не застосувати
ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними
обставинами справи, встановлення яких
судом відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК
України є обов'язковою умовою при
розгляді справи та ухваленні судового
рішення у справі про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та обов'язковими для перевірки на
стадії апеляційного провадження (ст.
ст. 303, 315 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись з апеляційною скаргою,
ОСОБА_3 посилався на вказані норми
закону.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції, у
порушення вимог ст. ст. 212-214, 315
ЦПК України, не мотивував відхилення
доводів апеляційної скарги щодо
застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України з
огляду на ті обставини, що несплачений
кредит ОСОБА_3 на момент звернення
банку до суду складав 2 018 902 грн. 95 коп., а
пеня в межах позовної давності
7 034 625 грн. 15 коп., що значно
перевищує суму основного боргу, не
надав оцінки доказам, наданих ОСОБА_3,
на підтвердження відповідних обставин.

Таким чином, апеляційним судом
допущено порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи в
частині визначення розміру пені і
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування судового
рішення апеляційного суду в цій
частині та передачі справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 11 червня 2014 року в частині
позову товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_3 про стягнення пені
скасувати, справу у цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

У решті рішення Києво-Святошинського
районного суду м. Києва від 2
липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 11
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:А.О.
Лесько С.Ф. Хопта М.Є. Червинська В.А.
Черненко