Справа № 307/4055/13-ц
Провадження № 2/307/184/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 січня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської
області в складі: головуючого - судді
Ніточко В.В., при секретарі Лешовській
М.С., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тячів цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Тячівської міської
ради Тячівського району Закарпатської
області, ОСОБА_2, треті особи:
реєстраційна служба Тячівського
районного управління юстиції
Закарпатської області, Тячівська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності на нерухоме
майно,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом до Тячівської міської ради
Тячівського району Закарпатської
області, ОСОБА_2, треті особи:
реєстраційна служба Тячівського
районного управління юстиції
Закарпатської області, Тячівська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності на нерухоме
майно.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
покликається на те, що31 жовтня 2012 року
помер її чоловік ОСОБА_3. У 1956-1957 роках
вона разом з покійним чоловіком, на
виділеній їм земельній ділянці,
побудували житловий будинок АДРЕСА_1,
який був введений в експлуатацію. У 1970
році вони провели перебудову житлового
будинку, однак не виготовили проектну
документацію, і відповідно на цей
перебудований житловий будинок
відсутній правовстановлюючий
документ. Після смерті чоловіка
залишилось спадкове майно, а саме,
половина житлового будинку АДРЕСА_1
Тячівського району Закарпатської
області. Зазначає, що спадкоємцем після
смерті ОСОБА_3 є вона та їх син ОСОБА_2,
який відмовляється від прийняття
спадщини. На даний час вона бажає
оформити право власності на житловий
будинок, однак це унеможливлюється
через відсутність свідоцтва про право
власності на нього, а тому просить у
судовому порядку визнати її власником
житлового будинку з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явився, однак подав суду
заяву, в якій просив справу розглянути
у його відсутності, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Представник Тячівської міської ради в
судове засідання не з'явився, однак
надіслав до суду заяву, в якій просив
справу розглянути у його відсутності,
проти позовних вимог не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, однак надіслав суду заяву,
в якій просив справу розглянути у його
відсутності, позовні вимоги визнає в
повному обсязі.

Представники третіх осіб - Тячівської
райдержнотконтори та реєстраційної
служби Тячівського районного
управління юстиції Закарпатської
області в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були належно повідомлені.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється. З огляду на викладене
та те, що сторони в судове засідання не
з'явилися, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи, повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно рішення виконкому Тячівської
районної ради № 226 від 22 серпня 1956 року,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надано право
індивідуального будівництва на
земельній ділянці по АДРЕСА_1 0,07 га
(а.с.6).

Із генерального плану садової ділянки
АДРЕСА_1, від 27 серпня 1957 року,
вбачається, що ОСОБА_3 є власником
житлового будинку, на земельній
ділянці, площею 598 кв.м. (а.с.7).

Із договору про представлення в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності від 18 лютого
1957 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1
надано земельну ділянку АДРЕСА_1 для
будівництва житлового будинку, який
був за ними зареєстрований Хустським
бюро технічної інвентаризації 10
грудня 1957 року, по ? частині за кожним
(а.с.8, 9).

Із акту про закінчення будівництва і
введення в експлуатацію
індивідуального будинковолодіння від
31 травня 1957 року вбачається, що
житловий будинок АДРЕСА_1,
забудовниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
прийнятий в експлуатацію (а.с.10-12).

Із довідки територіального
виробничого підприємства
"Техбуд-Сервіс", оціночних актів та
планів будинку АДРЕСА_1 вбачається, що
він був перебудований у 1970 році і в бюро
технічної інвентаризації не
зареєстрований (а.с.13-21, 23).

Із технічного паспорту вбачається, що
інвентаризаційна вартість житлового
будинку АДРЕСА_1, складає 102 128 гривень
(а.с.24-32).

Із свідоцтва про шлюб вбачається, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 25 січня 1951 року
зареєстрували шлюб (а.с.33).

Із свідоцтва про смерть вбачається, що
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.32).

Розглядаючи вказану справу в межах
заявлених вимоги та наданих сторонами
доказів, суд приходить до переконання,
що дані конкретні правовідносини
врегульовані Цивільним кодексом
України.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання
права є одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів, що
підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше право не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

За правилами статті 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 Цивільного
кодексу України спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі не
охоплення заповітом усієї спадщини,
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, в тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Як видно з представлених доказів,
будинок 1957 року побудови,
перебудований у 1970 році, знаходиться в
населеному пункті, має в ньому окремий
порядковий номер, до його перебудови
був зареєстрований у Хустському БТІ,
інші особи на володіння та
користування даним будинком на
підставах, передбачених законом, своїх
прав не заявляють, придатність будинку
для проживання ніким не оспорюється.

В той же час, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, а також якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).

Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" права
на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав. А у
відповідності до п.5 ч.1 ст.19
вищезазначеного Закону державна
реєстрація прав проводиться на
підставі, зокрема, рішень судів, що
набрали законної сили.

За таких встановлених у судовому
засіданні обставин, суд, розглядаючи
вказану справу в межах заявлених
позивачем вимог та на підставі наданих
сторонами доказів, які оцінені судом в
їх сукупності, вважає, що позивачем на
законних підставах набуто право
власності на майно, тому позовні вимоги
підлягають до задоволення в повному
обсязі і за ним необхідно визнати право
власності на будинок з надвірними
спорудами.

На підставі наведеного та ст. ст. 16, 328,
392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1261-1265 ЦК України і
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 197, 212, 215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на житловий будинок з
господарськими спорудами, що
розташований по АДРЕСА_1, в цілому.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
Закарпатської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
В.В.
Ніточко