________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 2-6925/11
Провадження № 2/520/1402/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі :

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

26.10.2011 року позивач звернувся до суду з
позовом, який в подальшому
неодноразово уточнював та згідно
останньої редакції від 18.02.2013року (т.2,
а.с.111-116) просив постановити рішення,
відповідно до якого стягнути солідарно
з ОСОБА_2, ОСОБА_3 матеріальну шкоду у
розмірі 2 468 302, 31 гривень та моральну
шкоду у розмірі 500 000 гривень.

Свої вимоги мотивував тим, що він є
власником житлового будинку по
АДРЕСА_1. 14.09.2009 року на території
сусідньої земельної ділянки
спалахнула пожежа, яка перекинулась на
будинок позивача. В результаті
зазначеної пожежі власник сусідньої з
позивачем земельної ділянки ОСОБА_4
-загинув.

Постановою РВ ГУМВС України в Одеській
області від 23.09.2009 року про відмову в
порушенні кримінальної справи було
встановлено, що причиною пожежі стало
недбале ставлення ОСОБА_4 до
протипожежних, санітарних норм, а також
норм технічної безпеки, оскільки він
опалював та готував їжу в дерев'яному
будинку на дровах, які в великій
кількості знаходились на території
подвір'я даного громадянина, з
застосуванням відкритого вогню, а
також вживанням алкогольних напоїв.

Посилаючись на вимоги ст. 1166 ЦК України
та ст.ст. 1218-1231 ЦК України, просив
стягнути з відповідачів - спадкоємців
померлого спричинену йому матеріальну
шкоду.

Крім того, також просив відшкодувати
моральну шкоду посилаючись на те, що
після пожежі він разом з дружиною був
вимушений лікуватися в
психо-невралогічному диспансері, в
результаті отримання серйозного
стресу та переживань, його старшому
сину проведено операцію, оскільки він
заробив грижу в момент рятування
будівлі та речей під час пожежі. Також
зазначає, що в результаті зазначеної
ситуації він став боржником банку, що
впливає на його ділову репутацію, а
судові спори вимагають багато нервів
та зусиль.

Вказані обставини і стали підставою
для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду
сповіщені належним чином у порядку
ст.74, 76, 77 ЦПК України

В останнє судове засідання представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та
представник відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - ОСОБА_6 не з'явились, про час,
дату та місце розгляду справи
сповіщені належним чином, поважність
причини неявки суду не повідомили.

Таким чином суд вважає, що позивач,
відповідачі та їх представники,
нехтуючи своїми правами та обов'язками,
передбаченими ст. 27 ЦПК України, не
з`явились до суду з неповажних причин,
що, враховуючи строки перебування
справи в провадженні суду (більше 2
років!) та вимоги Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України, дає можливість
розглянути справу у їх відсутності. При
цьому суд бере до уваги багаторазові
неявки представників сторін у судові
засідання, що затягує строки розгляду
справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі договорів купівлі-продажу
від 09 жовтня 2008 року, що посвідчені
приватним нотаріусом Овідіопольського
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_7, ОСОБА_1 є власником житлового
будинку з господарчими будівлями та
спорудами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею
0,0500 га, що розташована за тією ж адресою
(т.1, а.с. 30, 33).

На підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 09 жовтня 2008 року
ОСОБА_1 отримав державний акт Серії ЯЖ
№ 706793 на право власності на земельну
ділянку площею 0,0500 га, з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташована за адресою АДРЕСА_1 (т.1, а.с.
35).

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку Серії ЯГ
№ 293905 ОСОБА_4 був власником сусідньої
земельної ділянки площею 0,100 га, що
розташована на території АДРЕСА_2 (т.1,
а.с. 127).

14.09.2009 року приблизно о 21.00 годині на
вказаній ділянці виникла пожежа
капітальної одноповерхової дерев'яної
будівлі, яка перекинулася на житловий
будинок, що належить ОСОБА_1, внаслідок
пожежі, належний йому будинок повністю
згорів.

Даний факт підтверджується актом про
пожежу від 15.09.2009 року (т.1, а.с. 15),
протоколом огляду місця події від
15.09.2009 року (т.1, а.с. 13), рапортом № 4385 від
14.09.2009 року (т. 1, а.с. 14), рапортом в.о.
начальника 4 варти від 15.09.2009 року (т.1,
а.с. 16), рапортом інспектора СНПД
Овідіопольського РВ ГУ МНС України в
Одеській області від 15.09.2009 року (т.1, а.с.
17).

В результаті пожежі ОСОБА_4 - власник
земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_2, загинув, про що Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Іллічівського міського управління
юстиції Одеської області в Книзі
реєстрації смертей зроблено
відповідний актовий запис за № 670, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
Серії НОМЕР_1 від 17 вересня 2009 року (т. 1,
а.с. 220).

Як вбачається з матеріалів справи,
смерть ОСОБА_4 настала в наслідок
отруєння угарним газом, що
підтверджується лікарським свідоцтвом
про смерть № 327 від 16.09.2009 року (т. 1, а.с.
12 ) та актом судово-медичного
дослідження трупа № 327 та (т.1, а.с. 220).

Після його смерті відповідачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 успадкували вищевказану
земельну ділянку по ? частині кожний, що
підтверджується Свідоцтвами про право
на спадщину за законом від 08 червня 2010
року, що наявні в матеріалах справи (т. 1,
а.с. 243, 245).

Представник відповідачів у судовому
засіданні, посилаючись на висновок
експерта ОСОБА_9 № 4/327-2009 року (т.2, а.с. 203-
204) стверджувала, що смерть ОСОБА_4
настала не в наслідок отруєння газом, а
в наслідок того, що його було вбито.

Для встановлення всіх дійсних обставин
справи ухвалою суду від 06 листопада 2012
року була призначена посмертна
судово-медична експертиза.

На виконання вищевказаної ухвали суду
експертами Одеського бюро
судово-медичної експертизи було
виготовлено висновок № 465, згідно якого
вбачається, що експерти припускають, що
причиною смерті ОСОБА_4 виявився
опіковий шок (т. 2, а.с. 72-79).

Крім того останньою постановою
слідчого СВ Овідіопольського РВ ГУ МВС
України в Одеській області від 29 серпня
2012 року в порушенні кримінальної
справи за ст. 115, ст. 120 та ст. 194 КК
України відмовлено в зв'язку з
відсутністю в діях складу злочину.

З акту про пожежу від 15.09.2009 року
вбачається, що ймовірно пожежа сталась
внаслідок заносу джерела запалювання
ззовні з сторони надвірних будівель на
території г-на ОСОБА_4

Однак, на теперішній час вмотивованого
рішення суду, або постанови слідства
про визнання ОСОБА_4 винним в пожежі
немає та не встановлено, ким саме був
здійснений занос джерела запалювання
на земельну ділянку позивача.

Такі факти свідчать про відсутність
правових підстав вважати, що саме з
вини ОСОБА_4 сталася пожежа, яка
завдала позивачу матеріальної та
моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Для настання відповідальності
відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна
наявність складу правопорушення, а
саме: а) наявність шкоди; б) протиправна
поведінка заподіювача шкоди;
в)причинний зв'язок між шкодою та
протиправною поведінкою заподіювача.
Перераховані підстави визнаються
загальними, оскільки необхідні для
всіх випадків відшкодування шкоди.

Таким чином, суд вважає недоведеним
причинний зв'язок між шкодою та
протиправною поведінкою ОСОБА_4, а від
так в задоволенні позову в частині
стягнення матеріальної шкоди слід
відмовити в повному обсязі.

Крім матеріальних збитків, позивач
вважає, що відповідачі своїми діями
спричини йому моральну шкоду, яку він
оцінює в сумі 500 000 гривень.

Згідно ж пункту 1 статті 23 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до пп. 2, 3 пункту 2
вищезазначеної статті моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до пункту 3 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31.03.1995 під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної шкоди
позивачу визначається залежно від
характеру правопорушення, глибини його
фізичних та душевних страждань,
пов'язаних з противоправною поведінкою
щодо нього та страждань у зв'язку із
пошкодженням майна, ступеня вини
відповідача, який завдав шкоду.

У п. 9 Постанови Пленум Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди звернув
увагу, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення), та
з урахуванням інших обставин. Зокрема,
суд враховує стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін
у його життєвих та виробничих
стосунках, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
Визначаючи розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, суд
повинен наводити в рішенні відповідні
мотиви.

Загальною підставою деліктної
відповідальності є протиправне,
шкідливе, винне діяння заподіювача
шкоди (цивільне правопорушення).

Складовими елементами шкоди є:
протиправна поведінка особи; настання
шкоди; причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та настанням
шкоди; вина завдавача шкоди.

Відсутність хоча б одного з наведених
складових елементів шкоди виключає
склад цивільного правопорушення, і, як
наслідок, настання юридичної
відповідальності.

Крім того згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Матеріалами справи не доведено
причинного зв'язку між шкодою та
протиправною поведінкою відповідачів,
а таким чином підстави для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди, на
думку суду, також відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених позовних
вимог, а відповідачеві - пропорційно до
тієї частини позовних вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

У зв'язку з відмовою у задоволенні
позовних вимог, судові витрати
відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.15,16,22,23,1166 ЦК
України,ст.3,10,15,88, 212,213,214,215, 223, ЦПК
України , суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про відшкодування моральної та
матеріальної шкоди - залишити без
задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду Одеської області
шляхом

подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення
через Київський

районний суд м.Одеси.

Суддя
Куриленко О. М.