У х в а л а

22 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Журавель В.І., Писаної Т.О.,Олійник А.С.,
Умнової О.В.,розглянувши заяву ОСОБА_6,
яка діє через представника ОСОБА_7, про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 червня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, треті
особи: орган опіки та піклування
Вишгородської міської ради,
прокуратура Вишгородського району
Київської області, про припинення
сервітуту та визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом, в якому просила
припинити сервітут ОСОБА_8 на
користування квартирою АДРЕСА_1 та
визнати ОСОБА_8 такою, що втратила право
на користування вказаною квартирою.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 12 березня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 15 травня 2014 року, в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 червня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за скаргою представника
ОСОБА_6 на вказані судові рішення.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
представника ОСОБА_6 про перегляд
вказаної ухвали суду касаційної
інстанції на підставі неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, а саме ст. 405
Цивільного кодексу України, що
призвело до ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

На підтвердження своїх доводів
представник ОСОБА_6 посилається на
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 квітня 2012
року, від 08 червня 2012 року, від
05 грудня 2012 року і від 15 травня 2013 року.

Статтею 355 ЦПК України передбачено, що
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах або
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

У п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику
застосування статей 353-360 ЦПК України»
№ 11 від 30 вересня 2011 року роз'яснено, що
під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Надані заявником для порівняння ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 квітня 2012 року, від 08
червня 2012 року, від 05 грудня 2012 року не
можуть бути прикладом неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції норм матеріального права,
оскільки правові висновки зазначені у
цих судових рішеннях та в ухвалі, про
перегляд якої подано заяву,
ґрунтуються на різних фактичних
обставинах, встановлених судами.

Зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2013 року, на яку
здійснюється посилання як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права, вбачається, що
судом касаційної інстанції скасовано
рішення судів попередніх інстанції з
передачею справи на новий розгляд.
Посилання на ухвалу суду касаційної
інстанції, якою справу передано на
новий судовий розгляд, не є підставою
для допуску справи для перегляду
Верховним Судом України, оскільки у ній
не висловлено правової позиції щодо
застосування норм матеріального права,
а стосується процесу доказування,
встановлення фактичних обставин, що є
застосуванням норм процесуального
права.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно з вимогами ст.
355 ЦПК України є підставами для
перегляду судових рішень, то у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України слід відмовити.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_8, треті особи: орган
опіки та піклування Вишгородської
міської ради, прокуратура
Вишгородського району Київської
області, про припинення сервітуту та
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням до
провадження Верховного Суду України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. ТкачукСудді: В.І.
Журавель А.С. Олійник Т.О. Писана О.В.
Умнова