справа № 2/489/2411/14
Рішення

Іменем України

31 жовтня 2014 року
м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третьої особи - виконавчого комітету
Миколаївської міської ради про
встановлення в натурі межі земельної
ділянки

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом про встановлення в
натурі межі між земельними ділянками
по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2.

Як на підставу свої вимог позивач
вказала, що є власником домоволодіння
по АДРЕСА_1, а відповідач є її суміжним
сусідом, який самовільно встановив
кований паркан з порушенням межі між
земельними ділянками, а також
самовільно збудував стіну із
захопленням частини її земельної
ділянки.

У судовому засіданні позивач позов
підтримала і просила задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позову не заперечувала.

Суд, заслухавши пояснення присутніх
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи і наявні в ній докази,
вважає, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Із матеріалів справи встановлено, що
сторони є суміжними власниками:
позивач - домоволодіння по АДРЕСА_1;
відповідач - домоволодіння по АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету
Миколаївської міської ради від 22.06.1990
за землекористувачем будинку ОСОБА_1,
зареєстрована земельна ділянка площею
774 кв.м., в тому числі 174 кв.м. залишків
надано у користування.

Рішенням виконавчого комітету
Миколаївської міської ради від 29.12.1953
№ 72 за ОСОБА_3 було зареєстровано
земельну ділянку площею 910 кв.м. для
обслуговування зазначеного будинку та
2080 кв.м. земельної ділянки залишено в
тимчасове користування у зв'язку із
байрачним рельєфом місцевості та
неможливістю будівництва на ньому.

У ході розгляду справи встановлено, що
між сторонами існує спір з часткового
захоплення один в одного забудовами,
виділених в користування земельних
ділянок.

Судом встановлено, що між сторонами
раніше мав місце спір за позовом ОСОБА_3
про усунення перешкод в користуванні
спірною земельною ділянкою у
задоволенні якого відмовлено рішенням
Ленінського районного суду м.Миколаєва
від 15.09.2011, залишеним в силі ухвалою
апеляційного суду від 21.12.2011 та ухвалою
касаційної інстанції від 26.12.2012.

У вказаній справі апеляційним судом
призначалася будівельно-технічна
експертиза від 08.05.2012, де вказано, що
порушення межі суміжного
землекористування існує як збору
позивача (ОСОБА_3), так і збоку
відповідача ОСОБА_1 Експерт зазначив,
що відновлення межі між земельними
ділянками № 72 і АДРЕСА_1 можливо,
завдяки: перенесенню цегляної стіни
навісу літ. «К», який належить ОСОБА_3, в
бік його ділянки; вирівнюванню межі по
прямій лінії під похилом у лівий бік
орієнтовано 20 град. до перетину з
цегляною стіною гаражу автогаражного
кооперативу «Інгул». При встановленні
фактичної межі суміжного
землекористування стіна жилого
будинку літ «Ф-2», який розташований на
земельній ділянці № 70 та який
прийнятий в експлуатацію 28 грудня 2009
року, може виходити за межу та займати
земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3
Але, дати точну відповідь на це питання
можливо лише при встановленні межі в
натурі.

З урахуванням вказаної експертизи
сторони і просили суд вирішити даний
спір.

Як встановлено судом та підтверджено
сторонами межа в натурі між земельними
ділянками сторін в установленому
законодавством порядку не
встановлювалася, що також
підтверджується листом виконавчого
комітету миколаївської міської ради
від 18.07.2014 № ю-1035-2/л -ОП.

При вирішенні даного спору суд
виходить з наступного.

В силу статті 183 ЗК України та статті 2
Закону України «Про землеустрій»
встановлення і закріплення на
місцевості меж земельних ділянок
власників і землекористувачів
віднесено до питань землеустрою.

Статтею 158 ЗК України розмежовано
спори, вирішення яких віднесено до
вирішення судів, органів місцевого
самоврядування та центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.

Так, за частинами другою, третьою,
п'ятою наведеної норми виключно судом
вирішуються земельні спори з приводу
володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей. Органи
місцевого самоврядування вирішують
земельні спори у межах населених
пунктів щодо меж земельних ділянок, що
перебувають у власності і користуванні
громадян, та додержання громадянами
правил добросусідства, а також спори
щодо розмежування меж районів у містах.
У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування,
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, спір вирішується
судом.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» №7 від 16.04.2004 роз'яснено, що
згідно зі статтею 158 ЗК України суди
розглядають справи за спорами про межі
земельних ділянок, що перебувають у
власності чи користуванні громадян
заявників, які не погоджуються з
рішення органу місцевого
самоврядування чи органу влади з
питань земельних ресурсів.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановлення твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними. Порядок відновлення
меж визначається центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів. Такий порядок встановлено
Інструкцію про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками,
затвердженої наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 18.05.2010 №376, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 16.06.2010 за
№391/17686.

Таким чином, спори між
землекористувачами щодо встановлення
межі між земельними ділянками не
підвідомчі суду до його вирішення
органом місцевого самоврядування.

За таких обставин, враховуючи, що
органом місцевого самоврядування не
виносилось рішення щодо встановлення
межі в натурі між земельними ділянками
сторін звернення позивача до суду є
передчасним, а відтак позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212 - 214 ЦПК
України, суд -

вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 про
встановлення в натурі межі земельної
ділянки - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Суддя

Повний текст рішення

підписано 31.10.2014.