АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Процько Я.В. Провадження №
22-ц/789/1146/14 Доповідач - Храпак
У Х В А Л А

30 вересня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Парандюк Т. С., Дикун С. І.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представника
апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2, позивача
ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу судді Тернопільського
міськрайонного суду від 22 серпня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні квартирою, -

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 22 серпня 2014
року заяву ОСОБА_3 про забезпечення
позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 102,2 м?, житловою 38,5 м?.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
ухвалу суду скасувати та постановити
нову, якою відмовити у задоволенні
заяви ОСОБА_3, посилаючись на те, що
судом порушено норми процесуального
права, які регулюють підстави, умови та
порядок забезпечення позову.

В судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу підтримала
в повному обсязі, а позивач та її
представник апеляційної скарги не
визнали, вважаючи ухвалу суду законною
та обгрунтованою.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
ознайомившись з матеріалами справи,
доводами апеляційної скарги в її межах,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення,
виходячи з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК
України, позов забезпечується
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Задовольняючи заяву про забезпечення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що між сторонами дійсно виник
спір, та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду щодо вселення
позивачки та її малолітнього сина у
спірну квартиру.

Колегія суддів не погоджується з даним
висновком суду першої інстанції,
оскільки він суперечить обставинам
справи, також ухвала постановлена з
порушенням норм процесуального права.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України, апеляційний суд розглянувши
скаргу на ухвалу суду першої інстанції,
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи бездіяльності.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.4 постанови №9 від 22 грудня
2006 року «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Проте, суд, постановляючи ухвалу про
вжиття заходів забезпечення позову, не
врахував того, що позивачем не було
надано жодного доказу в обгрунтування
пред"явлених позовних вимог, судом не
з"ясовано дані про особу відповідача та
відповідність виду забезпечення
позову, у вигляді накладення арешту на
майно, позовним вимогам.

Крім цього, позивачем, всупереч ст.10, 60
ЦПК України не надано належних та
допустимих доказів, які б свідчили про
загрозу невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду за
наслідками розгляду позовної заяви про
усунення перешкод у користуванні
квартирою.

Так, при винесенні оскаржуваної ухвали
суд врахував наступні докази надані
заявником на підтвердження своїх
вимог, а саме: копію рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 12.05.2014 року про розірвання шлюбу
позивача та відповідача, копію
свідоцтва про народження сина сторін,
копію витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 18.06.2014
року.

Однак, даним документам не було надано
належної оцінки, хоча з них вбачається,
що квартира, на яку накладений арешт
стала особистою приватною власністю
відповідача вже після розірвання шлюбу
з позивачкою, і доказів того, що дана
квартира є спільною сумісною власністю
подружжя не має. Також, залишено поза
увагою суду інші докази, які впливають
на правильне постановлення ухвали, а
саме: довідка форми № 3 від 04.08.2014 року №
276, видана приватним підприємством
"Карпати-2010", з якої вбачається, що
позивач є співвласником іншої
трикімнатної квартири за адресою:
АДРЕСА_2, де вона разом з дитиною
зареєстрована з 2000 року, та довідка
форми № 3 від 18.07.2014 року № 18, видана
ОСББ "Коновальця 15", з якої видно, що
власником квартири, на яку був
накладений арешт, є відповідач
одноособово і, що склад його сім'ї
складається з 0 чоловік та за даною
адресою ніхто не зареєстрований.

За таких обставин колегія судів
дійшла висновку про те, що ухвала суду
постановлена з порушенням норм
процесуального права. Застосований
судом вид забезпечення позову
протиправно обмежує права та законні
інтереси відповідача, висновки суду
щодо забезпечення позову ґрунтуються
на припущеннях та не відповідають
вимогам закону.

Тому, колегія суддів вважає, що
ухвалу Тернопільського міськрайонного
суду від 22 серпня 2014 року слід
скасувати і постановити нову у
відповідності до вимог ч.1 п. 2 ст. 312 ЦПК
України, якою відмовити в задоволенні
заяви про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 324, 325 ЦПК
України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного
суду від 22 серпня 2014 року скасувати та
постановити нову, якою відмовити
ОСОБА_3 у задоволенні заяви про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвала апеляційного суду
Тернопільської області остаточна,
оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.М. Храпак