АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого
Половінкіної Н. Ю.

суддів
Перепелюк Л.М., Кулянди М.І.

секретаря Давньої
Я.А.

за участю: представника позивачів
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
представника відповідач

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконавчого комітету
Чернівецької міської ради,
реєстраційної служби Чернівецького
міського управління юстиції з участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
Чернівецького комунального обласного
бюро технічної інвентаризації,
виконавчого комітету Першотравневої
районної у м.Чернівці ради,
Чернівецького комунального міського
бюро технічної інвентаризації про
визнання рішення органу місцевого
самоврядування недійсним, скасування
свідоцтва про право власності та
державної реєстрації за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Першотравневого районного суду
м.Чернівці від 25 липня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_3 у травні 2014 року звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2,
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради, реєстраційної служби
Чернівецького міського управління
юстиції з участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, Чернівецького
комунального обласного бюро технічної
інвентаризації про

визнання рішення органу місцевого
самоврядування недійсним, скасування
свідоцтва про право власності та
державної реєстрації.

Зазначав, що є власником квартири
АДРЕСА_1, ОСОБА_2 - квартири №2.

№22ц-1335 2014 рік Головуючий у 1
інстанції Галичанського О.І.

Категорія: 2/5
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Вказував, що ОСОБА_2 встановлено
перегородку у приміщенні коридору
загального користування,
розташованого на першому поверсі
будинкуАДРЕСА_1.

Після чого п.1.6 рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради від 25 жовтня 2011 року №671/18
замінено ОСОБА_2 правовстановлюючі
документи на квартиру АДРЕСА_2 на
свідоцтво про право власності у
зв»язку із виконанням перепланування
квартири на площі коридору загального
користування.

Посилався на порушення наведеним
правовим актом права власності на
приміщення коридору загального
користування, розташованого на першому
поверсі будинку АДРЕСА_1, площею 2, 1 кв.м
внаслідок розпорядження майном за
відсутності згоди співвласників,
чинення перешкод у користуванні
спірним приміщенням.

Просив визнати п.1.6 рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради від 25 жовтня 2011 року №671/18
щодо заміни ОСОБА_2 правовстановлюючих
документів на квартиру АДРЕСА_2 на
свідоцтво про право власності
недійсним, скасувати свідоцтво про
право власності на нерухоме майно,
видане ОСОБА_2 28 жовтня 2011 року, та
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно.

Ухвалою Першотравневого
районного суду м.Чернівці від 2 липня 2014
року залучено до участі у справі
третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
виконавчий комітет Першотравневої
районної у м.Чернівці ради, Чернівецьке
комунальне міське бюро технічної
інвентаризації.

Рішенням Першотравневого
районного суду м.Чернівці від 25 липня
2014 року позов задоволено частково,
постановлено визнати п.1.6 рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради від 25 жовтня 2011 року №671/18
про заміну правовстановлюючих
документів ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2,
скасувати свідоцтво про право
власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 в
частині самовільно зайнятого коридору
спільного користування площею 2,1 кв.м,
скасувати державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_2, що
належить ОСОБА_2, в частині самовільно
зайнятого коридору спільного
користування площею 2,1 кв.м, в решті -
відмовити.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення Першотравневого
районного суду м.Чернівці від 25 липня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3
до ОСОБА_2, виконавчого комітету
Чернівецької міської ради,
реєстраційної служби Чернівецького
міського управління юстиції з участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
Чернівецького комунального

обласного бюро технічної
інвентаризації, виконавчого комітету
Першотравневої районної у м.Чернівці
ради, Чернівецького комунального
міського бюро технічної
інвентаризації про визнання рішення
органу місцевого самоврядування
недійсним, скасування свідоцтва про
право власності та державної
реєстрації , суд першої інстанції
керувався положеннями статей 321 та 382
ЦК України та вважав, що набуття ОСОБА_2
права власності на приміщення
коридору загального користування,
розташованого у будинку АДРЕСА_1,
площею 2, 1 кв.м порушує право власності
ОСОБА_3 на зазначене майно.

Проте погодитися з такими
висновками не можна повністю.

На підставі ч.1 ст.16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів визначені ч.2 наведеної
норми.

ОСОБА_3, звертаючись до суду,
підставою позову, тобто обставинами,
якими обґрунтовувалися вимоги,
зазначав порушення п.1.6 рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради від 25 жовтня 2011 року №671/18
права власності на приміщення коридору
загального користування,
розташованого на першому поверсі
будинку АДРЕСА_1, площею 2,1 кв.м та
чинення ОСОБА_2 перешкод у користуванні
зазначеним майном внаслідок
здійснення переобладнання жилого
приміщення.

Таким чином ОСОБА_3 пов»язувався
захист своїх прав та інтересів з
правовідносинами з права власності на
коридор загального користування,
розташований на першому поверсі
будинку АДРЕСА_1, площею 2,1 кв.м.

Відповідно до положень статей 386
та 391 ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

На підставі ч.1 ст.393 ЦК України
правовий акт органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_3 є власником
квартир АДРЕСА_1 (а.с.88).

На підставі ст.1 Закону України
«Про приватизацію держанвого
житлового фонду» приватизація
державного житлового фонду - це
відчуження квартир (будинків), кімнат у
комунальних квартирах та
одноквартирних будинках і належних до
них господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв тощо) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

Відповідно до п.2 ст.10 зазначеного
Закону власники квартир
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання та
елементів зовнішнього благоустрою.

Згідно з офіційним тлумаченням,
наданим у Рішенні Конституційного

Суду України №4-рп/2004 від 2 березня 2004
року у справі за конституційним
зверненням ОСОБА_4 та інших громадян
про офіційне тлумачення положень
пункту 2 статті 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та за конституційним поданням 60
народних депутатів України про
офіційне тлумачення положень статей 1,
10 цього Закону, допоміжні приміщення
(підвали, сараї, кладочки, горища,
колясочні тощо) передаються безоплатно
у спільну власність громадян одночасно
з приватизацією ними квартир (кімнат у
квартирах) багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема
створення об»єднання співвласників
багатоквартирного будинку, вступу до
нього. Власник (власники)
неприватизованих квартир
багатоквартирного будинку є
співвласником (співвласниками)
допоміжних приміщень нарівні з
власниками приватизованих квартир.
Питання щодо згоди співвласників
допоміжних приміщень на надбудову
поверхів, улаштування мансард у
багатоквартирних будинках, на вчинення
інших дій стосовно допоміжних
приміщень (оренда тощо) вирішується
відповідно до законів України, які
визначають правовий режим власності.

Відповідно наведеного спірне
приміщення є об»єктом права спільної
власності власників квартир
будинкуАДРЕСА_1.

За змістом ч.2 ст.369 ЦК України
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_2 здійснено самовільне
переобладнання квартири АДРЕСА_2,
зокрема, обладнано приміщення
коридору 2-1 площею 2,1 кв.м на площі
коридору загального користування
(а.с.58).

Пунктом 1.6 рішення виконавчого
комітету Чернівецької міської ради від
25 жовтня 2011 року №671/18 замінено ОСОБА_2
правовстановлюючі документи на
квартиру АДРЕСА_2 на свідоцтво про
право власності у зв»язку із
виконанням перепланування квартири
(а.с.17).

Відповідно свідоцтва про право
власності, виданого ОСОБА_2 виконавчим
комітетом Чернівецької міської ради 28
жовтня 2011 року, визначено право
власності на квартиру АДРЕСА_2
загальною площею 40,8 кв.м (а.с.16).

Однак, власником квартири АДРЕСА_1
ОСОБА_3 згода на переобладнання ОСОБА_2
квартири №2 з облаштуванням приміщень
за рахунок коридору загального
користування будинку АДРЕСА_1 не
надавалася.

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку про порушення права власності
ОСОБА_3 на приміщення коридору
загального користування першого
поверху будинку АДРЕСА_1 площею 2,1 кв.м.

Не заслуговують на увагу
посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
на обставини реєстрації права
власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 у
червні 2010 року.

З приєднаного до матеріалів
справи свідоцтва про право власності
на житло, виданого ОСОБА_5, ОСОБА_3
департаментом житлово-комунального
господарства Чернівецької міської
ради 8 лютого 2000 року, набуто право
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1, здійснено реєстрацію
в Чернівецькому обласному бюро
технічної інвентаризації (а.с.87).

Натомість, витяг з реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданий
ОСОБА_3 Чернівецьким комунальним
обласним бюро технічної
інвентаризації 4 червня 2010 року,
містить відомості про виникнення права
власності ОСОБА_3 на ? частку квартири
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право на спадщину, виданого Першою
Чернівецькою державною нотаріальною
конторою 17 грудня 2007 року (а.с.89).

У такому разі суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення вимог ОСОБА_3 про визнати
п.1.6 рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 25 жовтня
2011 року №671/18 про заміну
правовстановлюючих документів ОСОБА_2
на квартиру АДРЕСА_2, скасування
свідоцтва про право власності ОСОБА_2
на квартиру АДРЕСА_2 в частині
самовільно зайнятого коридору
спільного користування площею 2,1 кв.м.

З огляду на наведене судове
рішення в цій частині ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, при розгляді вимог ОСОБА_3
про скасування державної реєстрації
права власності на нерухоме майно суду
першої інстанції слід було встановити
чи дійсно порушуються права позивача у
зв'язку з реєстрацією права власності
ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 на підставі
п.1.6 рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 25 жовтня
2011 року №671/18 та у чому полягає таке
порушення.

Частиною 4 ст.182 ЦК та ст.4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме мано та їх
обтяжень» передбачено, що порядок
проведення державної реєстрації прав
на нерухомість та підстави відмови в
ній встановлюються законом.

За змістом положень статей 2 та 19
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
мано та їх обтяжень» рішення суду, яке
набрало законної сили, є підставою для
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно і припинення таких
прав.

Тому рішення суду першої
інстанції в частині скасуванні
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно підлягає скасуванню
з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну cкаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Першотравневого
районного суду м.Чернівці від 25 липня
2014 року в частині скасування державної
реєстрації права власності на
квартирук АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_2,
в частині самовільно зайнятого
коридору спільного користування
площею 2,1 кв.м скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради, реєстраційної служби
Чернівецького міського управління
юстиції з участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, Чернівецького
комунального обласного бюро технічної
інвентаризації, виконавчого комітету
Першотравневої районної у м.Чернівці
ради, Чернівецького комунального
міського бюро технічної
інвентаризації про скасування
державної реєстрації права власності
відмовити.

В решті залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: