Справа № 344/3195/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2084/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів:
Матківського Р.Й., Ковалюка Я.Ю.

секретаря: Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ПАТ «Страхова
компанія «ІНГОССТРАХ» про визнання
недійсними правочинів за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
19 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_2. звернувся в
суд з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
ПАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ»
про визнання недійсними правочинів.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 19 серпня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2. подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, зокрема,
неповне та необ'єктивне з'ясування
дійсних обставин справи, що мають
істотне значення для правильного
вирішення спору. Зазначає, що судом не
враховано тієї обставини, що кредитний
договір ним укладено на вкрай
невигідних умовах, що було викликано
необхідністю забезпечення житлом його
сім'ї. На виконання зобов'язань за цим
договором він змушений був укласти
договір особистого страхування із ПАТ
СК «ІНГОССТРАХ» і при його укладенні
повідомив страховика про те, що він є
учасником ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС.Однак, представником
страхувальника в порушення вимог п. 1.1.1
договору йому не роз'яснено абз. 7 п.4.2
умов страхування, згідно якого не
визнається страховим випадком стійка
втрата застрахованою особою
працездатності (встановлення
інвалідності) внаслідок нещасного
випадку, який відбувся в результаті
впливу ядерної енергії, іонізуючого
випромінювання. Таким чином, ПАТ «СК
«ІНГОССТРАХ» наперед знаючи, що він є
ліквідатором наслідків ЧАЕС значно
зменшив зміст страхового випадку з
метою подальшого невиконання умов
договору страхування. Відповідно про
цю обставину було відомо і банку.
Посилаючись на те, що ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» як страховий агент та СК
«ІНГОССТРАХ» уклали договір
особистого страхування без наміру
створення правових наслідків, тобто
фіктивний правочин, такий є недійсним.
Відповідно недійсним з цих підстав є і
кредитний договір.

Тому просив рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду апелянт
та його представник доводи скарги
підтримали з наведених у ній мотивів.

Представники ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та
ПАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» в
судове засідання не з'явилися будучи
належним чином повідомленими, що не
перешкоджає розгляду справи в їх
відсутностиі.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено
належними та допустимими доказами тих
обставин, що оспорювані правочини
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цими
правочинами.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
29.08.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та
ОСОБА_2. укладено кредитний договор
№IFU0GA00000255 про отримання кредиту у
розмірі 30 000 доларів США.

Відповідно до п. 2.2.7 позичальник надає
Банку на його вимогу для забезпечення
виконання зобов'язань за даним
договором належним чином оформлені,
згідно п.1.3 договору застави, іпотеки,
поруки й т.ін., в т.ч. і Договір
особистого страхування.

Встановлено, що на виконання умов
кредитного договору, 29.08.2006 року між ЗАТ
«Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та
ОСОБА_2. укладено договір особистого
страхування №IFU0LK00018403 строком на 1 рік
та розміром страхової суми, яка
становить 151 000 грн. Об'єктом
страхування за цим договором є майнові
інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
життям, здоров'ям та працездатністю
Страхувальника або Застрахованої
особи (п.5).

Зокрема, п.7.1 даного договору
передбачено, що страховими випадками
визнаються, в т. ч. і стійка втрата
працездатності (встановлення
інвалідності) внаслідок нещасного
випадку. Разом з тим, п.4.2.обумовлено, що
стійка втрата застрахованою особою
працездатності (встановлення
інвалідності) внаслідок нещасного
випадку, який відбувся в результаті
впливу ядерної енергії, іонізуючого
випробування страховим випадком не
визнається.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач
посилався на те, що відповідачі
укладаючи оспорювані договори знали
про те, що втрата застрахованою особою
працездатності внаслідок нещасного
випадку, який відбувся в результаті
впливу ядерної енергії, іонізуючого
випромінювання не визнається
страховим випадком, але не зважаючи на
це уклали з ним, як особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, відповідні договори. Тим
самим не мали наміру створення
правових наслідків, отже кредитний
договір та договір особистого
страхування є фіктивними.

Частини 1,5 статті 203 ЦК України
передбачають, що зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст.234 цього Кодексу,
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлюються цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Відповідно до роз'яснень п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року N 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» для
визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину. При цьому саме
по собі невиконання правочину
сторонами не означає, що укладено
фіктивний правочин. Якщо сторонами не
вчинено будь-яких дій на виконання
такого правочину, суд ухвалює рішення
про визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Таким чином, визнання договору
недійсним у зв'язку з його фіктивністю
має свої особливості, а саме: у
фіктивних правочинах внутрішня воля
сторін не відповідає зовнішньому її
прояву, тобто сторони, укладаючи його,
знають заздалегідь, що він не буде
виконаний. Позивач, який вимагає
визнання правочину недійсним, повинен
довести, що учасники правочину не мали
наміру створити правові наслідки на
момент вчинення правочину, тобто тягар
доказування фіктивності правочину
покладається на позивача.

Однак, на підтвердження своїх позовних
вимог ОСОБА_2. не представлено належних
та допустимих доказів того, що
оспорювані правочини вчинено без
наміру створення правових наслідків.

Крім того, судом встановлено, та не
заперечувалось позивачем, що ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за
договором виконав, надавши позивачу
кредитні кошти.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку
щодо відсутності підстав для визнання
договорів недійсними внаслідок їх
фіктивності.

Посилання апелянта щодо залишення поза
увагою суду укладення договору під
впливом тяжкої обставини і на вкрай
невигідних для нього умовах не
заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 11,31 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними
позовних вимог. Визначення предмету та
підстав заявленого позову належить
виключно позивачу.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_2. звернувся в суд із позовом про
визнання недійсними договорів з
підстав, передбачених ст. 234 ЦПК
України. В той же час підстави
недійсності правочину, що зазначені в
ст. 233 ЦК України, ним суду не
заявлялися.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Івано-Франківського міського
суду від 19 серпня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Р.Й. Матківський

Я.Ю. Ковалюк