Справа №590/1121/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - ВоловикНомер провадження
22-ц/788/151/14 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Семеній Л. І., Шевченка В. А.,

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
на рішення Ямпільського районного суду
Сумської області від 03 грудня 2013 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Ямпільської селищної ради, треті особи
: фізична особа-підприємець ОСОБА_3,
відділ Держземагенства в Ямпільському
районі Сумської області про розірвання
договору оренди землі,

В С Т А Н О В
И Л А :

Рішенням Ямпільського районного
суду Сумської області від 03 грудня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на незаконність рішення
суду, просить його скасувати та
ухвалити нове про задоволення його
позовних вимог. Зазначає, що між
сторонами було укладено договір
оренди земельної ділянки під її
комерційне використання, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
0,4811 га. Договором було визначено
розмір орендної плати, проте,
відповідно до положень Податкового
кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2011 року, річна сума платежу по
орендній платі не може бути меншою для
земель сільськогосподарського
призначення - розміру земельного
податку, для інших категорій земель -
трикратного розміру земельного
податку. Згідно отриманого позивачем
податкового повідомлення-рішення від
23.05.2013 р., ОСОБА_2 нарахована сума
податкового зобов'язання у 15821,41 грн.
Тобто розмір орендної плати збільшився
і є непосильним для позивача. Він
зазначає, що ця обставина є істотною
зміною обставин, якими сторони
керувалися при укладанні договору,
тому договір підлягає розірванню.

Заслухавши пояснення представника
третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який
погодився з доводами апеляційної
скарги, дослідивши письмові
заперечення проти апеляційної
скарги відповідача - Ямпільської
селищної ради та третьої особи -
відділу Держземагенства в
Ямпільському районі Сумської області,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що 08 лютого
2007 року між Ямпільською селищною радою,
ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як фізичною
особою, було укладено договір оренди
земельної ділянки, відповідно до якого
надано орендарям земельну ділянку в
строкове платне користування для
комерційного використання ( під
нежитловим приміщенням майстерні ),
розташованої за адресою : АДРЕСА_1. В
оренду була передана земельна ділянка
загальною площею 0,4811 га, в тому числі
під капітальною забудовою 0,2238 га, під
проїздами та площадками 0,2573 га,
відповідно дольових часток в об'єкті
нерухомого майна : 1/3 частини ОСОБА_3, 2/3
частини ОСОБА_2 Договір було укладено
терміном до 13.07.2055 року ( а.с. 3 ).

Даний договір зареєстровано у
Ямпільському районному відділі
Сумської регіональної філії ДП «
Центр державного земельного кадастру
при Державному комітеті України по
земельних ресурсах «, за реєстровим
записом №020 від 22.02.2007 року.

У відповідності до п. 8 цього
договору, орендна плата вноситься
орендарями згідно дольових часток в
об'єкті нерухомого майна, у розмірі 3%
нормативної грошової оцінки земель під
капітальною забудовою, 1% від
нормативної грошової оцінки земель під
проїздами та площадками в рік.

На спірній орендованій земельній
ділянці розташована капітальна
забудова ( нежитлове приміщення
майстерні ), яка належить позивачу та
третій особі - ФОП ОСОБА_3 на праві
власності, відповідно до дольових
часток ( а.с. 60-65 ).

В п. 9 договору оренди передбачено,
що розмір орендної плати з урахуванням
її цільового призначення та
коефіцієнтів індексації
встановлюється під час укладення,
зміни або продовження дії цього
договору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довів наявність обставин,
які згідно зі ст. 652 ЦК України,
можуть бути підставами для розірвання
договору оренди.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним
і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам постановлене
у справі судове рішення не відповідає.

Відповідно до частин 1-2 статті 83 ЗК
України, землі, які належать на праві
власності територіальним громадам сіл,
селищ, міст, є комунальною власністю.
У комунальній власності
перебувають усі землі в межах
населених пунктів, крім земель
приватної та державної власності, а
також земельні ділянки за їх межами, на
яких розташовані об'єкти комунальної
власності.

До повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить, зокрема, надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу ( п. « в » ст. 12 ЗК ).

У відповідності до частини 1 статті 632
ЦК України, ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
У випадках, визначених законом,
застосовуються ціни ( тарифи, ставки
тощо ), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

Статтями 96 та 206 ЗК України
передбачено, що використання землі
в Україні є платним.
Об»єктом плати за землю є земельна
ділянка.

Плата за землю справляється
відповідно до закону.

Землекористувачі зобов'язані
своєчасно сплачувати земельний
податок або орендну плату.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України « Про
оренду землі », однією з істотних умов
договору оренди землі є орендна плата
із зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату.

За змістом частин 1-2 статті 21 вказаного
Закону, орендна плата за землю - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди, крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності.

Як зазначалося вище, у відповідності
до п. 8 укладеного між сторонами
договору оренди землі, орендна плата
вноситься орендарями згідно дольових
часток в об'єкті нерухомого майна, у
розмірі 3% нормативної грошової оцінки
земель під капітальною забудовою, 1% від
нормативної грошової оцінки земель під
проїздами та площадками в рік.

Відповідно до положень Податкового
кодексу України, який набрав чинності
з 01.01.2011 року, розмір орендної
плати встановлюється у договорі
оренди, але річна сума платежу не може
бути меншою для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку.

Органи податкової служби як
суб'єкти владних повноважень, які не є
учасником договору, не можуть
здійснювати владні управлінські
функції шляхом втручання у відносини
сторін договору, але мають право
контролювати належність виконання
договору та відповідність його умов
чинному законодавству України, зокрема
стежити, щоб такі умови не суперечили
інтересам суспільства. Якщо ж договір
пов'язаний зі сплатою податків і, на
думку суб'єкта владних повноважень,
спрямований на ухилення від їх сплати,
останній, за допомогою
адміністративних заходів,
уповноважений відновити публічний
порядок.

Як вбачається із матеріалів справи,
протягом 2011-2013 років стосовно
позивача податковим органом щорічно
приймалися податкові
повідомлення-рішення ( від
27.04.2011 року, від 12.06.2012 року та від
23.05.2013 року ), якими позивачу ОСОБА_2 до
нараховувалися суми податкового
зобов'язання у 15821,41 грн. щорічно.

Зазначені податкові
повідомлення-рішення оскаржувалися
позивачем в порядку
адміністративного судочинства, проте
відповідними рішеннями судів, копії
яких долучені до матеріалів справи,
у задоволенні позовних вимог було
відмовлено. Отже, податкові
повідомлення-рішення підлягають
виконанню в порядку, визначеному
чинним законодавством України.

Стаття 3 ЦК України до засад цивільного
законодавства відносить в т.ч.
справедливість, добросовісність та
розумність.

Згідно з ч.ч. 2-3 ст. 13 ЦК України, при
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині. Не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах.

Листом від 09.08.2012 р. Ямпільська селищна
рада повідомила позивача про
прийняття Податкового кодексу України,
зміну розміру орендної плати і про
необхідність, у зв'язку з цим, укласти
угоду про внесення змін до договору
оренди ( а.с. 6 ).

11.09.2013 року позивач та інший
орендар - фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 звернулися до відповідача з
листом, в якому просили розірвати
договір оренди землі, оскільки вони
не мають змоги сплачувати орендну
плату в розмірі, який з 2011 року
встановлений законодавством ( а.с. 27 ).

Однак рішенням від 05.11.2013 року,
відповідач відмовив у достроковому
розірванні договору оренди,
пославшись на наявність на даній
земельній ділянці нерухомого майна,
що належить заявникам ( а.с. 24 ). Таким
чином, між сторонами виник спір на
стадії виконання договору оренди
землі.

ОСОБА_2 об»єктивно не має можливості
сплачувати орендну плату в розмірах,
що перевищують встановлені
договором, використання цієї
земельної ділянки з кінцевим
терміном до 13.07.2055 року є економічно
недоцільним для позивача, його
комерційна діяльність затрати на
утримання земельної ділянки не
покриває.

На ці обставини не зважила
Ямпільська селищна рада при розгляді
звернення позивача та не звернув
уваги суд при розгляді справи.

Ухвалюючи рішення, суд 1-ї інстанції
не врахував, що зміни в чинному
законодавстві щодо розміру плати за
землю є підставою для зміни умов
договору оренди, за яким сторони
досягли домовленості під час його
укладення, або для його розірвання
згідно з нормою ст. 652 ЦК України ( у
зв»язку з істотною зміною обставин )
чи відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 32 Закону
України « Про оренду землі », на вимогу
однієї зі сторін, договір оренди
землі може бути достроково розірваний
за рішенням суду в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
статтями 24 і 25 цього Закону та умовами
договору, в разі випадкового знищення
чи пошкодження об'єкта оренди, яке
істотно перешкоджає передбаченому
договором використанню земельної
ділянки, а також на підставах,
визначених Земельним кодексом України
та іншими законами України.

Частинами 1-2 статті 652 ЦК України
передбачено, що у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору, договір може бути
змінений або розірваний за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Із матеріалів справи
вбачається, що позивач у 2007 році
отримував у платне користування
спірну земельну ділянку для
комерційних цілей, сподіваючись при
цьому, на певний розмір плати за
користування землею і цей розмір
сторони визначили у п. 8 договору
оренди.

Позивач не міг передбачити
прийняття законодавчим органом
України закону, що істотно збільшив
розмір орендної плати та зробив
економічно недоцільним використання
предмету оренди.

Слід зазначити, що пункт 11
договору оренди землі не передбачає
такої підстави для перегляду розміру
орендної плати, як прийняття
Верховною Радою України закону, що
встановлює мінімальний розмір
орендної плати.

Окрім того, як вбачається зі
змісту апеляційної скарги, пояснень
представника 3-ї особи - ФОП ОСОБА_3,
а також листа відповідача від 22.11.2013
року ( а.с. 79 ), Ямпільська
селищна рада стала нараховувати
позивачу орендну плату за землю
відповідно до норм ПК України, а
також вимагає погашення
заборгованості по орендній платі в
сумі 29123,19 грн., станом на 01.11.2013 року.

Таким чином, подальше виконання
договору ( до 13.07.2055 року ) порушує
співвідношення майнових інтересів
сторін та позбавляє позивача того, на
що він розраховував при укладенні
договору.

За таких обставин, порушене право
позивача, як сторони у договорі,
підлягає захисту судом.

Суд критично відноситься до заперечень
відповідача проти позову і щодо
неможливості розірвання договору
оренди у зв»язку з розташуванням на
земельній ділянці об»єкту нерухомого
майна, який належить позивачу та ФОП
ОСОБА_3 При цьому колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно з п.п. 1-2 Розділу ХIX
Прикінцеві положення ПК України, цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011
року. Одночасно, визнано такими, що
втратили чинність з 01 січня 2011
року Закон України " Про плату за землю "
та постанова Верховної Ради України
від 3 липня 1992 року N2536-XII " Про введення в
дію Закону України " Про плату за землю
".

Окрім того, у відповідності до
п.п. 2 та 3 Підрозділу 10 « Інші
перехідні положення « Розділу ХX
Перехідні положення ПК України,
збори ( плата, внески ), не встановлені
цим Кодексом як загальнодержавні або
місцеві, але встановлені законодавчими
актами України як обов'язкові платежі
до набрання чинності цим Кодексом,
справляються за правилами,
встановленими цими законодавчими
актами України, до набрання чинності
законом про адміністративні послуги та
іншими законами, що регулюватимуть
справляння відповідних зборів (плати,
внесків).

Встановлено також, що в разі якщо
законодавчими актами передбачені інші
правила справляння податків, зборів, що
регулюються цим Кодексом,
застосовуються правила цього Кодексу.

Таким чином, питання плати за землю
щодо спірної земельної ділянки, що
перебуває в комунальній власності,
врегульовані нормами ПК України (
розділ ХІІІ. Плата за землю ), яким
передбачено, що :

· платниками податку є власники
земельних ділянок, земельних часток (
паїв ); землекористувачі ( ст. 269 );

· об'єктами оподаткування є
земельні ділянки, які перебувають у
власності або користуванні; земельні
частки ( паї ), які перебувають у
власності ( ст. 270 );

· базою оподаткування є
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок з урахуванням коефіцієнта
індексації, визначеного відповідно до
порядку, встановленого цим розділом;
площа земельних ділянок, нормативну
грошову оцінку яких не проведено.

Підпунктами 287.1, 287.6 та 287.7 статті 287
ПК України визначено, що власники
землі та землекористувачі сплачують
плату за землю з дня виникнення права
власності або права користування
земельною ділянкою.

При переході права власності на
будівлю, споруду ( їх частину ) податок
за земельні ділянки, на яких
розташовані такі будівлі, споруди ( їх
частини ), з урахуванням прибудинкової
території сплачується на загальних
підставах з дати державної реєстрації
права власності на нерухоме майно.

У разі надання в оренду земельних
ділянок ( у межах населених пунктів ),
окремих будівель ( споруд ) або їх
частин власниками та
землекористувачами, у тому числі
зазначеними у пунктах 276.1, 276.4 статті 276,
податок за площі, що надаються в оренду,
обчислюється з дати укладення договору
оренди земельної ділянки або з дати
укладення договору оренди будівель (їх
частин).

Також підпунктом 288.1 статті 288
ПК України передбачено, що підставою
для нарахування орендної плати за
земельну ділянку є договір оренди
такої земельної ділянки.

Отже, за відсутності відносин оренди
землі, власником нерухомого майна
сплачується передбачений законом
податок за земельну ділянку.

Вищевикладене свідчить про те, що
розірвання укладеного між сторонами
договору не суперечить суспільним
інтересам та не тягне шкоду для
відповідача. Останній, як власник
майна, має можливість на власний
розсуд вирішити юридичну долю
земельної ділянки, яка була
предметом оренди ( повторно надати її
в оплатне користування, провести
відчуження тощо ).

Таким чином, у відповідності до п. 3)
та п. 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
колегія суддів дійшла до висновку про
необхідність скасування рішення
місцевого суду з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних
вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України,
належить стягнути з Ямпільської
селищної ради на користь ОСОБА_2 114 грн.
70 коп. судового збору за розгляд справи
в суді 1-ї інстанції та 57 грн. 35 коп.
судового збору за розгляд справи в
апеляційному суді.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Ямпільського районного
суду Сумської області від 03 грудня 2013
року в даній справі скасувати та
ухвалити нове.

Договір оренди землі, укладений
08 лютого 2007 року в селищі Ямпіль
Сумської області між Ямпільською
селищною радою, ОСОБА_2 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3, щодо
передачі в оренду ОСОБА_2
2/3 частини земельної ділянки
загальною площею 0,4811 га, яка
знаходиться за адресою : АДРЕСА_1,
розірвати.

Стягнути з Ямпільської селищної
ради на користь ОСОБА_2 114 грн. 70 коп.
судового збору за розгляд справи в суді
1-ї інстанції та 57 грн. 35 коп. судового
збору за розгляд справи в апеляційному
суді.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -