Провадження №22-ц/784/241/14
Головуючий у першій
інстанції Прохоров П.А.
Доповідач апеляційного
суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

20 січня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової
Т.В.,

з секретарем судового засідання
Шпонарською О.Ю.,

за участі: позивача ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_4,

представників відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Центрального районного суду міста
Миколаєва від 21 листопада 2013 року,
ухваленого за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
Миколаївська міська рада, про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, зобов'язання звільнити
самовільно захоплену частину
земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із позовом, яким в подальшому,
після залишення частини позовних вимог
без розгляду відносно ОСОБА_8, просила
усунути перешкоди в користуванні
земельною ділянкою, площею 3700 кв.м., яка
виділена відповідно до протоколу №7
від 27 жовтня 1953 року Загальних зборів
членів сільгоспартілі ім. Кірова
Матвіївської сільської ради
Жовтневого району для будівництва та
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1, а також зобов'язати ОСОБА_5
звільнити самовільно захоплену нею
частину належної їй земельної ділянки,
відновивши її межі.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначала, що на підставі договору
купівлі - продажу від 21 жовтня 2003 року
вона є власником житлового будинку
АДРЕСА_1.

Власником сусіднього житлового
будинку АДРЕСА_1 та законним
користувачем суміжної земельної
ділянки, на якій знаходиться вказаний
будинок, є ОСОБА_5

Попередньому власнику будинку АДРЕСА_1
ОСОБА_9, протоколом Загальних зборів
сільгоспартілі ім. Кірова Матвіївської
сільської ради Жовтневого району за №7
від 27 жовтня 1953 року був затверджений
акт обміру земельної ділянки, згідно
якого площа земельної ділянки наданої
для обслуговування обумовленого
будинку становила 3700 кв.м.

Проте, на час придбання нею будинку,
відповідно до відомостей технічного
паспорту, станом на 21 жовтня 2003 року,
розмір земельної ділянки становив лише
3015 кв.м.

На думку позивача, розмір її земельної
ділянки зменшився із-за неправомірних
дій відповідача, яка захопила частину
земельної ділянки.

У зв'язку з тим, що не встановлені межі
її земельної ділянки в натурі, то між
нею та власником сусіднього будинку
виникають суперечки з приводу
користування землею.

Посилаючись на викладені обставини,
ОСОБА_3 просила позов задовольнити.
Крім цього, просила стягнути на свою
корить витрати за проведення
геодезичної зйомки, яка була проведена
для підтвердження фактичних меж
суміжних земельних ділянок.

Рішенням Центрального районного суду
міста Миколаєва від
21 листопада 2013 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги.

Скаргу обґрунтовувала невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
порушенням порядку дослідження
доказів, що стало причиною не вірного
висновку.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Земельні відносини регулюються
Конституцією України, ЗК України, а
також прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Положеннями ст.ст.106-107 ЗК України
передбачений порядок визначення
(відновлення) спільних меж земельних
ділянок.

Положеннями ст.152 ЗК України
передбачено забезпечення державою
громадянам рівні умови захисту прав
власності на землю та право власника
земельної ділянки або
землекористувача вимагати усунення
будь-яких порушень його прав на землю,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Захист прав громадян на земельні
ділянки здійснюється, серед іншого,
шляхом відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст.125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ч ч. 2-5 ст.158 ЗК України виключно
судом вирішується земельні спори з
приводу володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування,
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, спір вирішується
судом.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 року №7, згідно
зі ст.158 ЗК України суди розглядають
справи за спорами про межі земельних
ділянок, що перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.

Тобто встановлення меж земельної
ділянки не є компетенцією суду.

Прядок встановлення меж земельних
ділянок передбачено відповідно до
Інструкції про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками,
затвердженою Наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 18 травня 2010 року №376,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16 червня 2010 року за №391/17686, де
у п.п.4.1, 4.3, 4.4 зазначено, що відновлення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється при повній
(частковій) втраті в натурі (на
місцевості) межових знаків, їх
пошкодженні, яке унеможливлює
використання межових знаків, а також
при розгляді земельних спорів між
власниками (користувачами) суміжних
земельних ділянок.

Відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
підставі раніше розробленої та
затвердженої відповідно до ст.186 ЗК
України документації із землеустрою. У
разі відсутності такої документації
розробляється технічна документація
із землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Відповідно до ч.2 ст.106 ЗК України види
межових знаків і порядок відновлення
меж визначаються органом виконавчої
влади, що забезпечує формування
державної політики у сфері земельних
відносин.

Відповідно до положень ст.198 ЗК України
кадастрова зйомка - це комплекс робот,
виконуваних для визначення та
відновлення меж земельних ділянок,
який включає в себе у тому числі,
погодження меж земельної ділянки з
суміжними власниками та
землекористувачами.

Судом встановлено, що на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі - продажу від 21 жовтня 2003 року,
позивач є власником житлового будинку
АДРЕСА_1 (а.с.9).

Власником сусіднього житлового
будинку АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі - продажу від
08 червня 2000 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу (а.с.19,34).

Вказані житлові будинки розташовані на
суміжних земельних ділянках в межах
території Миколаївської міської ради
та перебувають у фактичному
користуванні власників будинків.

Відповідно довідки Комунального
підприємства «Миколаївське міжміське
бюро технічної інвентаризації» від 19
жовтня 2005 року слідує, що в АДРЕСА_1
норма землекористування не
встановлена, правових документів на
землекористування не зареєстровано
(а.с.15).

Відповідно архівних витягів із
протоколів №12 від 16 травня 1986 року
засідання правління колгоспу ім.
Кірова Новоодеського району та
протоколу №2 від 19 травня 1986 року
загальних зборів уповноважених членів
колгоспу ім. Кірова Новоодеського
району ОСОБА_10 (попередній власник
житлового будинку АДРЕСА_1) була
виділена земельна ділянка, загальною
площею 0.15 га, яка закріплена за
будинком в АДРЕСА_1 (а.с.133-135).

Згідно відповіді виконавчого комітету
Миколаївської міської ради від
15 січня 2010 року, за ОСОБА_10 документів
на підтвердження права власності чи
права користування на земельну ділянку
не зареєстровано (а.с.136).

Отже, попередньому власнику житлового
будинку АДРЕСА_1 у межах, законодавчо
визначених норм, що діяли на той час, як
працівнику колгоспу можливо було та
виділено земельну ділянку площею 0.15 га.

Разом з тим, відповідно до даних
технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1, який виготовлений 22
лютого 2000 року, площа земельної ділянки
за фактичним користуванням становила
3015 кв.м.

На теперішній час, практично в цих же
межах та на тих же правових підставах
вказаною земельною ділянкою
користується позивач. Втім,
будь - яких доказів на підтвердження
того, що вона має право на користування
земельною ділянкою саме у зазначеному
розмірі, остання не надала. Хоча,
відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, це
є її обов'язком.

При цьому, вирішуючи спір, суд вірно
виходив з того, що оскільки земельна
ділянка у позивача перебуває у її
фактичному користуванні, відсутні
будь-які встановлені межові знаки чи
тверда межа, а також акти про
перенесення меж земельних ділянок у
натурі (на місцевість), то вказане
свідчить про недоведеність порушення
прав позивача на земельну ділянку, а
тому порушене право останньої у
обраний нею спосіб захисту не підлягає.

При цьому, не підлягають задоволенню і
решта позовних вимог позивача,
оскільки вони є похідними від вимоги
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою і наслідують його
процесуальну долю.

За такого, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції, ухваленого з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Центрального районного суду
міста Миколаєва від 21 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: