Справа № 464/1565/13-ц
пр.№ 2/464/270/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2014 року

м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого Борейка С.В.,

за участю: секретаря Калітовській
А.Б.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Львові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа
Четверта Львівська державна
нотаріальна контора про визнання
заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в:

позивачі звернулись до суду із позовом
у якому з уточненням просять визнати
недійсним заповіт ОСОБА_9, укладений 28
червня 2012 року та посвідчений
секретарем Любельської сільської ради
Жовківського району Львівської
області - Слукою Ольгою Миколаївною. У
зв'язку із тим, що цей заповіт укладений
ОСОБА_9 коли він не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними, через зловживання алкогольними
напоями. В обґрунтування позову
покликається на те, що в результаті
зловживання алкогольними напоями,
волевиявлення ОСОБА_9 під час укладення
заповіту 28 червня 2012 року не було
вільне та не відповідало його
внутрішній волі, а також зловживання
алкогольними напоями спричинило
неможливість усвідомлення останнім
своїх дій та керувати ними разом із тим,
покликаються на те, що ОСОБА_9 обіцяв
подарувати квартиру внукам - ОСОБА_7 та
ОСОБА_10 Однак, ОСОБА_8 часто споював
ОСОБА_9, і коли той був в стані сильного
алкогольного сп'яніння переконував
його не переписувати спадщину на
онуків та таким чином, подружжя ОСОБА_8
шляхом зловживання довірою незаконно
заволоділи документами на спадкове
майно - квартиру АДРЕСА_1 а також самою
квартирою шляхом підроблення заповіту.

У судовому засіданні позивачі та їх
представники підтримали уточнені
позовні

Відповідачі та їх представники у
судовому засіданні заперечили проти
позову з тих підстав, що подружжя
ОСОБА_8 більше 40 років перебувають у
дружніх відносинах з ОСОБА_9,
забезпечували належний догляд,
привозили харчі та медикаменти,
навідували в лікарні. Оскільки ні
колишня невістка ОСОБА_1, на внуки
ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не з'являлись і не
допомагали ОСОБА_9, то він, потребуючи
такого догляду, самостійно, без жодного
тиску, висловив бажання заповісти своє
майно людям, які про нього піклувалися
до самої смерті - тобто ОСОБА_4 та
ОСОБА_8 разом із тим, пояснили, що ОСОБА_9
не був алкоголіком, доглядав земельну
ділянку, утримував господарство у
належному стані, поставив пам'ятник
своїй померлій дружині. Враховуючи
викладене, вважають, що відсутні
передбачені Цивільним кодексом
України підстави для визнання заповіту
недійсним. Зокрема зазначає, що
позивачем не доведено факту того, що
ОСОБА_9 під час укладення заповіту не
усвідомлював значення свої дій та не
міг керувати ними. Натомість зазначає,
що з матеріалів справи вбачається,
оскаржуваний правочин є вільним та
відповідає внутрішній волі заповідача.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, показання експерта,
свідків, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що 14.12.2005р. ОСОБА_9,
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 придбали у власність
квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу, зареєстрованому в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно 20.12.2006р. за №5233.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1, ОСОБА_11 (син ОСОБА_9) помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Його діти, народжені в
шлюбі з ОСОБА_1 - ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в
установлений законом спосіб спадщину
після смерті свого батька не прийняли.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_12 (дружина
ОСОБА_9), що вбачається із свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2.

З 2005р. ОСОБА_9 постійно проживав в с.
Любеля Жовківського району Львівської
області.

28.06.2012р. ОСОБА_9 було складено заповіт,
яким все своє майно (в т. ч. квартиру
АДРЕСА_1, єдиним власником якої він став
після смерті дружини та сина), де б воно
не було і з чого б воно не складалось,
він заповів ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 Даний
заповіт було записано секретарем
Любельської сільської ради
Жовківського району Львівської
області - Слукою Ольгою Миколаївною зі
слів ОСОБА_9 та підписаний ним
власноручно.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_3 ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Висновком спеціаліста, старшого
експерта сектору ТДД та почерку НДЕКЦ
при ГУМВС України у Львівській області
майора міліції Тугай Поліни
В'ячеславівни, від 01.03.2013р. №6/1 в
результаті проведеної почеркознавчої
експертизи було досліджено питання
щодо достовірності рукописного тексту
та підпису від імені ОСОБА_9 на
вищезгаданому заповіті від 28.06.2012р. Цим
висновком експерт встановив, що
рукописний текст "Заповіт мною
прочитаний в голос і власноручно
підписаний ОСОБА_9" та підпис від імені
ОСОБА_9 в графі "Підпис" в заповіті від
28.06.2012р., - виконані ОСОБА_9

Відповідно до акту посмертної
судово-психіатричної експертизи №710
від 05.11.2013р., судово-психіатрична
експертна комісія прийшла до висновку,
що ОСОБА_9 на час укладання заповіту
28.06.2012р. стійким хронічним психічним
захворюванням чи недоумством не
страждав, виявляв психічні та
поведінкові розлади внаслідок
вживання алкоголю. Наявні у нього
психічні порушення не досягали рівня
психічної хвороби чи недоумства і не
позбавляли його здатності
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними під час укладання
заповіту 28.06.2012р. Даний висновок
підтриманий експертом у судовому
засіданні.

Суд, оцінюючи висновки експертів на
рівні та в сукупності з іншими доказами
по справі, враховуючи ту обставину, що
заповіт від 28.06.2012р. складено з
дотриманням усіх вимог, передбачених
чинним на час його складення
законодавством, не вбачає підстав для
визнання заповіту ОСОБА_9, укладеного
28.06.2005р. недійсним, а тому в задоволенні
позову слід відмовити повністю.

До такого висновку суд приходить у
зв'язку з наступним.

Відповідно до положень ст.ст.1233 - 1235 ЦК
України, заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті. Право на заповіт
має фізична особа з повною цивільною
дієздатністю. Заповідач може
призначити своїми спадкоємцями одну
або кілька фізичних осіб, незалежно від
наявності у нього з цими особами
сімейних, родинних відносин, а також
інших учасників цивільних відносин.

За приписами ст.215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. 225 ЦК України,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України,
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р.
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правила статті
225 ЦК України поширюються н ті випадки,
коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК України.

При розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК України суд відповідно до
статті 145 ЦПК України за клопотанням
хоча б однієї зі сторін зобов'язаний
призначити посмертну
судово-психіатричну експертизу.
Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи саме на момент
вчинення правочину.

Загальні вимоги до форми заповіту
встановлені ст.1247 ЦК України, а саме:
письмова форма; нотаріальне
посвідчення або посвідчення особами,
уповноваженими на це законом (статті
1251, 1252 ЦК України); зазначення у
заповіті місця та часу його складання;
підписання заповіту заповідачем.
Відповідно до ч. 4ст. 207 ЦК України, якщо
заповідач не може підписати заповіт
внаслідок хвороби або фізичної вади, за
його дорученням і в його присутності
дозволяється підписання заповіту
іншою особою. Підпис цієї особи
засвідчується нотаріусом або
посадовою особою, яка має право на
здійснення нотаріальних дій. Поряд із
посвідченням підпису, нотаріус
зобов'язаний також в тексті заповіту
зазначити причини, які зумовили
необхідність підписання заповіту
третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК України).
Недотримання цих вимог є підставою для
визнання заповіту недійсним.

Як встановлено ст.35 Закону України "Про
нотаріат", в населених пунктах, де немає
нотаріусів, уповноважені на це
посадові особи органу місцевого
самоврядування мають право
посвідчувати заповіти (крім секретних).

При цьому, ці посадові особи повинні
неухильно дотримуватися Порядку
вчинення нотаріальних дій посадовими
особами органів місцевого
самоврядування, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 11.11.2011р.
за №3306/5.

Аналізуючи вищенаведені докази,
фактичні обставини справи та
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд прийшов до
висновку, що позовна вимога про
визнання недійсним заповіту ОСОБА_9,
укладеного 28 червня 2012р. та
посвідченого секретарем Любельської
сільської ради Жовківського району
Львівської області - Слукою Ольгою
Миколаївною не підлягає до
задоволення, оскільки форма
оспорюваного правочину відповідає
вимогам ст. 1247 ЦК України, а позивачами
не доведено наявність обставин,
передбачених ст. 225 ЦК України, на які
вони посилаються в обґрунтування
позовних вимог як на підставу визнання
оспорюваного заповіту недійсним.

Зокрема, згідно ст. 10, ч.3, ст.60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Позивачі не надали суду доказів, що
ОСОБА_9 не мав права складати заповіт на
своє майно, не надано доказів, що
заповіт не відповідає встановленій
законом формі та порядку посвідчення
заповіту, не надано доказів, що
волевиявлення ОСОБА_9 було не вільним
чи на підтвердження того, що в момент
укладення заповіту він не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними.

Судом не беруться до уваги доводи
позивачів в тій частині, що батько не
міг скласти заповіт та підписи
виконано в заповіті не ним, оскільки
вони спростовуються висновком
почеркознавчої експертизи документів
01.03.2013р. №6/1, згідно якого підпис на
заповіті виконано саме ОСОБА_9

Суд вважає, що заповіт, складений
ОСОБА_9, відповідав справжньому
волевиявленню спадкодавця, адже,
відповідно до акту посмертної
судово-психіатричної експертизи №710
від 05.11.2013р. ОСОБА_9 на час укладання
заповіту 28.06.2012р. стійким хронічним
психічним захворюванням чи
недоумством не страждав і не був
позбавлений здатності усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними під
час укладання заповіту 28.06.2012р.

Разом із тим, судом встановлено, що
також підтверджується показами
свідків, спадкодавець - ОСОБА_9 після
смерті дружини був одинокою людиною,
доглядав земельну ділянку, утримував
присадибне господарство у належному
стані, за ним впродовж тривалого часу
доглядали відповідачі: приносили йому
їжу, допомагали по господарству,
купували ліки.

Враховуючи, що при складанні заповіту
порушень щодо його оформлення та
посвідчення, передбачених ст.1247 ЦК
України, в судовому засіданні не
встановлено, волевиявлення заповідача
було вільним і відповідало його волі,
судом не встановлено та не
підтверджено доказами підстав для
визнання заповіту складеного ОСОБА_9 та
посвідченого секретарем Любельської
сільської ради Жовківського району
Львівської області - Слукою О.М, а
відтак суд приходить до висновку, що
доводи позивачі безпідставні та
необґрунтовані жодними належними і
допустимими доказами.

На підставі викладеного і керуючись
ст.203, 1219,1235,1257,1270,1272,1296 ЦК України, ст.
ст.11, 57, 60, 208, 210. 213-214, 218 ЦПК України суд
,-

в и р і ш и в:

у позові ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа Четверта
Львівська державна нотаріальна
контора про визнання заповіту
недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
через Сихівський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутні протягом 10
днів з моменту отримання копії рішення.

Головуючий