Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1982/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

16.10.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Карпенка О.Л.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Пітель Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до
Кіровоградської міської ради, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Ленінського районного суду
м.Кіровограда від 2 червня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_5 звернувся
до суду з позовом до Кіровоградської
міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 про визначення порядку
користування земельною ділянкою.

Зазначив, що на підставі
договору купівлі-продажу від 26.08.1986
року він є власником 4/25 частин
домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_1, яке складається з двох
житлових будинків, загальною площею
115,76 кв.м., надвірних споруд, які
знаходяться на земельній ділянці,
розміром 681 кв.м.

На підставі рішення виконкому
Кіровоградської міської ради №660 від
12.10. 1988 року він отримав дозвіл №577 від
9.10.1992 року на здійснення будівництва -
добудови до квартири №2, розміром 6х8 м,
внаслідок чого її жила площа буде
становити 51,73 кв.м.

Він має намір приватизувати
земельну ділянку, яка знаходиться під
належною йому частиною житлового
будинку з прибудовою, проте через
незгоду інших співвласників
домоволодіння не має можливості
зробити це.

Просив визначити порядок
користування земельною ділянкою та
виділити йому у користування земельну
ділянку під домоволодінням та
добудовою, площею 51,73 кв.м.

У червні 2014 року позивач уточнив
позовні вимоги і просив встановити
порядок користування земельною
ділянкою відповідно до варіанту №2
висновку судової земельно-технічної
експертизи, зокрема, виділити у його
користування цільну ізольовану
земельну ділянку площею 77,0 кв.м. під
житловим будинком, що прилягає до лівої
бічної і фасадної межі, земельну
ділянку під господарською спорудою -
гараж (літ «З»), площею 18,0 кв.м, що
прилягає до правої бічної межі та 1/5
частку земельної ділянки загального
користування, площею 11,9 кв.м ( 1/5 від 59,3
кв.м), загальною площею 106,9 кв.м. з правом
тимчасового земельного сервітуту на
тимчасове користування убиральнею (
літ.»Д») зі збереженням існуючого для
нього входу та в»їзду на земельну
ділянку для квартири АДРЕСА_1. (а.с.239,т.1)

Рішенням Ленінського районного
суду м.Кіровограда від 2 червня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду через
порушенням ним норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши пояснення
представників позивача ОСОБА_11 та
адвоката ОСОБА_12, які просили
задовольнити апеляційну скаргу,
заперечення проти скарги ОСОБА_6,
ОСОБА_13, який представляє його інтереси
та інтереси ОСОБА_9, представника
ОСОБА_7 ОСОБА_10, дослідивши долучені до
матеріалів справи докази, колегія
суддів вирішила, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення
Ленінського районного суду
м.Кіровограда від 2 червня 2014 року -
залишенню без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1,
яке складається з двох житлових
будинків ( літ. «А,А1, Б, Б1, Б2, б»),
сараїв (літ. «Ж», «К», «г», «Н»), погрібів
(літ. «Е,Л», «З»), убиральні ( літ.»Д»),
гаражів (літ. «В,В1,Г,З,И»), оглядової ями
(літ.»з»), літнього душу (літ. «М»),
водопроводу (літ. «+»), розташованих на
присадибниій земельній ділянці,
загальною площею 678,50 кв.м, - належить
сторонам на праві спільної часткової
власності. Площа земельної ділянки, яка
знаходиться під будівлями, складає 385,8
кв.м, під загальним двором - 292,7 кв.м.
Присадибна земельна ділянка перебуває
у спільному користуванні
співвласників житлового будинку, які
набули це право одночасно із набуттям
права власності на відповідну частину
житлового будинку на підставі
цивільно-правових угод. Власником
земельної ділянки є територіальна
громада міста Кіровограда.

Згідно із правовстановлюючими
документами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належить
на праві власності по 4/25 частки
житлового будинку, ОСОБА_7 - 2/5, ОСОБА_9 та
ОСОБА_8 - по 7/50 часток. Судом першої
інстанції встановлений час набуття
кожним із співвласників частки
житлового будинку.

Між позивачем та відповідачами
ОСОБА_6, ОСОБА_7, та ОСОБА_9 виник спір
щодо порядку користування двором у
зв»язку із будівництвом ОСОБА_5
прибудови, площею 48 кв.м., до належної
йому частини житлового будинку, проти
чого відповідачі заперечують,
посилаючись на те, що таке будівництво
є самочинним та створює їм перешкоди у
користуванні земельною ділянкою.

Відмовляючи позивачу у
задоволенні позову про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що він не надав
допустимих доказів для вирішення цього
питання, оскільки варіант № 2 висновку
судової будівельно-технічної
експертизи, про застосування якого
заявлено позивачем, не визначає
порядку користування спірною
земельною ділянкою для усіх
співвласників жилого будинку, не
містить висновку щодо можливості чи
неможливості встановлення роздільного
користування усіма співвласниками
житлового будинку ділянками
відповідно до розміру їх часток у
житловому будинку.

Такий висновок, на думку колегії
суддів, є правильним, оскільки судом
першої інстанції правильно
застосовані норми матеріального і
процесуального права, врахована
правова позиція, висловлена у п.19, 21,22
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16.04.2004 року №7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ».

Доводи апеляційної скарги про те,
що суд мав ухвалити рішення про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою шляхом виділення у
його відокремлене користування
частини земельної ділянки відповідно
до варіанту №2 судової експертизи, а
решта співвласників, якщо вони
зацікавлені у встановленні порядку
користування іншою частиною земельної
ділянки, повинні були надати
відповідні докази, не можуть бути взяті
до уваги, оскільки саме у позивача
виник спір з рештою співвласників щодо
порядку користування земельною
ділянкою, яка до цього знаходилась у
спільному їх користуванні без
визначення меж, а тому обов»язок
доведення факту можливості визначення
такого порядку користування земельною
ділянкою усіма співвласниками
житлового будинку, про який ним було
заявлено у позовній заяві ( з
уточненнями), покладається на нього, а
не на відповідачів.

Суд першої інстанції у
відповідності до вимог ч.4ст.10 ЦПК
України попередив позивача про
наслідки неподання допустимих доказів
на підтвердження обставин, на які він
посилався як на підставу для
задоволення позову, роз»яснив сторонам
їх право на заявлення клопотання про
призначення додаткової або повторної
експертиз у зв»язку із неповнотою та
незрозумілістю проведеної судової
будівельно-технічної експертизи, що
було виявлено у результаті дослідження
її висновку під час судового розгляду.
Проте, позивач не скористався таким
правом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб. які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 ст.357 ЦК України
передбачено, що співвласник житлового
будинку, іншої будівлі, споруди може
зробити у встановленому законом
порядку за свій рахунок добудову
(прибудову) без згоди інших
співвласників, якщо це не порушує їхніх
прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності. Частиною 5 ст.376 ЦК
України також встановлено, що на вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Оскільки спірна земельна ділянка
належить до категорії земель житлової
та громадської забудови, а саме до
земельних ділянок для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель ( ст.40 ЗК
України), і позивач набув право
користування цією земельною ділянкою
26.08.1986 року разом з набуттям права
власності на 4/25 часток житлового
будинку на підставі договору
купівлі-продажу відповідно з
положеннями чинної на той час статті 30
ЗК, - для здійснення ним добудови до
житлового будинку не потрібне рішення
органу місцевого самоврядування про
відведення земельної ділянки для цієї
мети.

З пояснень сторін вбачається, що у
суді першої інстанції розглядається
інша справа про спір, що виник між
сторонами з приводу наслідків
будівництва позивачем добудови до
житлового будинку.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на порушення судом першої
інстанції положень ст.88 ЗК України є
необґрунтованим, оскільки спірна
земельна ділянка не перебуває у
спільній частковій власності сторін.

Отже, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що підстави для його
скасування відсутні, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновку про те, що позивачем не надано
допустимих доказів щодо технічної
можливості поділу земельної ділянки
відповідно до належних усім
співвласникам житлового будинку
часток або щодо технічної можливості
встановлення порядку користування
земельною ділянкою усіма
співвласниками з наданням у
користування позивача частини
земельної ділянки відповідно до
варіанту №2 висновку судової
будівель-технічної експертизи.

Рішення ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, що згідно із ч.1ст.308 ЦПК України,
є підставою для відхилення апеляційної
скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, ч.1ст.308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити, а рішення Ленінського
районного суду м.Кіровограда від 2
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: