Справа № 465/6955/14 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/7736/14 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Монастирецького Д.І., Шеремети Н.О.,

секретаря - Матяш С.І., відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО страхування», третьої особи ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2014 року матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ПАТ «ПРОСТО страхування», третьої особи: ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів (матеріальної шкоди заданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди) повернуто позивачу для скерування до належного суду.

Ухвалу суду оскаржив позивач, просить її скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права і направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції повернув позовну заяву позивачу з покликанням на її непідсудність Франківському районному суду м. Львова. При цьому суд відхилив покликання позивача на ч.6 ст.110 ЦПК України, за приписами якої позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред»являтись також за місцем завдання шкоди, з тих підстав, що дана норма процесуального закону стосується лише позовів про нерухоме майно. Однак, такі висновки суду є безпідставними та необґрунтованими в повному обсязі. Вважає, що суддя повинен виходити з приписів п.п.33, 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності в цивільних справах» № 3 від 01.03. 2013 року. Покликається на вимоги ЦПК України згідно яких право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (ст.109 ЦПК України) і правилом альтернативної підсудності (ст.110 ЦПК України) підсудна справа, належить виключно позивачеві (ч.14 ст.110 ЦПК України). Дорожньо-транспортна пригода, якою заподіяно матеріальну шкоду сталась на території Франківського району м. Львова (перехрестя доріг Окружна-Кульпарківська). Якщо позивач при пред»явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2014 року скасувати, а справу скерувати до суду першої інстанції для розгляду її по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся в суд до відповідачів ОСОБА_2, ПАТ «ПРОСТО страхування», третьої особи ОСОБА_4 Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є : м. Львів, вул. П.Панча, 9/ 20, а місцезнаходженням відповідача ПАТ «ПРОСТО страхування» є: м. Київ, вул. Герцена, 10.

Повертаючи позовну заяву на підставі ст.115 ЦПК України, суд виходив з того, що ні місцезнаходження позивача, ні місце проживання відповідача не відносяться до територіальної підсудності Франківського районного суду м. Львова. Посилання позивача на п. 6 ст. 110 ЦПК України, відповідно до якого позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб можуть пред»являтись також за місцем завдання шкоди, суддя відхилив, оскільки в розумінні даної норми закону йдеться про нерухоме майно.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відсутні підстави для відкриття провадження у справі виходячи і з загальних правил підсудності, передбачених ст.109 ЦПК України.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст. 15 ЦПК).

За приписами ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

В п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року зазначено, що питання про підсудність справ визначається ЦПК, зокрема: розділом II - щодо справ наказного провадження; главою 1 розділу III - щодо справ позовного провадження; розділом IV - щодо справ окремого провадження; розділами VI, VII - щодо заяв (скарг) стягувача, боржника, інших учасників виконавчого провадження, заяв (подання) державного виконавця з питань, пов'язаних з виконанням судових рішень; главами 1 і 2 розділу VII-1 - щодо заяв про оскарження рішень третейських судів та про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів; главами 1 і 2 розділу VIII - щодо клопотань про визнання, звернення до виконання рішень іноземних судів; статтею 404 - щодо заяв про відновлення втраченого судового провадження; статтею 414 - щодо справ за участю іноземних осіб.

Якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред'являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а щодо юридичної особи - за положеннями статті 93 ЦК.

За загальним правилом статті 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред»являються за місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, а до юридичних осіб - за їхнім місцезнаходженням.

Статтею ст.110 ЦПК України регламентується підсудність справ за вибором позивачка. Відповідно до ч.6 цієї статті позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб можуть пред»являтись також за місцем завдання шкоди. А за приписами ч.14 ст.110 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно із цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності встановленої ст.114 ЦПК України. Тобто право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали проігноровано. Адже, як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода, якою заподіяно матеріальну шкоду позивачу, сталась у м. Львові на перехресті доріг Окружна-Кульпарківська, що відноситься до території Франківського району м. Львова.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи її застосування.

Таким чином, суд при вирішенні питання про відкриття провадження за вказаним вище позовом невірно витлумачив вимоги ст. ст. 109, 110, 114 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення питання на стадії прийняття позовної заяви. З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що у районного суду не було правових підстав для повернення вказаної позовної заяви позивачу. А тому ухвала районного суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції .

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 2 п.4, 311 ч.1 п.4, 312 ч.1 п.3,313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 30 жовтня 2014 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд для вирішення питання зі стадії відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Монастирецький Д.І.

ОСОБА_5О