Справа № 367/209/13-ц Головуючий у І
інстанції Линник В.Я.Провадження №
22-ц/780/5830/14 Доповідач у 2
інстанції Данілов О.М.Категорія 1
УХВАЛА

Іменем України

15 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Суханової Є.М.,
Мережко М.В.,

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Київської області на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 11 серпня 2014 року у справі за
позовом прокурора м. Ірпеня до
Ірпінської міської ради Київської
області, ОСОБА_2 про скасування рішення
та визнання недійсним державного акту
на право власності на земельну
ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор м. Ірпеня Київської області
звернувся до Ірпінського міського суду
Київської області із позовом до
Ірпінської міської ради Київської
області, ОСОБА_2 про скасування рішення
та визнання недійсним державного акту
на право власності на земельну ділянку,
мотивуючи свої вимоги тим, що
перевіркою прокуратури м. Ірпеня з
питань додержання вимог земельного
законодавства під час надання
земельних ділянок у власність
встановлено, що рішенням Ірпінської
міської ради Київської області від 09
вересня 2004 року №864-25-ХХІУ «Про
передачу земельних ділянок в приватну
власність» передано ОСОБА_2
безкоштовно в приватну власність для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд земельну ділянку
площею 0,1 га. в м. Ірпінь Київської
області по АДРЕСА_1 з послідуючим
уточненням площі при виготовленні
державного акту на право власності на
земельну ділянку.

Вважає, що рішення прийнято з
порушенням чинного законодавства,
оскільки передана ОСОБА_2 із земель
державної або комунальної власності
без прийняття рішення Ірпінською
міською радою про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення вказаної земельної ділянки
у власність, без його розробки та
погодження з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органом,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та його подальшим
затвердженням рішенням ради.

Зазначає, що п.п. «а» п. 1 Рішення
Ірпінської міської ради від 17 червня 2004
року №779-23-ХХІУ «Про виділення
земельних ділянок громадянам під
індивідуальне будівництво житлових
будинків в м. Ірпінь» ОСОБА_2 було
виділено земельну ділянку із резерву
міськвиконкому, визначеного рішенням 16
сесії ХХІУ скликання від 04 грудня 2003
року №535, площею 1000 кв.м. в м. Ірпінь по
АДРЕСА_1 під будівництво
індивідуального житлового будинку по
типовому проекту 184-24-52.13.87, загальною
площею 82,93 кв.м., житловою площею 49,83
кв.м.

Будь-яких даних щодо умов виділення
спірної земельної ділянки та підстав
набуття права на неї ОСОБА_2 зазначене
рішення не містить.

Спірна земельна ділянка до цього у
користуванні ОСОБА_2 не перебувала, на
ній не розміщені її будівлі та споруди,
а тому підстав для передачі земельної
ділянки у власність за спрощеною
процедурою не було.

На підставі рішення Ірпінської міської
ради від 09 вересня 2004 року №864-25-ХХІУ
ОСОБА_2 отримала Державний акт серії КВ
№032990 на право власності на земельну
ділянку площею 0,0999 га. за адресою: м.
Ірпінь, АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, а тому такий
державний акт підлягає визнанню
недійсним.

У зв'язку з тим, що спірна земельна
ділянка вибула із власності держави з
порушенням вимог чинного
законодавства, існують правові
підстави для витребування її із
незаконного володіння на користь
держави.

Просив суд, визнати незаконним з
моменту прийняття та скасувати рішення
Ірпінської міської ради від 09 вересня
2004 року №864-25-ХХІУ «Про передачу
земельних ділянок в приватну
власність» в частині передачі в
приватну власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,1 га.
за адресою: м. Ірпінь, АДРЕСА_1; Визнати
незаконним з моменту прийняття та
скасувати п.п. «а» п. 1 рішення
Ірпінської міської ради від 17 червня 2004
року №779-23-ХХІУ «Про виділення
земельних ділянок громадянам під
індивідуальне будівництво житлових
будинків в м. Ірпінь» щодо виділення
ОСОБА_2 із резерву міськвиконкому
земельної ділянки площею 1000 кв.м. в м.
Ірпінь по АДРЕСА_1 під будівництво
індивідуального житлового будинку по
типовому проекту; Визнати недійсним
державний акт від 08 жовтня 2004 року
серії КВ №032990 на право власності на
земельну ділянку ОСОБА_2 та скасувати
його реєстрацію; Витребувати з
незаконного володіння відповідача
земельну ділянку в м. Ірпінь по АДРЕСА_1
з кадастровим номером 010480050
загальною площею 0,0999 га. вартістю 197282,52
грн. та повернути її територіальній
громаді м. Ірпінь в особі Ірпінської
міської ради.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 11 серпня 2014 року,
у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, заступник прокурора
Київської області подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
ухваленого з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 11
серпня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким позов прокурора м. Ірпеня
задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які приймали участь у
розгляді справи, перевіривши матеріали
справи, в порядку, передбаченому
статтею 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Ірпінської міської ради
Київської області від 17 червня 2004 року
№779-23-ХХІУ, ОСОБА_2 виділено із резерву
міськвиконкому, визначеного рішенням 16
сесії ХХІУ скликання від 04 грудня 2003
року №535 земельну ділянку площею 0,1 га.
по АДРЕСА_1 у м. Ірпінь Київської
області під будівництво
індивідуального жилого будинку за
типовим проектом загальною площею 82,93
кв.м., житловою площею 49,83 кв.м. (а.с. 20).

Рішенням Ірпінської міської ради
Київської області від 09 вересня 2004 року
№864-25-ХХІУ, ОСОБА_2 передано безкоштовно
в приватну власність для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд
земельну ділянку площею 0,1 га. по
АДРЕСА_1 у м. Ірпінь Київської області в
існуючих межах (а.с. 18-19).

На підставі цього рішення ОСОБА_2
видано державний акт від 08 жовтня 2004
року серії КВ №032990 на право власності
на земельну ділянку площею 0,0999 га. по
АДРЕСА_1 у м. Ірпінь Київської області
(а.с. 9).

З технічної документації із
землеустрою щодо складання державних
актів, що посвідчують право на земельну
ділянку громадянам вбачається, що
технічна документація на відведення
ОСОБА_2 земельної ділянки була
виготовлена після прийняття
Ірпінською міською радою рішення від 09
вересня 2004 року №864-25-ХХІУ (а.с. 10-16).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що спірна
земельна ділянка відведена ОСОБА_2 із
земель комунальної власності без
прийняття рішення Ірпінською міською
радою про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
вказаної земельної ділянки у
власність, без його розробки та
погодження з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та його подальшим
затвердженням рішенням ради, а
оскільки рішення рішення Ірпінської
міської ради від 17 червня 2004 року
№779-23-ХХІУ і від 09 вересня 2004 року
№864-25-ХХІУ щодо безкоштовної передачі в
приватну власність ОСОБА_2 земельної
ділянки по АДРЕСА_1 у м. Ірпінь
Київської області суперечать чинному
на той час законодавству, такі рішення
підлягають визнанню незаконними та
скасуванню, а державний акт на право
власності на земельну ділянку, виданий
на підставі таких рішень - визнанню
недійсним.

Однак, відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції
врахувавши приписи ст. 257 ЦК України,
які встановлюють, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки, прийшов до висновку, що
прокурор м. Ірпеня мав дізнатися про
порушення закону під час ухвалення
Ірпінською міською радою оспорюваних
рішень ще у 2004 році, а тому строк
позовної давності для звернення до
суду з позовом сплив 31 грудня 2007 року,
при цьому прокурором не надано суду
доказів наявності поважних причин
пропуску такого строку.

З такими висновками колегія суддів
погоджується, оскільки вони
ґрунтуються на матеріалах справи та
узгоджуються з вимогами чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 116 ЗК України (в
редакції від 04 червня 2004 року, що діяла
на час прийняття оспорюваних рішень
ради), громадяни набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України,
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

За правилами ч. 6-10 вищезазначеної
статті, громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності в тому числі
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд подають заяву до відповідної
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки, у заяві
зазначаються бажані розміри та мета їх
використання, відповідна міська рада
розглядає заяву і в разі згоди на
передачу земельної ділянки у власність
надає дозвіл на розробку проекту її
відведення. Проект відведення
земельної ділянки погоджується з
органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідного органу місцевого
самоврядування, міська рада у місячний
строк розглядає проект відведення та
приймає рішення про передачу земельної
ділянки у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України,
правовий акт органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.

Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

З урахуванням вищезазначених норм
матеріального права, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що рішення Ірпінської
міської ради від 17 червня 2004 року
№779-23-ХХІУ і від 09 вересня 2004 року
№864-25-ХХІУ щодо безкоштовної передачі в
приватну власність ОСОБА_2 земельної
ділянки по АДРЕСА_1 у м. Ірпінь
Київської області підлягають визнанню
незаконними та скасуванню, а державний
акт на право власності на земельну
ділянку, виданий на підставі таких
рішень - визнанню недійсним.

Разом з цим, відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції врахував
вимоги ст. 257 ЦК України, відповідно до
якої загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п.п. 1.1, 2.1, 2.2 наказу
Генерального прокурора України «Про
організацію наглядової діяльності
органів прокуратури щодо захисту прав
і свобод громадян та інтересів
держави» від 15 квітня 2004 року №6гн,
органи прокуратури здійснюють
наглядові функції за додержанням і
застосуванням законів лише відносно
органів виконавчої влади та місцевого
самоврядування при прийнятті, виданні
правових актів; органів управління,
контролю та міжгалузевого нагляду
виконавчої влади. Наглядові заходи
застосовуються на рівні центральних і
місцевих органів виконавчої влади,
місцевого самоврядування,
контролюючих органів з урахуванням
визначених пріоритетів. Визнано за
доцільне здійснювати такі перевірки не
рідше одного разу на квартал незалежно
від надходження інформації про
порушення закону.

За результатами проведеної перевірки
встановлено порушення вимог ст.ст. 116, 118
ЗК України при прийнятті рішення
Ірпінської міської ради Київської
області від 09 вересня 2004 року №864-25-ХХІУ
«Про передачу земельних ділянок у
приватну власність» та рішення
Ірпінської міської ради Київської
області №779-23-ХХІУ від 17 червня 2004 року
«Про виділення земельних ділянок
громадянам під індивідуальне
будівництво жилих будинків у м. Ірпінь»
в частині передачі у приватну
власність земельних ділянок по АДРЕСА_2
у м. Ірпені Київської області та по
АДРЕСА_3 у м. Ірпені Київської області.
Відомості щодо висновків цієї
перевірки про порушення земельного
законодавства при прийнятті вказаних
рішень в частині виділення і передачі у
власність ОСОБА_2 земельної ділянки по
АДРЕСА_1 у м. Ірпені Київської області у
справі відсутні.

Таким чином, прокурор м. Ірпеня мав
дізнатись про порушення закону під час
ухвалення Ірпінською міською радою
оспорюваних рішень ще у 2004 році, а тому
строк позовної давності для звернення
до суду з позовом сплив 31 грудня 2007
року.

Прокурором не надано суду доказів
наявності поважних причин пропуску
такого строку позовної давності, тому
строк пропущено без поважних причин і
відсутні підстави для його поновлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачі наполягали на
застосуванні наслідків пропуску
прокурором строку позовної давності, а
тому суд першої інстанції обґрунтовано
прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позову із зазначених
підстав.

Згідно з абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 18
грудня 2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі», встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову у позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Вищезазначені висновки зазначені в
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 лютого 2014 року
за результатами розгляду касаційної
скарги ОСОБА_2 на рішення апеляційного
суду Київської області від 19 вересня 2013
року (а.с. 139-142).

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України,
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Висновки і мотиви суду касаційної
інстанції можуть бути оформлені у
вигляді, зокрема конкретних вказівок
щодо процесуальних дій, які слід
виконати відповідному суду (зібрати
додаткові докази, залучити до участі у
справі співвідповідачів, третіх осіб
тощо); щодо необхідності дотримання
вимог порушених процесуальних норм.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу заступника
прокурора Київської області необхідно
відхилити.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам
справи, які судом установлені
відповідно до вимог процесуального
закону, а також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає обставинам справи,
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права і
не може бути скасовано з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Київської області відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 11 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: