Єдиний унікальний номер 341/1899/14-ц
Номер провадження 2/341/749/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року м.Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Юсип І.М.

секретаря Король І.Л.

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача Стецик А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Галичі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Відшкодування" в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення витрат, -

в с т а н о в и в :

19.08.2014 року ТзОВ "Відшкодування" в особі директора Ганджа А.А., який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим,що 12 жовтня 2008 року о 13.30 годин на місці дорожньо-транспортної пригоди загинув потерпілий пішохід ОСОБА_5, 1973р.н., на автодорозі по вул. Львівській в с. за дністрянське, Галицького району. ДТП сталося за участю транспортного засобу марки Mercedes-Benz S-320, р.н. НОМЕР_1 (республіка Латвія) під керуванням водія ОСОБА_6 Водій мав своєчасно виявити пішохода, який перетинав проїзну частину дороги, однак не врахувавши дорожньої обстановки, розпочавши обгін автомобіля, що рухався в попутному напрямку та не обравши безпечної швидкості руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб і безпечно керувати ним в момент виявлення небезпеки для руху, в результаті чого своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості автомобіля та виїхавши на смугу зустрічного руху, де і вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_5, чим водій порушив ряд пунктів Правил дорожнього руху України.

Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05.02.2009 року по кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України, який був визнаний винним і засуджений до штрафу.

На момент смерті потерпілого вони, як мати так і рідна сестра проживали разом з потерпілим та знаходилися на його утриманні. А саме його мати була непрацездатного віку, так як перебувала на пенсії та часто хворіла, а син здійснював за нею догляд, а тому розрахунок відшкодування шкоди в разі втрати годувальника повинен вираховуватися на підставі мінімальної заробітної плати станом на 01.10.2008 року.

15 травня 2014 року ТзОВ "Відшкодування" в їхніх інтересах подало заяви щодо виплати страхового відшкодування. Листом від 08.07.2014 року відповідач по справі відмовив у виплаті страхового відшкодування, вказавши, що виплата не може бути проведена, оскільки відповідно до винесеного вироку винуватець ДТП ОСОБА_6 відшкодував членам родини потерпілого ОСОБА_5 завдану шкоду, тим самим виконав своє зобов'язання перед потерпілою особою. Однак, така відмова є необґрунтованою, оскільки винуватець ДТП відшкодував частково завдану шкоду, а саме в розмірі 10000 грн., однак цієї суми недостатньо враховуючи розмір належного їм відшкодування. Окрім цього вони мають право на отримання страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в тій редакція яка діяла на момент ДТП. Також їм належить відшкодування шкоди за втрату годувальника, витрати на поховання, і відшкодування моральної шкоди. Вони втратили найріднішу людину, адже для матері, яка поховала трагічно загиблого сина є невимовний сум та біль втрати, пережиті страждання. Просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 - 41 420,00 грн. компенсації за втрату годувальника, - стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 - 2 550,00 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду, - стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 - 24 200,00 грн. витрат на поховання, - стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 - 2550,00 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду.

10.10.2014 року позивачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із заявою про зменшення позовних вимог, і просять стягнути з відповідача 20000 грн. витрат за пам'ятник та 2400 грн. за поховання, щодо інших позовних вимог відмовилися.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 зменшені позовні вимоги підтримала повністю і суду пояснила, що підсудний,який винний у смерті сина відшкодував їм 10 000 грн. Однак кошти за пам'ятник та куплені речі на похорон сина їм відшкодовано не було. Причину звернення до суду через п'ять років після винесення судом вироку пояснила тим,що їй не було відомо що такий позов можна закласти до відповідача. Просить позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача 20000 грн. витрат за пам'ятник та 2400 грн. за поховання.

Аналогічні пояснення в судовому засіданні дала і відповідач ОСОБА_1

Представник відповідача позовні вимоги не визнав і заперечив, що вони є незаконними та необґрунтованими, так 12.08.2008 року в с. Задністрянське, Галицького району трапилося ДТП в результаті якого загинув пішохід ОСОБА_5 Відповідно до вироку Галицького районного суду від 05.02.2009 року винуватцем ДТП був визнаний ОСОБА_6, якого було притягнуто до покарання у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортним засобом. При обранні міри покарання суд врахував, що водій, який був винуватцем ДТП добровільно відшкодував збитки, що були завдані родині потерпілого ОСОБА_5, які є позивачами по даній справі. Так, ТзОВ "Відшкодування", яке діє в інтересах позивачів 15.05.2014 року звернулося до нас із заявою про виплату страхового відшкодування, в якому було відмовлено, в зв'язку із тим, що всі витрати були відшкодовані винуватцем даного ДТП, що підтверджується вироком, який набрав законної сили.

Окрім того, щодо відшкодування позивачу, ОСОБА_2 шкоди за втрату годувальника за рахунок страхового бюро є необґрунтованою вимогою, виходячи з наступного, так відповідно до положення ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Згідно ст. 27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції на момент ДТП, так 27.1. Право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. 27.4. У зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина неотриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Порядок вирахування відшкодування утриманцям визначає Кабінет Міністрів України. В цьому порядку чітко передбачений розрахунок розміру страхового відшкодування, що виплачується утриманцям в зв'язку із смертю годувальника внаслідок ДТП, а саме визначається із середньомісячного доходу померлого за останній календарний рік. А відповідно до поданих позивачем документів, останні два роки до моменту ДТП, загиблий ОСОБА_5 не працював і проживав разом із матір'ю та сестрою, які є позивачами по справі, і єдиним доходом цієї сім'ї була пенсія ОСОБА_2, а відтак позивачі не могли бути утриманцями померлого ОСОБА_5, який не мав підтверджених джерел доходу. Щодо відшкодування позивачам моральної шкоди за рахунок позивача, теж не підлягає до розгляду, оскільки Моторне (транспортне) страхове бюро України не є страховиком, бюро проводить лише регламентні виплати у випадках, передбачених законом. А відтак моральна шкода покладається в даному випадку на винуватця ДТП, особу, яка могла спричинити таку шкоду.

Також позов поданий після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Просив в позові відмовити, як безпідставному.

Заслухавши пояснення позивачів, заперечення представника відповідача, дослідивши докази по справі суд вважає, що в позові слід відмовити.

Матеріалами справи встановлено, що позивач, ОСОБА_2 є матір'ю загиблого в дорожньо-транспортній пригоді, ОСОБА_5, що підтверджується копіями свідоцтва про народження та свідоцтва про смерть (а.с.10-11). По даному факту розглядалась кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України, який був винуватцем ДТП та визнаний винним, призначено покарання у вигляді штрафу, що підтверджується копією вироку Галицького районного суду від 05.02.2009 року (а.с.18-19).

Згідно вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності з вимогами ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, що дорожньо-транспортна пригода, яка спричинила смерть ОСОБА_5 сталася 12 жовтня 2008 року. Товарним чеком від 12 жовтня 2008 р. підтверджується факт найменування товарів для поховання ОСОБА_5 ( а.с. 23). Вартість гранітного пам'ятника від 10 жовтня 2009 р. згідно товарного чека становить 20 000 грн. ( а.с.57).

ТзОВ « Відродження» в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулося до суду 19.08.2014 р.,тобто після спливу строку позовної давності.

З огляду на те, що позивач а також ОСОБА_2 та ОСОБА_1 маючи об'єктивну можливість здійснити захист свого права, з позовом до суду звернулися з пропуском трьохрічного строку загальної позовної давності, не просили поновити або продовжити строк звернення до суду та не обґрунтували поважності причин пропущення позовної давності, - суд дійшов висновку про відмову в позові за спливом позовної давності.

На підставі вищевикладеного, ст. 256 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 59-60, 213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з часу його проголошення.

Особи, які брали участь у розгляді справи але не були присутні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з часу отримання рішення.

Суддя:І. М. Юсип