Справа № 2/489/2518/2014
РІШЕННЯ

іменем України

29.10.2014 р.

Ленінський районний суд м.
Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової
Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщені суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання права власності в
порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

28.08.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3 про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом. Вказувала на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_9., після
смерті якого відкрилась спадщина у
вигляді житлового будинку АДРЕСА_1
Спадщину, на твердження позивача,
прийняли доньки померлого - ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та син ОСОБА_8 Проте
доньки отримали відповідне Свідоцтво,
а син не оформив свої права.

Не цей час не оформлена частка
залишається зареєстрованою за
померлим ОСОБА_9 та складає 8/100.
Оскільки, згідно власноруч виконаних
заяв, наданих ОСОБА_1, доньки вже
померлого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 та ОСОБА_12
спадщину не прийняли після смерті
свого батька, відмовившись на користь
позивачки, ОСОБА_1 просить визнати за
нею право власності на частку
спадкового майна в розмірі 8/100 частин,
після смерті ОСОБА_9, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував, посилаючись на їх
безпідставність.

Треті особи зі сторони відповідача
ОСОБА_12 та ОСОБА_11, відповідно до заяв,
просили про розгляд справи без їх
участі, підтримали заявлені вимоги.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши надані докази, суд
встановив наступне.

Відповідно до Свідоцтва про право
особистої власності на домоволодіння
від 22.09.1964 року, виданого згідно рішення
виконкому Миколаївської міської Ради
депутатів трудящих № 910/13 від 22.09.1964
року, ОСОБА_9 належав житловий будинок
АДРЕСА_1

Згідно Свідоцтва про смерть, ОСОБА_9
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Після його смерті відкрилася спадщина,
яка складається із вказаного вище
житлового будинку.

Права спадкування на час смерті
спадкодавця регламентується Цивільним
кодексом УРСР, від 1922 року. У який на
підставі Указу Президії Верховної ради
УРСР «Про зміни Цивільного кодексу
УРСР» від 17.12.1945 року, внесено зміни до
інститутів спадкового права, і в новій
редакції буди викладені ст.418,420-424, 429, 430
та 433. А також Положенням про державний
нотаріат УРСР, затвердженим Постановою
Ради Народних комісарів 09.08.1944 року.

Відповідно до зазначених норм при
спадкуванні за законом спадкове майно
ділилось на рівні частки між особами,
які закликались до спадкування.
Спадкоємцями за законом першої черги
буди діти, другий з подружжя, що пережив
спадкодавця та непрацездатні батьки
померлого, а також інші непрацездатні,
що стояли на утриманні померлого не
менше одного року до його смерті.
Спадкоємець, який не бажав приймати
спадщину та був присутній у місці
відкриття спадщини, повинен був
протягом трьох місяців з дня відкриття
спадщини заявити нотаріальному органу
про відмову від спадщини.

При цьому а) при неявці спадкоємця в
перебігу шести місяців з дня відкриття
спадщини; б) при відмові спадкоємця від
прийняття спадщини; в) при позбавленні
заповідачем спадкоємця права на
спадкування - відбувалось прирощення
спадкової частки. Тобто, у всіх
зазначених випадках в інших
спадкоємців, які заклякались до
спадкування, виникало право на частку
відпалого спадкоємця, «право
прирощення».

Звернулись до нотаріальної контори та
21.12.1965 року отримали Свідоцтво про
право на спадщину за законом, в рівних
частках, на ? частини нерухомого майна,
доньки померлого - ОСОБА_14, ОСОБА_6,
ОСОБА_5 (згідно спадкової справи та
копії зазначеного Свідоцтва).

Син померлого ОСОБА_9 - ОСОБА_8, 1931 року
народження, на час смерті свого батька
не досяг повноліття (19 років) та мешкав
разом із батьком у будинку АДРЕСА_1 Він
вважається таким, що прийняв спадщину,
проте не оформив її, відповідно до
тверджень позивача та напису нотаріуса
у Свідоцтві про право на спадщину за
законом, виданому 21.12.1965 року Першою
Миколаївської державною нотаріальною
конторою донькам померлого, а саме : « ?
частина цього будинку залишається
відкритою до оформлення в правах
спадщини сином померлого».

Належних та допустимих доказів
протилежного суду не надано.

ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_5 померли.

За життя, згідно Договору дарування,
нотаріально посвідченому 11.03.1966 року
ОСОБА_14 та ОСОБА_5 подарували ОСОБА_6
належні їм 2/4 частки житлового будинку
та надвірних споруд за адресою АДРЕСА_1
В подальшому, згідно договору
дарування, посвідченому нотаріально
10.05.1966 року ОСОБА_6 подарувала

ОСОБА_14 ? частину зазначеного житлового
будинку та надвірних споруд.

На цей час, відповідно до спадкового
права, ОСОБА_1 є власником 20/100 часток
житлового будинку, з відповідною
частиною надвірних споруд, за адресою
АДРЕСА_1, після смерті бабусі - ОСОБА_6 (
ІНФОРМАЦІЯ_3 року), матері - ОСОБА_15
(ІНФОРМАЦІЯ_4 року); ОСОБА_3 є власником
72/100 часток житлового будинку, з
відповідною частиною надвірних споруд,
за адресою АДРЕСА_1, після смерті бабусі
- ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 року), батька -
ОСОБА_16 (ІНФОРМАЦІЯ_6 року).

Згідно Свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок,
виданого 15.02.1972 року згідно рішення
Миколаївської міської Ради депутатів
трудящих № 100 від 01.02.1972 року, ОСОБА_9
належить на праві власності 8/100 часток
житлового будинку, з відповідною
частиною господарських будівель та
споруд, за адресою АДРЕСА_1

Отже, частка померлого ОСОБА_9, яку
прийняв в порядку спадкування та не
оформив його син ОСОБА_8, складає на цей
час - 8/100.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року. Після
його смерті відкрилась спадщина у
вигляді 8/100 часток житлового будинку, з
відповідною частиною господарських
будівель та споруд, за адресою АДРЕСА_1

Спадкоємцями першої черги за законом,
після смерті ОСОБА_8, є його доньки:
ОСОБА_4 та ОСОБА_13

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини, тобто з
моменту смерті спадкодавця.
Спадкоємець, який постійно проживав
із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого для прийняття спадщини,
він не заявив про відмову від неї.

В разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину, особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України
спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини лише протягом строку,
встановленого ст.1270 ЦК. Після
закінчення цього строку частка у
спадщині не може бути збільшена з тих
підстав, що хто-небудь зі спадкоємців
відмовляється від спадщини на користь
інших спадкоємців. У таких випадках
особа, яка прийняла спадщину, має право
розпорядитись усім або частиною майна,
отриманого в порядку спадкування,
шляхом відчуження її іншому
спадкоємцеві за договором
купівлі-продажу, дарування, міни тощо.
Тобто, спадкоємці, які прийняли
спадщину, можуть укласти договір про
поділ спадкового майна, що
узгоджується із нормами статей 6, 627 ЦК
України.

Отже, суд не може прийняти до уваги
заяви ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про відмову
від спадщини на користь позивача,
подані до суду, оскільки вирішення
означеного питання у такий спосіб не
передбачено чинним законодавством.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи викладене оцінюючи надані
докази у сукупності, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити через їх безпідставність.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання права власності в
порядку спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: