АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/3486/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2759/14
Головуючий у 1-й інстанції Крикливий
Доповідач Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_5

на рішення Комсомольського міського
суду Полтавської області від 2 липня 2014
року

по справі за позовом Комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
№2 м. Комсомольська до ОСОБА_3, ОСОБА_2,
Комсомольского міського сектору
управління Державної міграційної
служби України в Полтавській області,
третя особа Орган опіки та піклування
виконавчого комітету Комсомольської
міської ради, про визнання такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року КЖЕП №2 м.
Комсомольська звернулось до суду із
вказаним позовом та просило визнати
ОСОБА_3, ОСОБА_2 та неповнолітнього
ОСОБА_5 такими, що втратили право
користування кімнатою АДРЕСА_1;
зобов'язати Комсомольський міський
сектор управління Державної
міграційної служби України в
Полтавській області зняти
відповідачів з реєстраційного обліку
за вказаною адресою; стягнути з
відповідачів судові витрати.

В обґрунтування вимог вказувало, що
починаючи з 2001 року ОСОБА_3 разом із
дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не проживає у
зазначеному жилому приміщенні без
поважних причин, кімнатою не
користується та здає її різним особам з
метою отримання прибутку.

Рішенням Комсомольського міського
суду Полтавської області від 2 липня 2014
року позовні вимоги КЖЕП №2 м.
Комсомольска - задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5
такими, що втратили право користування
кімнатою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь
КЖЕП №2 м. Комсомольська судовий збір у
розмірі 107,30 грн. (по 53,65 грн. з кожного).

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржили ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та
просили скасувати його та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог КЖЕП №2 м. Комсомольська
у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а також неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи, а саме
порушення їх права на використання
рідної мови, не взяття до уваги доказів
про їх проживання за місцем реєстрації
та неврахування поважності причин
проживання поза місцем реєстрації.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що будинок АДРЕСА_1 прийнятий у
комунальну власність Комсомольської
міської ради і знаходиться на балансі
КЖЕП №2.

Ні підставі ордеру №1682 серії СО від 12
лютого 1990 року ОСОБА_3 на сім'ю з двох
осіб була надана жила площа у
гуртожитку для проживання, а саме
кімната АДРЕСА_1, і починаючи з 1990 року
вона та ОСОБА_2 зареєструвались за
вказаною адресою.

З актів від 12 вересня 2007 року, 19 квітня
2008 року, 21 грудня 2010 року, 12 квітня 2012
року, 23 жовтня 2012 року та журналу обходу
будинку ОСОБА_3, ОСОБА_2, та
неповнолітній ОСОБА_5 починаючи з 2007
року по даний час у вказаному житловому
приміщенні не проживають, особисті
речі не зберігають, протягом
зазначеного періоду в кімнаті
проживають інші особи без реєстрації
та укладання договорів оренди житла.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог КЖЕП №2 м.
Комсомольська, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачі не
проживали у гуртожитку понад 6 місяців
без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він узгоджується з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства, які регламентують
спірні правовідносини.

Твердження апелянтів про поважність
причин не проживання за місцем
реєстрації є необґрунтованим.

Так, судом першої інстанції повною
мірою надано оцінку висновки ЛКК
Комсомольської міської лікарні за 2014
рік.

Вказані висновки можуть вважатись
підтвердженням поважності відсутності
відповідачів за місцем реєстрації лише
у 2014 році, проте жодним чином не
обґрунтовують таку відсутність з 2001 по
2013 рік включно.

Відповідно до ст.ст. 10 ч.3, 60 ч.1 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Таким чином, доводи про те, що апелянти
періодично приїжджали до гуртожитку не
не можуть бути взяті до уваги судом так
як не ґрунтуються на будь-яких доказах.

Доводи про зацікавленість свідків, а
тому неможливість посилання на їх
показання, як на допустимі докази, є
неспроможними.

Системний аналіз показань свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 вказує на
їхню узгодженість та несуперечність, а
тому колегія суддів не вбачає підстав
для сумнівів у їх достовірності.

Доводи апеляційної скарги про
отримання поштової кореспонденції за
адресою кімната АДРЕСА_1 не можуть
вважатися підтвердженням постійного
проживання за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» реєстрація -
внесення інформації до Єдиного
державного демографічного реєстру про
місце проживання або місце перебування
особи із зазначенням адреси, за якою з
особою може вестися офіційне
листування або вручення офіційної
кореспонденції.

Таким чином, отримання поштової
кореспонденції має провадитись за
місцем реєстрації особи, але не жодним
чином не вказує на її місце проживання.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» місце проживання
- адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік

Крім того, довідки КЖЕП №» за 2007, 2009 та
2011 роки не можуть вважатись
підтвердженням проживання
відповідачів за місцем реєстрації,
адже вказують лише на їх тимчасове
перебування в період складання
відповідного акту та не доводять
поважності відсутності ОСОБА_3, ОСОБА_2
та неповнолітнього ОСОБА_5 з 2001 по 2007
роки, а також з 2011 по 2012 роки.

Вказані довідки не дають можливості
встановити факт проживання
відповідачів за місцем реєстрації
протягом не менше 6 місяців на рік.

Наявність рішень суду, що
підтверджують наявність
заборгованості ОСОБА_3 зі сплати за
споживану електроенергію та теплову
енергію за адресою кімната АДРЕСА_1 не
вказує на дійсне місце проживання
відповідачів. Крім того, такі рішення
суду, у сукупності з іншими доказами по
справі, може підтверджувати не
проживання ОСОБА_3, ОСОБА_2 та
неповнолітнього ОСОБА_5 за місцем
реєстрації, що стало підставою для
несплати комунальних послуг.

Не обґрунтовує поважність відсутності
за місцем реєстрації відповідачів і
перебування ОСОБА_2 з 29 жовтня 2008 року
по 10 листопада 2009 року на строковій
військовій службі, адже доведенню
підлягає саме не проживання у кімнаті
АДРЕСА_1 в період з 2001 по 2012 роки

Твердження апеляційної скарги про
порушення прав неповнолітнього ОСОБА_5
через неучасть у справі представника
органу опіки та піклування суперечать
матеріалам справи.

Так, представник органу опіки та
піклування був залучений до участі у
справі, про що свідчать судові повістки
та заяви про проведення судових
засідань без участі такого
представника. У вказаних заявах (т.1 а.с.
33, т.2 а.с. 27) виражена позиція органу
опіки та піклування, який повною мірою
ознайомлений зі змістом позовної заяви
та апеляційної скарги, щодо
необхідності ухвалення законного та
обґрунтованого рішення.

Крім того, колегія суддів не вбачає
порушення прав відповідачів на
користування рідною мовою.

Так, в матеріалах справи міститься
велика кількість заяв, у тому числі
написаних особисто ОСОБА_3 (т.1 а.с. 44),
складених українською мовою.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
клопотання про залучення до справи
перекладачів. Таке клопотання не
заявлялось і в суді апеляційної
інстанції, що дає підстави для висновку
про відсутність перешкод у
відстоюванні відповідачами своєї
позиції у зв'язку з веденням
судочинства українською мовою.

Доводи апеляційної скарги щодо
необхідності допиту свідків ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 не можуть
розглядатись колегією суддів як
підстава для скасування рішення
місцевого суду.

Так, апеляційним судом було задоволено
клопотання апелянтів про допит
свідків, для виклику яких було
здійснено перерву у судовому розгляді.

Проте після перерви апелянти та їх
представник не з'явилися в судове
засідання, що позбавило суд можливості
дослідити додаткові докази по справі.

Виходячи з викладеного, доводи
апеляційної скарги про помилковість
судового рішення спростовуються
матеріалами справи і не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права, які
передбачені ст.309 ЦПК України як
підстави для скасування або зміни
рішень.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду
Полтавської області від 2 липня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
Л.М. Хіль

Судді
О.Ю. Кузнєцова

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: