Справа № 462/2-1608/11
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/596/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Левика Я.А.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю: позивача
ОСОБА_2,

представника
відповідача - Павловського А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
товариства з обмеженою
відповідальністю "СІД" на рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 22 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до товариства з обмеженою
відповідальністю "СІД" про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди , -

в с т а н о в
и л а:

21 січня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про стягнення 13468
гривень 48 копійок компенсації за
невикористані відпустки, 2280 гривень
заробітної плати за серпень 2009 року,
120948 гривень 50 копійок середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні та 50 тисяч гривень в рахунок
відшкодування моральної шкоди, а також
просив зобов"язати видати йому трудову
книжку.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 11 квітня 2012 року (а.с.159-163
т.1), залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 03 грудня 2012 року (а.с.209-212 т.1), позов
задоволено частково. Стягнуто з ТОВ
"СІД" в користь ОСОБА_2 10427 гривень 04
копійки компенсації за невикористані
відпустки та 2280 гривень заборгованості
по заробітній платі. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про судовий збір.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 травня 2013 року
(а.с.238-239 т.1) вказані вище судові рішення
в частині відмови в задоволенні позову
ОСОБА_2 про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та відшкодування моральної шкоди
скасовано, справу в цій частині
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції. У решті судові
рішення залишено без змін.

На новому розгляді позивач свої вимоги
уточнив, просив стягнути з відповідача
в його користь середній заробіток за
затримку розрахунку при звільненні за
період з дня звільнення по день
фактичного розрахунку, що становить 42
календарні місяці та 2 робочих дні, у
розмірі 159980 гривень та 50 тисяч гривень
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 22 жовтня 2013 року вказані
вище позовні вимоги задоволено
частково, стягнуто з ТОВ "СІД" в користь
ОСОБА_2 80 тисяч гривень середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та 2000 гривень у
відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду оскаржили обидві сторони.

Позивач просить змінити рішення лише в
частині часткового задоволення вимоги
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
з підстав неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
неправильного застосування норм
матеріального права і ухвалити рішення
про задоволення цієї вимоги в повному
обсязі. Свої доводи позивач
обґрунтовує тим, що суд не врахував
тієї обставини, що невиплата належних
йому в день звільнення сум мала місце
не у зв"язку з наявністю спору про їх
розмір, а у зв"язку з непроведенням з
ним розрахунку при звільненні взагалі,
а тому суд безпідставно зменшив розмір
середнього заробітку, застосувавши
норму ч.2 ст.117 КЗпП України.

Відповідач просить скасувати рішення
суду з підстав неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
порушення норм матеріального права і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні вказаних вимог позивача
відмовити в повному обсязі. Свої доводи
відповідач обґрунтовує тим, що судом не
враховано тієї обставини, що позивач в
день звільнення був відсутній на
роботі і з вимогою до позивача про
проведення з ним розрахунку не
звертався, а тому правових підстав для
стягнення у його користь середнього
заробітку за час затримки розрахунку
немає. На думку апелянта, якщо б суд
дійшов висновку про наявність підстав
для стягнення середнього заробітку за
затримку, то початок перебігу строку
затримки слід було б у такому разі
обраховувати з дня набрання рішенням
суду законної сили про присудження
позивачеві належних до виплати сум.
Крім того, на думку апелянта, стягувана
за оскаржуваним рішенням сума
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні є абсолютно
неспівмірною з розміром присуджених
йому за рішенням суду коштів, належних
при звільненні, з яких заборгованість
по заробітній платі становить лише 2280
гривень, а решту - становить виплата
компенсації за 72 дні невикористаної
відпустки, у яку позивач, будучи
керівником, в супереч вимог трудового
законодавства, не йшов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін в підтримання своїх апеляційних
скарг, перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційних скарг та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги відповідача та відхилення
апеляційної скарги позивача з
наступних підстав.

У відповідності до ст.116 КЗпП України,
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред"явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Судом встановлено, що рішенням зборів
учасників ТОВ "СІД" від 19 серпня 2009 року
(протокол №4) позивача ОСОБА_2 звільнено
з посади директора товариства (а.с.156
т.1).

В день звільнення позивач ОСОБА_2 був
відсутній на роботі, що
підтверджується актом від 19 серпня 2009
року (а.с.57 т.1) і не заперечується самим
позивачем.

Вимоги до відповідача про розрахунок,
як того вимагає ст.116 КЗпП України у
випадку відсутності працівника на
роботі в день звільнення, позивач не
пред"являв, однак, таку вимогу позивач
пред"явив, звернувшись до суду з
указаним позовом до відповідача, а
саме: про стягнення 13468 гривень 48
копійок компенсації за невикористані
відпустки, 2280 гривень заробітної плати
за серпень 2009 року, які, на його думку,
повинно було б виплатити товариство
при звільненні його з займаної посади.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 11 квітня 2012 року (а.с.159-163
т.1), залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 03 грудня 2012 року (а.с.209-212 т.1),
присуджено до виплати позивачеві
грошові кошти в сумі 12707 гривень 04
копійки, з яких: 2280 гривень заробітної
плати за відпрацьовані робочі дні у
серпні 2009 року та 10427 гривень 04 копійки
компенсації за невикористані
позивачем основні відпустки за три
роки (за 72 календарні дні), - які
належали позивачеві на день
звільнення.

На виконання вказаного вище рішення
суду, 21 лютого 2013 року відповідачем
було перераховано 12707 гривень 04 копійки
(а.с.25 т.2), які позивач отримав 05 березня
2013 року (а.с.21 т.2).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
порушення відповідачем строків
виплати розрахункових коштів
позивачеві при звільнені.

Правильним є також висновок суду
першої інстанції про наявність
правових підстав для застосування до
відповідача встановленої статтею 117
КЗпП України відповідальності за
порушення строків проведення з
позивачем розрахунку при звільненні,
оскільки відповідачем не доведено, що
відомості, необхідні для виплати
належних позивачеві сум, не можна було
б встановити взагалі, зокрема, в інший
спосіб за відсутності кадрової
документації на підприємстві.

При цьому, твердження сторони позивача
про відсутність спору про розмір сум,
які належали позивачеві до виплати при
звільненні, є безпідставними, оскільки
викладені вище обставини та часткове
задоволення рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від 11 квітня 2012
року вимоги позивача про стягнення
належних йому на день звільнення
коштів, підтверджують наявність спору
між сторонами про розмір сум, які
належали позивачеві до виплати при
звільненні, а тому суд першої інстанції
правильно застосував до спірних
правовідносин норму ч.2 ст.117 КЗпП
України, що також узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною у постанові від 21
листопада 2011 року (Справа №6-60цс/11).

Однак, на думку колегії, висновок суду
про присуджений позивачеві розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку при звільненні - 80 тисяч, є
необґрунтованим і не в повній мірі
відповідає обставинам справи.

У вказаній вище постанові Верховного
Суду України від 21 листопада 2011 року,
прийнятій за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, яка,
в силу ст.360-7 ЦПК України, є обов"язковою
для всіх судів України, зазначено, що
при частковому задоволенні позову
працівника про стягнення належних до
виплати сум, суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що середньомісячний
заробіток позивача становив 3800
гривень, відповідач заборгував
позивачеві 2280 гривень заробітної плати
за серпень 2009 року, решту, належних до
сплати позивачеві коштів, становить
компенсація за 72 дні невикористаної
позивачем відпустки у розмірі 10427
гривень 04 копійки.

З акту перевірки Територіальної
державної інспекції праці у Львівській
області №13-01-097/2248 від 29 грудня 2010 року
(а.с.45-49 т.1), проведеної на вимогу
прокуратури Жовківського району
Львівської області від 30 листопада 2010
року №31, встановлено, що в ході
перевірки документів про прийняття на
роботу, наказу про звільнення, особової
картки форми П-2, відомостей про
нарахування та виплату ОСОБА_2
заробітної плати за серпень 2009 року,
розрахункових коштів адміністрацією
не представлено.

Відсутність вказаних вище документів,
зокрема, про нарахування та виплату
розрахункових коштів, новообраний за
рішенням зборів учасників ТОВ "СІД" від
19 серпня 2009 року (протокол №4) директор
ОСОБА_4 пояснив відсутністю на
підприємстві на момент вступу його на
дану посаду штатних розписів, табелів
відомості обліку робочого часу та
виплати заробітної плати, наказів про
відпустки тощо, відповідальність за
ведення яких було покладено на
позивача ОСОБА_2, як на директора
товариства, і які він не передав новому
директору.

На спростування встановлених
Інспекцією обставин, позивач не надав
доказів, які б свідчили про передачу
позивачем новому директору всієї
кадрової документації.

На думку колегії, відсутність такої
документації на підприємстві,
необхідної для нарахування та виплати
позивачеві розрахункових коштів при
звільненні з дотриманням строків,
визначених статтею 116 КЗпП України, є
підтвердженням часткової вини
позивача, як попереднього керівника, у
дотриманні відповідачем вимог ст.116
КЗпП України.

Таким чином, з урахуванням спірної
суми, на яку позивач мав право (12707
гривень 04 копійки), частки, яку вона
становила у заявлених вимогах (80%),
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком (сума заборгованих
коштів становить 3,3 середньомісячних
заробітних плат позивача, з яких більша
частина коштів (10427 гривень 04 копійки) -
компенсація за невикористані ним
відпустки) та викладених вище обставин
справи, а саме: не звернення позивача
протягом тривалого часу (близько
півтора року з моменту звільнення з
роботи) з вимогою до відповідача, в
тому числі й через суд, про розрахунок
при звільненні, відсутність на
підприємстві необхідної для виплати
розрахункових коштів кадрової
документації, відповідальність за
ведення якої, в силу статутних
повноважень, була покладена на
позивача, як на керівника, - колегія
суддів дійшла висновку про те, що
розмір відшкодування за затримку
розрахунку при звільненні слід
обмежити сумою заборгованих
позивачеві розрахункових коштів - 12707
гривень.

З урахуванням викладених вище мотивів,
рішення суду першої інстанції
необхідно змінити, зменшивши розмір
присудженого позивачеві відшкодування
за затримку розрахунку при звільненні
з 80 тисяч гривень до 12707 гривень.

В іншій частині оскаржуване рішення
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.3,4, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

в и р
і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "СІД"
задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду
м. Львова від 22 жовтня 2013 року змінити в
частині визначення розміру середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, який підлягає
стягненню з товариства з обмеженою
відповідальністю "СІД" в користь
ОСОБА_2.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "СІД" в користь ОСОБА_2
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 12707
(дванадцять тисяч сімсот сім) гривень.

В решті рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 22 жовтня 2013
року залишити без змін.

Головуючий:
___________________ Бойко С.М.

Судді:
___________________ Левик Я.А.

__________________ Штефаніца Ю.Г.