Справа № 570/5600/13-ц
Номер провадження 2/570/347/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року

Рівненський районний суд Рівненської
області в особі:

судді Красовського О.О.

при секретарі Беднарчук Г.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Обарівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області про визнання права власності,
-

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що є спадкоємцем майна за
заповітом після смерті ОСОБА_2 Позивач
бажає оформити спадкові права, проте
цьому перешкоджають наступні
обставини: на час посвідчення заповіту
щодо земельної ділянки був виданий
сертифікат на право на земельну частку
(пай). На час відкриття спадщини був
оформлений державний акт на право на
земельну частку (пай). Таким чином
нотаріус відмовив в оформленні
спадкових прав. Тому позивач звернувся
до суду з даним позовом та просить суд
його задовольнити.

Позивач та його представник не
з'явилися в судове засідання. Згідно до
поданої заяви позов підтримують та
просять справу розглядати без їх
участі.

Від Обарівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області надійшла заява, згідно до якої
вони просять справу розглядати без їх
участі, проти заявленого позову не
заперечують.

Дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов підлягає до
задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні,
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 Після її
смерті залишилося спадкове майно, в
тому числі земельна частка (пай).

Ще при житі ОСОБА_2 слала заповіт,
згідно якого земельну частку (пай)
заповіла позивачеві.

Статті 1216, 1217, 1261, 1268 ЦК України 2003 р.
визначають, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Аналогічні положення викладені в п. 16
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30.05.2008 р. "Про судову
практику у справах про спадкування".
Крім того, в зазначеному п. 16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України
вказано, що заповіт є правочином, тому
на нього поширюються загальні
положення про правочини.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків. Стаття 203 ЦК України,
передбачає, що крім інших загальних
вимог до правочину, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

З огляду на зазначене чітко вбачається,
що спадкодавець, складаючи заповіт,
діяла на підставі та відповідно до
вимог закону. Вчиняючи даний правочин,
спадкодавець самостійно та вільно
виявила свою волю щодо настання
реальних правових наслідків вчиненого
нею правочину, а саме тих наслідків, що
в разі її смерті позивач успадкує
земельну частку (пай), хоча вона
безпосередньо не зазначила про те, на
підставі якого правовстановлюючого
документу їй це майно належало.

Право заповідача на земельну частку
(пай) на час складання заповіту
підтверджувалося саме сертифікатом, в
якому згідно постанови Кабінету
Міністрів України № 801 від 12.10.1995 р. "Про
затвердження форми сертифіката на
право на земельну частку (пай) і зразка
Книги реєстрації сертифікатів на право
на земельну частку (пай)" вказувалася
площа земельної ділянки в умовних
кадастрових гектарах та вартість паю.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв) № 899
від 05.06.2003 р., основним документом, що
посвідчує право на земельну частку
(пай), є сертифікат на право на земельну
частку (пай), виданий
райдержадміністрацією.

Аналогічне положення зазначене в п. 11
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30.05.2008 р. "Про судову
практику у справах про спадкування", де
зазначено, що при вирішенні спору
спадкування права на земельну частку
(пай) основним документом, що посвідчує
таке право, є сертифікат про право на
земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповіт було посвідчено посадовою
особою органу місцевого
самоврядування відповідно до вимог
ст.1251 ЦК України.

У встановлений законом шестимісячний
строк (1 ст. 1270 ЦК України) позивач
звернувся до Рівненської районної
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини.
Державним нотаріусом Рівненської
районної держнотконтори відкрито
спадкову справу № 33/2013.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. За
таких умов спадкодавець мав право на
земельну частку (пай), і ним
розпорядився на користь позивача.
Зважаючи на наведене суд вважає, що
заявлений позов є обґрунтованим та
доведеним, а тому підлягає до
задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215, 217, 218
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Обарівської сільської
ради Рівненського району Рівненської
області про визнання права власності -
задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
НОМЕР_1, виданим Рівненським РВ УМВС
України в Рівненській області 09.03.1998
року) право власності на земельну
частку (пай) розміром 3, 18 га, що на
території Обарівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області, в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_2 (померла
ІНФОРМАЦІЯ_2), кадастровий номер
ділянки 56:246:874:00:03:001:0003.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
районний суд Рівненської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Красовський О.О.