У Х В А Л А

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
31 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що 17 травня 2006 року
між банком та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, за яким остання
отримала кредит у розмірі 113 тис. грн зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом і
щомісячної комісії за
розрахунково-касове обслуговування у
розмірі 0,55 % від суми наданого кредиту,
комісії за дострокове погашення
кредиту відповідно до п. 3.11
кредитного договору з кінцевим
терміном повернення до 15 травня 2026
року.

Відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконала
та станом на 12 березня 2013 року має
заборгованість у розмірі 11 093 грн 96
коп., з яких сума заборгованості за
кредитом - 2 742 грн 96 коп., заборгованість
по процентам за користування кредитом -
368 грн 09 коп., заборгованість по комісії
за користування кредитом - 6 215 грн, пеня
- 1 767 грн 91 коп.

Посилаючись на ці обставини, позивач
просив суд стягнути з ОСОБА_3 на
його користь заборгованість за
кредитним договором у сумі 11 093 грн 96
коп. та понесені судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 31 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 18 березня 2014 року, у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
передати справу на новий судовий
розгляд.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем не надано детального
розрахунку заборгованості відповідача
за кредитним договором із зазначенням
розміру надмірно сплачених грошових
коштів у вигляді збільшеної процентної
ставки та пені за період з 1 лютого 2009
року по 23 квітня 2012 року та зарахування
цих коштів у рахунок сплати
заборгованості за кредитом.

Апеляційний суд погодився з таким
висновком суду першої інстанції,
зазначивши, що надані позивачем в
обґрунтування позовних вимог
розрахунок заборгованості та виписка з
рахунку не є належними доказами у
розумінні ст. 60 ЦПК України, що
свідчать про наявну та беззаперечну
заборгованість відповідача за
кредитним договором саме у розмірі,
визначеному банком.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судом установлено, що 17 травня 2006 року
між банком та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за яким
остання отримала кредит у розмірі 113
тис. грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 1 % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом і щомісячної комісії за
розрахунково-касове обслуговування у
розмірі 0,55 % від суми наданого кредиту,
комісії за дострокове погашення
кредиту відповідно до п. 3.11
кредитного договору з кінцевим
терміном повернення до 15 травня 2026
року.

З 1 лютого 2009 року банк збільшив
відсоткову ставку за кредитним
договором до 22,73 % річних.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 13 липня 2012 року зобов'язано
закрите акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ЗАТ КБ «ПриватБанк») нараховувати
проценти за користування кредитом у
розмірі 1 % на місяць за період з 17
травня 2006 року по 13 липня 2012 року по
кредитному договору від 17 травня 2006
року, укладеного між банком та ОСОБА_3;
зобов'язано ЗАТ КБ «ПриватБанк»
зарахувати надмірно сплачені грошові
кошти у вигляді збільшеної процентної
ставки та пені по вказаному кредитному
договору за період з 1 лютого 2009 року по
23 квітня 2012 року у рахунок сплати
заборгованості за кредитом, виходячи
із розміру проценту за користування
кредитом - 1 % на місяць; зобов'язати
ЗАТ КБ «ПриватБанк» надати ОСОБА_3
довідку про сплату кредиту, а також
щодо розміру процентної ставки та пені
по вказаному кредитному договору.

Позивач вказував на наявність у ОСОБА_3
перед банком заборгованості за
кредитним договором у сумі 11 093 грн 96
коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження своїх вимог позивач
надав суду розрахунок заборгованості
за кредитним договором (а. с. 4-8, 84-106) та
виписку з рахунку ОСОБА_3 (а. с. 112-117).

Визнаючи вказані докази неналежними у
розумінні ст. 60 ЦПК України,
апеляційний суд, не виконавши свої
повноваження, визначені ст. ст. 303, 315
ЦПК України, фактично ухилився від свої
процесуальних обов'язків; не з'ясував
обставин, які визнав такими, що
підлягають встановленню, не перевірив
їх доказами. При цьому згідно зі ст. ст.
58, 59 ЦПК України наданий банком
розрахунок заборгованості за
кредитним договором є належним і
допустимим доказом у такій категорії
справ, який оцінюється судом за
правилами ст. 212 ЦПК України. Відмовивши
у позові, суд тим самим спір не вирішив.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18
березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко