АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у 1 інстанції - Батрин О.В.
Доповідач - Борисова
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М.,
Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу
Печерського районного суду м. Києва від
02 жовтня 2014 року про відмову в
задоволенні скарги боржника ОСОБА_2 на
неправомірні дії та скасування
постанови виконуючого обов'язки
начальника відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Кузьменко Олексія
Степановича про відмову у задоволенні
відводу головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Рагімової Асі Назімівни
по виконанню рішення Печерського
районного суду м. Києва від 10 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Дочірній банк Свербанку Росії»,
приватного підприємства «Лекс», треті
особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус
київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 про визнання недійсними
окремих пунктів договору іпотеки,
визнання договору іпотеки припиненим
та за зустрічним позовом публічного
акціонерного товариства «Дочірній
банк Свербанку Росії» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із скаргою, в якій просив визнати
протиправною та скасувати повністю
постанову ВП № 41840425 від 08 серпня 2014
року виконуючого обов'язки начальника
ВПВР ДВС України Кузьменко О.С. про
відмову у задоволенні відводу
головного державного виконавця ВПВР
ДВС України Рагімової A.H., заяву про
відвід від 02 серпня 14 року
задовольнити.

Свої вимоги мотивував тим, що державний
виконавець ВПВР ДВС УкраїниРагімова
А.Н. підлягає відводу, як така, що є
заінтересованою у результаті
виконання рішення суду, оскільки про це
свідчать докази, що містяться в
матеріалах справи.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 02 жовтня 2014 року у
задоволенні скарги - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої
інстанції представник боржника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати ухвалу та постанову
нову, якою задовольнити скаргу
апелянта, а саме: визнати протиправною
та скасувати повністю постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№41840425 від 03 лютого 2014 року, винесену на
підставі виконавчого листа №2/237/10
виданого 10 жовтня 2013 року Печерським
районним судом м. Києва; визнати дії
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень ДВС
України Гречух О.Я. протиправними щодо
винесення постанови ВП №41840425 від 03
лютого 2014 року на підставі неіснуючого
виконавчого листа №2/237/10 виданого
нібито 10 жовтня 2013 року Печерським
районним судом м. Києва.

Вказує на те, що всупереч вимогам ст.
ст.74, 312 ЦПК матеріали справи не містять
даних про виклик сторін в судове
засідання.

Крім того, суд порушив вимоги ст. 386 ЦПК
України і розглянув скаргу через 55 днів
з дня її подання до суду.

Зазначив, що державний виконавець
відкрила виконавче провадження за
ухвалою, яка не набрала законної сили.

В судовому засіданні представник
заявника ОСОБА_2 доводи апеляційної
скарги підтримав та просив її
задовольнити.

Представник заінтересованої особи ПАТ
«Сбербанк Росії» та представник
Державної виконавчої служби України
проти апеляційної скарги заперечували,
просили ухвалу суду залишити без змін.

Заінтересовані особи: приватне
підприємство «Лекс», ОСОБА_6, приватний
нотаріус КМНО ОСОБА_7 в судове
засідання не з'явилися, про день, час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, колегія суддів вважає
можливим розглядати справу у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд
першої інстанції виходив з відсутності
обставин, за наявності яких, державний
виконавець підлягав би безумовному
відводу.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець, експерт, спеціаліст,
оцінювач, перекладач не можуть брати
участі у виконавчому провадженні і
підлягають відводу, якщо вони є
близькими родичами сторін, їх
представників або інших осіб, які
беруть участь у виконавчому
провадженні, або заінтересовані в
результаті виконання рішення, або є
інші обставини, що викликають сумнів у
їх неупередженості.

Підстави для відводу поділяються на
дві групи: ті, що безпосередньо
визначені в нормі закону, та ті, що є
наслідком суб'єктивного уявлення
сторін виконавчого провадження.

Заінтересованість державного
виконавця, експерта, спеціаліста,
оцінювача або перекладача у
результатах виконання рішення слід
розуміти як наявність у них
матеріального чи морального інтересу в
результаті тих дій, які супроводжують
виконання рішення. За наявності хоча б
однієї з названих підстав державний
виконавець, експерт, спеціаліст,
оцінювач чи перекладач не можуть брати
участь у виконавчому провадженні і
повинні заявити самовідвід.

Крім можливостей самовідводу, відвід
зазначеним особам можуть з тих же
підстав заявити стягувач, боржник або
їх представники. Іншим особам закон
такого права не надає.

Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року
до відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України надійшла заява від
представника боржника ОСОБА_2 про
відвід головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Рагімової А.Н. по виконанню рішення
Печерського районного суду м. Києва по
цивільній справі № 2-237/10.

Вказана заява відповідно до ч.ч.3, 8 ст.16
Закону України «Про виконавче
провадження» розглянута 8 серпня 2014
року виконуючим обов'язки начальника
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
КузьменкоО.С., про що винесено
постанову про відмов у її задоволенні.

Аналізуючи матеріали справи, колегія
суддів погоджується з аргументованим
висновком суду першої інстанції про те,
що в діях державного виконавця
відсутній матеріальний чи моральний
інтерес в результаті тих дій, які
супроводжують виконання рішення.

Доводи заявника щодо відводу
державного виконавця зводяться лише до
його не погодження з рішеннями та діями
державного виконавця Рагімової А.Н. у
виконавчому провадженні № 41840425 по
виконанню рішення суду у справі № 2-237/10.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
постанова про відмову у задоволенні
відводу є мотивованою та підстав для її
скасування та відведення державного
виконавця немає.

Отже, узагальнюючи підстави для
відмови у задоволенні скарги, судова
колегія приходить до висновку про
відсутність обставин, які передбачають
відвід державного виконавця, оскільки
згідно рішень Європейського суду з
прав людини, де серед іншого вказано, що
відвід можливий тоді, коли у
стороннього спостерігача могли б
виникнути сумніви в неупередженості
органу чи посадової особи, що
забезпечує виконання рішення суду.

Твердження апелянта про те, що всупереч
вимогам ст.74 ЦПК матеріали справи не
містять даних про виклик сторін в
судове засідання, є безпідставними та
надуманими, з огляду на таке.

У статтях 74-76 ЦПК України врегульовано
порядок вручення судових повісток.

Згідно з ст.76 ЦПК України судові
повістки, адресовані фізичним особам,
вручаються їм під розписку. Якщо особу,
якій адресовано судову повістку, не
виявлено в місці проживання, повістку
під розписку вручають будь-кому з
повнолітніх членів сім'ї, які
проживають разом з нею, а за їх
відсутності - відповідній
житлово-експлуатаційній організації
або виконавчому органу місцевого
самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що
заявник про розгляд справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить розписка (а.с.42).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
від 04 листопада 1950 року, яка набрала
чинності для України з 11 вересня 1997
року, та відповідно до ст. 9 Конституції
України є частиною національного
законодавства України, передбачено, що
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку належним і
безстороннім судом, встановленим
законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Надточій проти України» та
пункті 23 рішення Європейського суду з
прав людини у справі «Гурепка проти
України № 2» наголошується на принципі
рівності сторін - одному із складників
ширшої концепції справедливого
судового розгляду, який передбачає, що
кожна сторона повинна мати розумну
можливість відстоювати свою позицію у
справі в умовах, які не ставлять її в
суттєво менш сприятливе становище в
порівнянні з опонентом.

Таким чином, дії суду щодо розгляду
скарги відповідають прецедентній
практиці Європейського суду з прав
людини щодо застосування статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка гарантує
справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно
визнання протиправною та скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження ВП №41840425 від 03 лютого 2014
року та визнання дій старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Гречух О.Я. протиправними, колегія
судді не приймає до уваги, оскільки
такі вимоги не були предметом розгляду
у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 386 ЦПК скарга
розглядається у десятиденний строк в
судовому засіданні за участю заявника
і державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби, рішення, дія чи бездіяльність
якої оскаржується.

Посилання представника ОСОБА_2 на те, що
суд порушив вимоги ст. 386 ЦПК України і
розглянув скаргу через 55 днів з дня її
подання до суду, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки дані
недоліки у розгляді справи не вплинули
на суть постановленої ухвали.

Інші доводи апеляційної скарги
також не спростовують правильність
висновків суду першої інстанції, і на
законність оскаржуваної ухвали не
впливають.

Враховуючи наведене вище, колегія
дійшла висновку про законність
постановленої ухвали та
безпідставність доводів апеляційної
скарги.

Відповідно до ч.1 ст.312 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
ухвалу без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Отже, ухвала суду постановлена з
дотриманням норм процесуального
права, тому підстав для її скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 02 жовтня 2014 року в справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді