У Х В А Л А

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу; за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 28 вересня 2009 року
він передав ОСОБА_4 діагностичну
ультразвукову систему Logiq 100 PRO з трьома
датчиками без принтера. Заборгованість
за отримання апарату становила 3 800
доларів США, яку відповідач відповідно
до складеної ним розписки зобов'язався
повернути до 30 грудня 2009 року, проте
зобов'язання не виконав.

У зв'язку з цим, уточнивши позовні
вимоги, позивач просив суд стягнути з
ОСОБА_4 на його користь надану йому суму
як позику у розмірі 30 373 грн 40 коп., 3 %
річних у сумі 911 грн 20 коп., пеню у сумі 5
427 грн 56 коп. та понесені судові
витрати.

ОСОБА_5 пред'явила позов до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, посилаючись на те, що 28 вересня
2009 року вона та ОСОБА_3, з яким на той час
вона перебувала у шлюбі, повернули
ОСОБА_4 діагностичну ультразвукову
систему Logiq 100 PRO з трьома датчиками без
принтера, придбану ними у відповідача 5
червня 2008 року зі сплатою частини
вартості у сумі 3 800 доларів США. ОСОБА_4
за розпискою зобов'язався повернути
сплачені нею та ОСОБА_3 кошти у
вказаній сумі до 30 грудня 2009
року. Зазначала, що має право на
половину суми боргу, оскільки договір
позики був укладений ОСОБА_3 за час
перебування у шлюбі і позичені ним
кошти є спільною сумісною власністю
подружжя.

У зв'язку із цим, ОСОБА_5 просила суд
стягнути з ОСОБА_4 на її користь 18
356 грн 80 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Року від 24 лютого 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 квітня
2014 року рішення районного суду
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
суму коштів у розмірі 1 900 доларів США,
що за офіційним курсом Національного
банку України складає 21 375 грн. У
задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено. Позов ОСОБА_5
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_5 суму коштів у розмірі
1 900 доларів США, що за офіційним курсом
Національного банку України складає 21
375 грн. У задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить рішення апеляційного
суду скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовів
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив із того, що позови пред'явлено з
правовідносин позики, проте аналіз
розписки (а. с. 6) і фактичних
правовідносин між сторонами свідчить
про те, що між ними було укладено не
договір позики, а договір
купівлі-продажу та мало місце його
неналежне виконання, у зв'язку з чим
сторони домовились про повернення
раніше сплачених коштів із
відстрочкою.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, відповідають фактичним
обставинам справи й вимогам закону.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позовів ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, апеляційний суд виходив із
того, що договір купівлі-продажу від 5
червня 2008 року, за яким ОСОБА_4 згідно з
розпискою отримав 3 800 доларів США, був
укладений ОСОБА_5 в інтересах сім'ї;
відповідач взятого на себе
зобов'язання повернути кошти не
виконав.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 5 червня 2008 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено
договір купівлі-продажу, згідно з яким
ОСОБА_4 зобов'язався поставити ОСОБА_5
діагностичну ультразвукову систему Logiq
100 PRO з трьома датчиками загальною
вартістю 9 700 доларів США.

Як убачається з розписки, 28 вересня 2009
року ОСОБА_3 передав ОСОБА_4
ультразвукову систему Logiq 100 PRO з трьома
датчиками без принтера, а останній за
згодою ОСОБА_3 зобов'язався повернути
заборгованість у сумі 3 800 доларів до 30
грудня 2009 року (а. с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
апеляційний суд, у порушення вимог ст.
ст. 11, 303 ЦПК України, вийшов за межі
позовних вимог і задовольнив позов,
виходячи із загальних зобов'язальних
норм, не звернувши уваги на те, які саме
зобов'язання виникли між сторонами.
Разом з тим, визначення справжньої
правової природи правовідносин сторін
та справжнього змісту письмового
документа (розписки) є обов'язком судів.

Зазначена правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від 2
липня 2014 року № 6-79цс14, яка відповідно
до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою
для всіх судів України.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та
встановивши характер правовідносин
сторін, дійшов обґрунтованого висновку
про відмову у задоволенні позову,
оскільки між сторонами виникли
правовідносини із договору
купівлі-продажу, а не щодо договору
позики.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України
встановивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 квітня
2014 року скасувати, рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого
Року від 24 лютого 2014 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко