Р І Ш Е Н Н Я Справа №
200/14448/14-ц

Ім’ям України Провадження №
2/200/3531/14

(заочне)

16 вересня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська, у складі:

головуючого –
судді
Литвине
нка І.Ю.

при секретарі -

Голов’яшкін
ій В.І.

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Державної міграційної служби у
Дніпропетровській області та ОСОБА_2
про надання дозволу на виїзд дитини за
кордон та зобов’язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у серпні 2014 року
звернувся до суду із позовом до
відповідачів - ГУ ДМС у
Дніпропетровській області та ОСОБА_2,
прохаючи суд про наступне: надати
дозвіл на виїзд за межі України
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженого у м. Дніпропетровську, без
згоди та супроводу матері – ОСОБА_2, до
досягнення ним 18-річного віку; надати
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на
виготовлення проїзного документу для
виїзду дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без
згоди матері – ОСОБА_2; зобов’язати
Головне управління Державної
міграційної служби у
Дніпропетровській області прийняти
документи та видати проїзний документ
дитини для виїзду за кордон ОСОБА_3,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 2-5).

В обґрунтування своїх позовних вимог
вказав, що перебував у шлюбі із ОСОБА_2,
який розірвано 18 лютого 2004 року. Від
шлюбу є неповнолітня дитина – ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
20 жовтня 2010 року визначено місце
проживання дитини – ОСОБА_3, разом з
батьком - ОСОБА_1 Відповідачка з 2011 року
фактично мешкає в Російській
Федерації, участі у вихованні дитини не
бере, бачиться із сином 1-2 рази на рік,
що встановлено рішеннями низки судів.
Він має можливість та бажання разом із
сином тимчасово виїжджати на
відпочинок та оздоровлення дитини за
межі України. Син також самостійно
бажає відвідувати інші країни у складі
організованих дитячих навчальних та
екскурсійних груп. Не дивлячись на
наявність у нього можливості вивозити
дитину на лікування за кордон, а у сина
бажання відвідувати інші країни,
зробити цього він не може, так як
відповідачка ухиляється від надання
нею згоди на тимчасовий виїзд дитини за
кордон та на оформлення проїзного
документа дитини на виїзд за кордон.
Без нотаріально засвідченого
клопотання одного з батьків, вивезти
дитину за кордон неможливо. Згідно з п.
18 «Правил оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон та проїзного документу дитини,
їх тимчасового затримання та
вилучення», які затверджені постановою
Кабінету Міністрів України № 231 від 31
березня 1995 року, оформлення паспорту чи
проїзного документу здійснюється на
підставі заяви батьків (законних
представників батьків чи дітей), а у
разі, коли батьки не перебувають у
шлюбі між собою, того із них, з ким
проживає дитина, справжність підпису
яких засвідчено нотаріально; за
наявності заперечень одного з батьків
– документ може бути оформлено на
підставі рішення суду. Відповідно до
вимог ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в’їзду в
Україну громадян України», за
відсутності згоди одного з батьків,
виїзд неповнолітнього громадянина за
кордон може бути дозволено на підставі
рішення суду. Умовами п. 4 Правил
перетинання державного кордону
України громадянами України, які
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України № 57 від 27 січня 1995
року, виїзд з України громадян, які не
досягли 16-річного віку, у супроводі
одного з батьків або інших осіб,
уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється, наряду з іншим, у разі
пред’явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків. 01 липня
2014 року він звернувся до Головного
управління ДМС України у
Дніпропетровській області із заявою
про видачу проїзного документу на
виїзд за кордон сина – ОСОБА_3, у чому
отримав відмову з тих підстав, що ним не
надано нотаріально посвідченої згоди
ОСОБА_2 на виїзд дитини, яка ухиляється
від надання такого дозволу. З наведених
підстав, виходячи із пріоритетності
інтересів неповнолітньої дитини,
спираючись на норми п. 2 ст. 2 протоколу
№ 4 Конвенції «Про права людини», ст. 3
Конвенції ООН «Про права дитини» від 20
листопада 1989 року, ст. 313 ЦК України, ст. 1
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в’їзду в Україну громадян
України», ст.ст. 7, 150, 155 СК України,
виходячи з судової практики з розгляду
справ цієї категорії, яка склалася в
Україні, вважає, що має право на
задоволення позову.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав, прохав задовольнити.
Додатково пояснив, що з 2008 року син
проживає із ним, а матір сина з 2011 року
майже постійно мешкає у м. Москві
Російської Федерації. Вона майже не
з’являється в Україні, а коли
з’являється, то не бажає надавати
дозвіл на виїзд дитини за кордон. Тому
отримати від неї дозвіл на вивезення
дитини за кордон, надзвичайно складно.
При останньому спілкуванні з нею за
допомогою інтернет-зв’язку та скайпу,
вона прямо повідомила, що крім м. Москви
нікуди дитині виїжджати не дозволить.
Ненавидить його, Україну і усе, що
пов’язано у неї з Україною, вважаючи
Москву містом необмежених можливостей.
Судовими рішеннями встановлено, що він
належним чином виховує сина, в повній
мірі забезпечує його матеріально, в той
час як мати участі у вихованні не бере,
станом справ сина не цікавиться. Син,
який знаходиться на його повному
забезпеченні та піклуванні, росте дуже
здібною дитиною - навчається майже на
відмінно, займається спортом, займає
призові місця у навчальних конкурсах і
спортивних змаганнях. З метою
забезпечення безперешкодної
можливості дитині оздоровлюватися та
бачити світ, прохає позов задовольнити.

Представник ГУ ДМС у Дніпропетровській
області в судове засідання не
з’явився, звернувся до суду із
письмовою заявою, в якій не заперечує
проти задоволення позовних вимог,
прохає розглядати справу за його
відсутності (а.с. 31).

Відповідачка ОСОБА_2 в силу вимог ч. 5 ст.
74 ЦПК України, вважається такою, яка
належним чином повідомлена про час та
місце розгляду справи, але у судове
засідання не з’явилась, письмових заяв
та клопотань суду не надала (а.с. 29, 33-34).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК
України якщо суд не має відомостей про
причину неявки відповідача,
повідомленого належним чином, то може
вирішувати справу на підставі наявних
у ній даних чи доказів (постановлювати
заочне рішення). Позивач не заперечував
проти розгляду справи за відсутності
відповідача та представника
відповідача. З цих підстав суд,
спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК
України, розглянув справу у заочному
порядку та ухвалив рішення.

Заслухавши пояснення позивача та
перевіривши фактичні обставини справи
наданими ним письмовими доказами, суд
приходить до висновку про можливість
часткового задоволення позову,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у шлюбі, який 18 лютого 2004
року розірвано. Від шлюбу мають
неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
20 жовтня 2010 року визначено місце
проживання дитини – ОСОБА_3 разом із
батьком - ОСОБА_1 Із наявних в
матеріалах справи доказів та судових
рішень, які набрали чинності,
встановлено, що ОСОБА_2 проживає за
межами України, що ускладнює надання
нею згоди на тимчасовий виїзд на
відпочинок та оздоровлення її
неповнолітньої дитини поза межі
України та оформлення проїзного
документа дитини на виїзд за кордон
(а.с. 13-15). Судові витрати по справі
становлять 730 гривень 80 копійок (а.с. 1).

Відповідно до вимог ст. 7 Сімейного
кодексу України дитина має бути
забезпечена можливістю здійснення її
прав, установлених Конституцією
України, Конвенцією про права дитини,
іншими міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.
Відповідно до вимог ст. 1, ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України
та в'їзду в Україну громадян України»
та п.18 «Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення» громадянин України має
право виїхати з України, крім випадків,
передбачених законом та в’їхати в
Україну; оформлення проїзного
документа дитини провадиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників батьків чи дітей у разі
потреби самостійного виїзду
неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду. Відповідно до
вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу
України, дитина має бути забезпечена
можливістю здійснення її прав,
установлених Конституцією України та
Конвенцією про права дитини, а
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини. Згідно п. 1 ст. 3 Конвенції прав
дитини в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

З наведених норм чинного законодавства
України та фактичних обставин справи
випливає наступне. Судовим рішенням
визначено місце проживання
неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 разом
із батьком – ОСОБА_1 Мати дитини -
ОСОБА_2, участі у вихованні дитини майже
не бере, тому що фактично проживає поза
межами України – у Російській
Федерації, яка знаходиться з Україною у
стані неоголошеної війни. Позивач має
бажання та можливість разом із
неповнолітнім сином тимчасово
виїжджати за межі України для
відпочинку та оздоровлення, однак
позбавлений такого права, в зв’язку із
тим, що ОСОБА_2 ухиляється від надання
обов’язкової згоди на оформлення
проїзного документу дитини на виїзд за
кордон, а також у наданні згоди на
тимчасовий виїзд дитини за кордон.
Бажання батька оздоровити сина за
кордоном не суперечить чинному
законодавству, а реалізація права
батька і неповнолітньої дитини
відпочивати у обраному ними місці
відповідає інтересам дитини. Таким
чином, право неповнолітньої дитини на
виїзд з України та право батька за
вивезення своєї дитини за межі України,
з боку відповідачки порушене, а тому
підлягає судовому захисту. Суд вважає
за можливе захистити порушене право у
обраний позивачем спосіб - шляхом
надання йому дозволу вивозити за межі
України його дитину - неповнолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та без
супроводу його матері – ОСОБА_2,
починаючи зо дня набрання рішенням
законної сили і до досягнення дитиною
повноліття; надання дозволу позивачеві
на отримання та виготовлення проїзного
документу на вивезення за межі України
неповнолітнього ОСОБА_3, без згоди його
матері - ОСОБА_2.

Одночасно з цим, суд не знаходить
підстав для задоволення позовних вимог
у частині зобов’язання ГУ ДМС у
Дніпропетровській області прийняти
документи та видати проїзний документ
дитини для виїзду за кордон
неповнолітнього ОСОБА_3, оскільки
порядок оформлення проїзного
документа дитини передбачений
постановою Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення» з
обов’язкової згодою, посвідченою
нотаріально, іншого з батьків дитини,
або судового рішення. Тому, відмова
цього відповідача у видачі проїзних
документів позивачеві не суперечить
вимогам чинного законодавства України
і підстав для його зобов’язання
вчинити дії – видати проїзний
документ, на разі немає. Такі підстави
можуть виникнути у випадку відмови ГУ
ДМС у Дніпропетровській області
виконати судове рішення.

Судові витрати підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача у
фактично понесених межах – у сумі 730
грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.150, 155 Сімейного кодексу України,
ст.ст. 3, 10-11, 15, 60, 74-76, 88, 169, 208, 212-215, 293 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 – задовольнити частково.

Дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
вивозити за межі України
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
без згоди та без супроводу його матері
– ОСОБА_2, починаючи зо дня набрання
рішенням законної сили і до досягнення
дитиною повноліття.

Дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
отримання та виготовлення проїзних
документів на вивезення за межі
України неповнолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди його матері -
ОСОБА_2.

У задоволенні позовних вимог у іншій
частині позову – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у сумі 730 гривень 80
копійок.

Рішення суду може бути оскаржене
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції
протягом 10 днів зо дня його
проголошення особами, що брали участь у
судовому засіданні, а особами, які не
брали участь у судовому засіданні –
протягом 10 днів зо дня отримання ними
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
протягом 10 днів зо дня його
проголошення, або протягом 10 днів зо
дня отримання його копії учасниками
процесу, які не брали участь у судовому
засіданні, якщо не буде оскаржено у
встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуто
Бабушкінським районним судом м.
Дніпропетровська за заявою
відповідача, яку може бути подано
протягом 10 днів зо дня отримання ним
копії рішення.

Суддя
І.Ю. Литвиненко