Справа № 755/7274/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності та ділової репутації, -

у с т а н о в и в :

12.03.2014 року позивач звернувся до суду із
позовом до відповідача про захист
честі, гідності та ділової репутації.
Вимоги позовної заяви мотивовано тим,
що народний депутат України ОСОБА_2
(відповідач у справі) оприлюднив та
розповсюдив стосовно позивача
неправдиву (недостовірну) інформацію,
що принижує честь, гідність та ділову
репутацію позивача. Так, 30.11.2013 року
відповідач через свій блог на веб-сайті
«Кореспондент.net»: ІНФОРМАЦІЯ_1, поширив
власну статтю під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_2». Текст із вказаної
статті також був розміщений
відповідачем на власній сторінці у
соціальній мережі Фейсбук: ІНФОРМАЦІЯ_3
о 08 год. 33 хв. 30.11.2013 року. Позивач
посилається на те, що у абзаці 2
вищезазначеної статті, відповідач,
зокрема, безпідставно зазначає:
«ОСОБА_1 - так звучить ім'я людини, яка,
на думку «неполітичних» політиків
Майдану надала звук і забрала його за
дві години до штурму Майдану».
Використовуючи, на думку позивача,
неперевірені та надумані факти
відповідач наводить неправдиву
інформацію про те, що позивач забрав
звук за дві години до штурму Майдану.
При цьому жодних доказів, які б
підтверджували правдивість зазначених
відомостей відповідач не надав.
Позивач зазначає, що очевидним фактом є
те, що інформація наведена у статті
безпосередньо стосується особи
позивача та побудована у формі
«іронічних» звинувачень щодо
провокаційної діяльності позивача у
інтересах влади. На думку позивача,
підтвердженням цього, зокрема, є
наступні тези автора: абзац 3 статті:
«Дивовижно, але це ім'я співпадає з
іменем людини, яка у 2010 році, на думку
членів Податкового майдану
(Центральний штаб порятунку
українського підприємництва), здала
Податковий майдан, привівши у наметове
містечко охорону, яка складалась з
бойовиків ПР. Вони взяли під контроль
трибуну, мікрофон і один із входів у
наметове містечко»; абзац 4 статті
«…аполітичний Майдан…фінансувався і
організовувався досвідченими
фахівцями з руйнування протестних
настроїв, що діють в інтересах влади».
Позивач вважає, що зазначена
інформація є образливою, не відповідає
дійсності (є недостовірною) та порушує
немайнові права позивача. Посилаючись
на положення ст. 68 Конституції України,
п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009
року №1 позивач зазначає, що відомості
про позивача висвітлені в статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2» та поширені
відповідачем в Інтернет-мережі
являються недостовірними, формують
негативну ділову репутацію та
дискредитують позивача в очах
знайомих, колег-підприємців,
громадських активістів Євромайдану, та
невизначеного кола осіб, які мають
змогу ознайомитися із вказаною
інформацією, що є загальнодоступною.
Позивач вважає, що поширення
відповідачем вищезазначеної
інформації невизначеному колу осіб,
мало на меті опорочення честі, гідності
та ділової репутації позивача. На думку
позивача, розповсюджуючи недостовірні
відомості, відповідач намагається
переконати значну кількість громадян в
корисливих, меркантильних мотивах
діяльності позивача. Поряд з цим,
відповідач намагається створити
враження для невизначеного кола осіб
про начебто відношення позивача до
політичних махінацій під час
організації та функціонування мирних
протестних акцій, зокрема, Податкового
та Євромайдану. Після публікації
статті на веб-сайті «Кореспондент.net»
та аналогічного тексту на сторінці
Фейсбук, позивач отримав численні
дзвінки та погрози від людей, які
засуджували і вказували на його
причетність до розгону Євромайдану.
Також під час особистих зустрічей
позивачеві доводиться постійно
виправдовуватись, а також
вислуховувати питання про його
причетність до «злиття» Євромайдану,
що спричиняє моральні страждання та
наносить шкоду позитивній соціальній
оцінці особи позивача в очах оточуючих,
тобто ганьбить його честь. Позивач
зазначає, що являється Головою
Всеукраїнської громадської
організації «Союз захисту
підприємництва» та громадським
активістом, який тривалий час відстоює
демократичну незалежність та розвиток
європейських цінностей в Україні.
Поширена інформація про причетність
позивача до провокацій на Євромайдані
викликала обурення у членів ВГО «Союз
захисту підприємництва» та
колег-підприємців, що завдало значної
шкоди суспільній оцінці ділових і
професійних якостей позивача, тобто
його діловій репутації. Негативною
вважається інформація, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій
(наприклад, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетична поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо)
і яка, на думку позивача, порушує його
право на повагу до гідності, честі чи
ділової репутації. Спростування
поширеної недостовірної інформації
повинно здійснюватись незалежно від
вини особи, яка її поширила. Так, у ст. 297
ЦК України закріплено право на повагу
до гідності та честі: 1) кожен має право
на повагу до його гідності та честі; 2)
гідність та честь фізичної особи є
недоторканими; 3) фізична особа має
право звернутись до суду з позовом про
захист її гідності та честі. Очевидно,
що розповсюджена відповідачем
вищезазначена інформація про позивача
є негативною. Частиною 3 ст. 277 ЦК
України закріплено презумпцію, згідно
з якою вважається, що якщо про особу
поширено негативну інформацію, то така
інформація є недостовірною. Доказами
розповсюдження відповідачем
відомостей, які порочать особу
позивача, та підтверджують викладені
обставини, являється роздруківка
статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», опублікованої
30.11.2013 року в блозі відповідача на сайті
«Кореспондент.net» та роздруківка
тексту з публічної сторінки
відповідача в соціальній мережі
Фейсбук, опублікована 30.11.2013 року о 08
год. 33 хв. Згідно положень ст. 277 ЦК
України обов'язок довести, що поширені
відомості відповідають дійсності,
покладається на відповідача.
Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27.02.2009 року №1,
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).
Відповідно до закону під поширенням
відомостей розуміється опублікування
їх у пресі, передача по радіо,
телебаченню, використання інших
засобів масової інформації, викладення
у характеристиках, заявах, листах,
повідомлення в публічних виступах, а
також в іншій формі невизначеному
числу осіб або хоч би одній людині, що
вказує на те, що поширення відомостей
може відбуватися у будь-якій формі.
Позивач зазначає, що своїми діями
відповідач грубо порушив немайнові
права позивача та поширив недостовірну
інформацію, яка принижує його честь та
гідність, як громадянина та ділову
репутацію, як голови ВГО «Союз захисту
підприємництва». До відомостей, що
порочать особу, відносяться ті з них,
які принижують честь і гідність
громадянина або організації у
громадській думці чи думці окремих
громадян з точки зору додержання
законів, загальновизнаних правил
співжиття та принципів людської
моралі. Відповідно до норм Закону
України «Про статус народного
депутата», у своїй діяльності народний
депутат повинен дотримуватися
загальновизнаних норм моралі; поважати
честь і гідність інших народних
депутатів, службових та посадових осіб
і громадян; утримуватись від дій, заяв
та вчинків, що компрометують його
самого, виборців, Верховну Раду
України, державу. Позивач вважає, що
розповсюдження неправдивих відомостей
відповідачем суперечить закону та
моральним засадам суспільства,
дискредитує позивача, як підприємця з
активною громадською позицією, в очах
рідних, близьких, друзів, колег. Позивач
зазначає, що викладене вище
переконливо свідчить про порушення
наступних особистих немайнових прав
позивача: на повагу до гідності та
честі (ст. 297 ЦК України), на
недоторканість ділової репутації (ст.
299 ЦК України) і у відповідності до ст. 277
ЦК України позивач має право на
спростування недостовірної
інформації. За наведених обставин
позивач просить визнати
недостовірними, такими, що не
відповідають дійсності, порушують
права, свободи, ганьблять честь,
гідність, ділову репутацію позивача,
відомості опубліковані у статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2» і поширені 30.11.2013 року
через блог відповідача на веб-сайті
«Кореспондент.net», а також відомості,
опубліковані та поширені відповідачем
у соціальній мережі Фейсбук о 08 год. 33
хв. 30.11.2013 року, зобов'язати відповідача
спростувати вказані відомості у такий
же спосіб у який вони були поширені, не
пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання
рішенням законної сили та відшкодувати
за рахунок відповідача понесені
позивачем судові витрати.

В судовому засіданні позивач підтримав
вимоги позовної заяви з підстав
викладених у ній, просить позов
задовольнити і додатково пояснив суду,
що він не мав відношення до звукової
техніки, яка була встановлена на
Євромайдані. Коли майдану знадобилась
техніка, позивач, як голова союзу
підприємців, розповсюдив цю інформацію
і на відповідний заклик відізвався ФОП
ОСОБА_4 та надав звукову техніку. Що
далі було з технікою позивачу не
відомо, коли та у зв'язку із чим її
забрали і таке інше. Позивач зазначає,
що Центральний штаб порятунку
українського підприємництва не має
жодного відношення до Податкового
майдану. Саме позивач та ще деякі особи
були організаторами Податкового
майдану. Координаційною радою після
досягнення необхідних домовленостей з
владою було вирішено припинити акцію і
справжні підприємці роз'їхались по
домівках. Лишилось близько 30 осіб, які
мали на меті не підприємницькі чи
податкові, а сугубо політичні гасла, і
вони стали називати себе центральним
штабом. Саме до них приїхала міліція і
розібрала залишки цього вже не
зрозумілого майдану, який не мав нічого
спільного з Податковим майданом.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. Повідомлення відповідача про
час та місце розгляду справи суд визнає
належним на підставі положень ст. 74 ЦПК
України, враховуючи, що судова
кореспонденція, яка направлялась за
зареєстрованим місцем проживання
відповідача повернулась до суду з
відміткою «за закінченням терміну
зберігання».

Представник відповідача в судовому
засіданні, яке відбулось 28.07.2014 року,
позовні вимоги не визнав, вважає, що
позов не підлягає задоволенню,
оскільки є необґрунтованим у
відповідності до положень ст.ст. 57-60 ЦПК
України. На думку представника, є
недоведеним, що стаття «ІНФОРМАЦІЯ_2»
стосується саме особи позивача. В
статті наведені лише припущення, які
носять оціночний характер із
посиланням на інші джерела їх
отримання. 4-й абзац статті у позовній
заяві взагалі викладений зовсім не так,
як у самій статті. Представник
зазначив, що жодної іронії стаття не
містить, а є лише припущення. На момент
виходу вказаної статті відповідач не
знав позивача і ніколи його не бачив,
отже позивач не довів, що мова у статті
йде саме про нього.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
представника відповідача, вивчивши
матеріали справи, оцінивши всі зібрані
по справі докази, приходить до висновку
про те, що позовні вимоги підлягають до
часткового задоволення, з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що 30.11.2013 року
відповідач через свій блог на веб-сайті
«Кореспондент.net»: ІНФОРМАЦІЯ_1,
розмістив власну статтю під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_2». Відповідно до змісту
вказаної статті відповідачем
зазначено наступне: «ОСОБА_1 - так
звучить ім'я людини, яка, на думку
«неполітичних» політиків Майдану,
надала звук для мітингу на Майдані
Незалежності і забрала його за дві
години до штурму Майдану (щойно я
говорив із ним по телефону і він
повідомив мені, що він справді мав
стосування до техніки, але зняв її на
вимогу Оргкомітету). Дивовижно, але це
ім'я співпадає з іменем людини, яка у 2010
році, на думку членів Податкового
майдану (Центральний штаб порятунку
українського підприємництва), здала
Податковий майдан, привівши у наметове
містечко охорону, яка складалася з
бойовиків ПР. Вони взяли під контроль
трибуну, мікрофон і один з входів у
наметове містечко. Додайте до цього
кілька випадків, коли хтось давав у
касу Майдану анонімно по 10000 грн. А
міністр освіти Д. Табачник, стимулював
вузи відправляти студентів на Майдан.
От і складається повна картина, що
аполітичний майдан з його лідерами,
але, можливо, мимо їх волі фінансувався
і організовувався досвідченими
фахівцями з руйнування протестних
настроїв, що діють в інтересах влади.
Слава Богу, ситуація змінилася: вже
вчора, як я писав, дух Майдану змінився,
а сьогодні Майдан став справжнім, хоч і
переїхав на інше місце.».

Аналогічні дані були розміщені
відповідачем 30.11.2013р. о 08год. 33хв. на
власній сторінці у соціальній мережі
Фейсбук: ІНФОРМАЦІЯ_3.

За змістом ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен
має право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканними. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі. Фізична
особа має право на недоторканність
своєї ділової репутації. Фізична особа
може звернутися до суду з позовом про
захист своєї ділової репутації.

Відповідно до ст. 68 Конституції України
кожен зобов'язаний неухильно
додержуватися Конституції України та
законів України, не посягати на права і
свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно положень ч. 1 ст. 270 ЦК України
відповідно до Конституції України
фізична особа має право на життя, право
на охорону здоров'я, право на безпечне
для життя і здоров'я довкілля, право на
свободу та особисту недоторканність,
право на недоторканність особистого і
сімейного життя, право на повагу до
гідності та честі, право на таємницю
листування, телефонних розмов,
телеграфної та іншої кореспонденції,
право на недоторканність житла, право
на вільний вибір місця проживання та на
свободу пересування, право на свободу
літературної, художньої, наукової і
технічної творчості.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України
фізична особа має право на захист свого
особистого немайнового права від
протиправних посягань інших осіб.
Захист особистого немайнового права
здійснюється способами, встановленими
главою 3 цього Кодексу.

Орган державної влади, орган влади
Автономної Республіки Крим, орган
місцевого самоврядування, фізична
особа або юридична особа, рішеннями,
діями або бездіяльністю яких порушено
особисте немайнове право фізичної
особи, зобов'язані вчинити необхідні
дії для його негайного поновлення. Якщо
дії, необхідні для негайного
поновлення порушеного особистого
немайнового права фізичної особи, не
вчиняються, суд може постановити
рішення щодо поновлення порушеного
права, а також відшкодування моральної
шкоди, завданої його порушенням (ст. 276
ЦК України).

За змістом положень ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.
Спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію. Фізична особа, особисті
немайнові права якої порушено у
друкованих або інших засобах масової
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування недостовірної
інформації у тому ж засобі масової
інформації в порядку, встановленому
законом. Спростування недостовірної
інформації здійснюється незалежно від
вини особи, яка її поширила.
Спростування недостовірної інформації
здійснюється у такий же спосіб, у який
вона була поширена.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27.02.2009
року «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», праву на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань
відповідає обов'язок не поширювати про
особу недостовірну інформацію та таку,
що ганьбить її гідність, честь чи
ділову репутацію. Суди при вирішенні
справ про захист гідності, честі та
ділової репутації повинні
забезпечувати баланс між
конституційним правом на свободу
думки і слова, правом на вільне
вираження своїх поглядів та
переконань, з одного боку, та правом на
повагу до людської гідності,
конституційними гарантіями
невтручання в особисте і сімейне життя,
судовим захистом права на спростування
недостовірної інформації про особу, з
іншого боку. Вибір способу захисту
особистого немайнового права, зокрема
права на повагу до гідності та честі,
права на недоторканість ділової
репутації, належить позивачеві. Разом
із тим, особа, право якої порушено, може
обрати як загальний, так і спеціальний
способи захисту свого права, визначені
законом, який регламентує конкретні
цивільні правовідносини. У зв'язку з
цим суди повинні брати до уваги, що
відповідно до статті 275 ЦК України
захист особистого немайнового права
здійснюється у спосіб, встановлений
главою 3 цього Кодексу, а також іншими
способами відповідно до змісту цього
права, способу його поширення та
наслідків, що їх спричинило це
порушення. До таких спеціальних
способів захисту відносяться,
наприклад, спростування недостовірної
інформації та/або право на відповідь
(стаття 277 ЦК), заборона поширення
інформації, якою порушуються особисті
немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.
Чинне законодавство не містить
визначення понять гідності, честі чи
ділової репутації, оскільки вони є
морально-етичними категоріями й
одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти
визнання цінності кожної фізичної
особи як унікальної
біопсихосоціальної цінності, з честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, яка
ґрунтується на відповідності її діянь
(поведінки) загальноприйнятим
уявленням про добро і зло, а під діловою
репутацією фізичної особи розуміється
набута особою суспільна оцінка її
ділових і професійних якостей при
виконанні нею трудових, службових,
громадських чи інших обов'язків. При
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право. Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі. Недостовірною
вважається інформація, яка не
відповідає дійсності або викладена
неправдиво, тобто містить відомості
про події та явища, яких не існувало
взагалі або які існували, але відомості
про них не відповідають дійсності
(неповні або перекручені). Негативною
слід вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій
(наприклад, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетична поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо)
і яка, на думку позивача, порушує його
право на повагу до гідності, честі чи
ділової репутації. Позивач повинен
довести факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права. Вирішуючи питання про
визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначати
характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до частини другої статті 471
Закону України "Про інформацію"
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Таким чином,
відповідно до статті 277 ЦК України не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з
того, що поширення інформації
відповідачем відбулось шляхом її
опублікування в мережі Інтернет і вона
доведена до невизначеного кола осіб.

Поширена інформація частково
стосується саме позивача у справі,
оскільки судом встановлено особу
позивача - ОСОБА_1, прізвище та ім'я
якого використано у розповсюдженій
інформації. При цьому, посилання
представника відповідача на те, що
позивачем не доведено відношення
опублікованих даних саме до його особи,
на думку суду є необґрунтованими,
враховуючи, що в судовому засіданні
було встановлено і не заперечувалось
представником відповідача, що позивач
дійсно приймав участь, як в проведенні
Євро майдану, так і в Податковому
майдані, тож у суду відсутні сумніви
щодо ідентичності особи позивача та
особи ОСОБА_1, який згадується у
розповсюдженій інформації.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При цьому, відповідачем та його
представником не доведено, що поширена
про позивача інформація відповідає
дійсності. Враховуючи посилання
представника відповідача на те, що
відповідач виклав не власні дані, а
отримані з інших джерел, та з огляду на
повний зміст статті відповідача, суд
приходить до висновку, що відповідач
виклав інформацію про позивача не
перевіряючи правдивості її змісту та
жодним чином не намагаючись перевірити
її істинність.

Суд вважає, що поширена інформація
порушує особисті немайнові права
позивача, а саме завдає шкоди честі і
гідності останнього, оскільки є
негативною, тобто такою, що стверджує
неетичність поведінки позивача в
суспільному та політичному житті,
принижує його соціальну оцінку в очах
оточуючих, яка ґрунтується на
відповідності його дій
загальноприйнятим уявленням про добро
і зло.

На думку суду, не заслуговують на увагу
посилання представника відповідача на
те, що викладена інформація носить
оціночний характер, адже в ній
викладені абсолютно фактичні дані та
твердження про конкретні дії позивача,
які на відміну від оціночних суджень,
можна перевірити на предмет їх
відповідності дійсності. І приймаючи
рішення у справі суд приходить до
висновку, що розповсюджена
відповідачем інформація в частині
особи позивача викладена частково
неповно та перекручено, а частково
відповідачем викладені факти яких не
снувало.

До таких висновків суд приходить з
врахуванням положень ст. 57 ЦПК України
за змістом якої, доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Зокрема, зіставляючи та аналізуючи
пояснення позивача, зі змісту яких
вбачається наявність дійсної участі
позивача в Євромайдані та Податковому
майдані, суд приходить до висновку, що
форми цієї участі, викладені
відповідачем у розповсюдженій
інформації, описані неповно та
перекручено, а частина фактів взагалі
не мала місця.

Оскільки спростування недостовірної
інформації здійснюється не залежно від
вини особи, яка її поширила, посилання
представника відповідача на те, що
відповідач виклав інформацію не
власну, а отриману з інших джерел, не
заслуговують на увагу.

При цьому, як вбачається зі змісту
позовних вимог, позивач просить
визнати недостовірною та такою, що
принижує його честь, гідність і ділову
репутацію всю інформацію, яка
опублікована в соціальній мережі
Фейсбук: ІНФОРМАЦІЯ_3 та на веб-сайті
«Кореспондент.net»: ІНФОРМАЦІЯ_1 у статті
під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2».

З такими вимогами в повній мірі суд
погодитись не може, оскільки не всі
наведені дані стосуються особи
позивача, тож позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Проаналізувавши зміст розповсюдженої
інформації суд приходить до висновку,
що дані, які стосуються саме позивача є
наступними: «ОСОБА_1 - так звучить ім'я
людини, яка, на думку «неполітичних»
політиків Майдану, надала звук для
мітингу на Майдані Незалежності і
забрала його за дві години до штурму
Майдану (…він повідомив мені, що він
справді мав стосування до техніки, але
зняв її на вимогу Оргкомітету).»; «…це
ім'я співпадає з іменем людини, яка у 2010
році, на думку членів Податкового
майдану (Центральний штаб порятунку
українського підприємництва), здала
Податковий майдан, привівши у наметове
містечко охорону, яка складалася з
бойовиків ПР.».

Крім того, враховуючи поняття ділової
репутації фізичної особи, під якою
розуміється набута особою суспільна
оцінка її ділових і професійних
якостей при виконанні нею трудових,
службових, громадських чи інших
обов'язків, суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог в частині
визнання розповсюдженої відповідачем
інформації такою, що впливає на ділову
репутацію позивача, оскільки вона
жодним чином не стосується оцінки
ділових і професійних якостей позивача
при виконанні ним трудових, службових,
громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України, якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суд прийшов до висновку про
необхідність часткового задоволення
позовних вимог, стягненню з
відповідача на користь позивача
підлягають судові витрати пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 57, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК
України, ст. 68 Конституції України,
ст.ст. 270, 275, 276, 277, 297, 299 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності та ділової репутації -
задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що
принижує честь і гідність ОСОБА_1,
інформацію, а саме: «ОСОБА_1 - так
звучить ім'я людини, яка, на думку
«неполітичних» політиків Майдану,
надала звук для мітингу на Майдані
Незалежності і забрала його за дві
години до штурму Майдану (…він
повідомив мені, що він справді мав
стосування до техніки, але зняв її на
вимогу Оргкомітету).»; «…це ім'я
співпадає з іменем людини, яка у 2010
році, на думку членів Податкового
майдану (Центральний штаб порятунку
українського підприємництва), здала
Податковий майдан, привівши у наметове
містечко охорону, яка складалася з
бойовиків ПР.», яка була опублікована в
статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» і поширена 30.11.2013
року через блог ОСОБА_2 на веб-сайті
«Кореспондент.net», а також опублікована
і поширена ОСОБА_2 у соціальній мережі
«Facebook» 30.11.2013 року о 08 год. 33 хв.

Зобов'язати ОСОБА_2 спростувати
поширену інформацію, а саме: «ОСОБА_1 -
так звучить ім'я людини, яка, на думку
«неполітичних» політиків Майдану,
надала звук для мітингу на Майдані
Незалежності і забрала його за дві
години до штурму Майдану (…він
повідомив мені, що він справді мав
стосування до техніки, але зняв її на
вимогу Оргкомітету).»; «…це ім'я
співпадає з іменем людини, яка у 2010
році, на думку членів Податкового
майдану (Центральний штаб порятунку
українського підприємництва), здала
Податковий майдан, привівши у наметове
містечко охорону, яка складалася з
бойовиків ПР.», у такий самий спосіб,
яким вона була поширена, не пізніше
п'ятнадцяти днів з дня набрання
рішенням суду законної сили.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору у сумі 121 (сто двадцять
одна) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя -