Цивільна справа №760/2552/14-ц
№2/760/2053/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року Солом'янський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді
Зінченко С.В.

при секретарі
Резніченко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Ерде Банк» до
ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги, посилається на те, що
відповідно до кредитного договору
№К-26/11 від 12 квітня 2011 року, який був
укладений між АТ «Ерде Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Ерде
Банк» та ОСОБА_2, останній був наданий
кредит в сумі 2750017,68 доларів США на
строк до 11.02.2013 року зі сплатою
процентної ставки у розмірі 17 % річних.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за Кредитним
договором, між позивачем та ОСОБА_1 було
укладено Іпотечний договір від 18
квітня 2011 року, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 106,00
кв.м..

Позивач вказує, що позичальник порушив
і порушує взяті на себе зобов'язання
щодо строків сплати платежів за
Кредитним договором, і станом на 30.01.2014
року його заборгованість становила
4006934,63 долари США і яка складається з
залишку заборгованості за кредитом в
сумі 2708630,68 доларів США; відсотків за
користування кредитом в сумі 623709,94
долари США; штрафів 666468,12 доларів США та
інфляційних 8125,89 доларів США.

У зв'язку з невиконанням позичальником
вимог про повернення коштів Позивач
звертається до суду з вимогами про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, направив заяву
про розгляд справи у його відсутність,
позовні вимоги підтримав, просив про
задоволення позову.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечувала
(а.с.182-184), посилаючись на положення
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті».

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, про час, день та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином.

Вислухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що у відповідності
до кредитного договору договору №К-26/11
від 12 квітня 2011 року, який був укладений
між АТ «Ерде Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Ерде Банк» та ОСОБА_2,
останній був наданий кредит в сумі
2750017,68 доларів США на строк до 11.02.2013
року зі сплатою процентної ставки у
розмірі 17 % річних.

Пунктом 4.4 Кредитного договору
передбачено, що за несвоєчасне повне
чи часткове повернення кредитних
коштів та/або несвоєчасну повну чи
часткову сплату процентів згідно умов
цього договору Позичальник сплачує
кредитодавцю штраф у розмірі 20% від
суми неповерненого кредиту та/або
несплачених процентів, строк сплати
яких настав.

З матеріалів справи вбачається, що
позичальник за кредитним договором
ОСОБА_2. свої зобов'язання належним
чином не виконує, у зв'язку з чим його
заборгованість на 30.01.2014 року його
заборгованість становила 4006934,63 долари
США і яка складається з залишку
заборгованості за кредитом в сумі
2708630,68 доларів США; відсотків за
користування кредитом в сумі 623709,94
долари США; штрафів 666468,12 доларів США та
інфляційних 8125,89 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таке ж право позикодавця передбачене п.
3.2.4 Договору.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за Кредитним
договором, між позивачем та ОСОБА_1 було
укладено Іпотечний договір від 18
квітня 2011 року, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 106,00
кв.м..

Для належного виконання зобов'язань
статтею 546 ЦК України передбачені такі
види забезпечення виконання
зобов'язання, як неустойка, порука,
гарантія, застава, притримання,
завдаток.

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Статтею 575 ЦК України передбачені
окремі види застав: іпотекою є застава
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця або третьої
особи.

За змістом частини 1 ст. 583 ЦК України та
частини 2 ст. 11 Закону України «Про
іпотеку» заставодавцем може бути
боржник або третя особа (майновий
поручитель). При цьому застава (іпотека)
завжди є забезпеченням певного
узгодженого із заставодавцем
(іпотекодавцем) зобов'язання.
Законодавством розрізняється застава
(іпотека), надана боржником та застава
(іпотека), надана третьою особою
(майновим поручителем).

Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33
Закону України «Про іпотеку»
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором. У разі часткового виконання
боржником зобов'язання, забезпеченого
заставою, право звернення на предмет
застави зберігається в первісному
обсязі.

Частиною 6 ст.3 Закону «Про іпотеку»
встановлено, що у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами.

Відповідно до пунктів 4.1.7-4.1.11
Іпотечного договору у разі невиконання
Позичальником умов основного
зобов'язання Іпотекодержатель має
право звернути стягнення на предмет
іпотеки та задовольнити за рахунок
його вартості свої вимоги у повному
обсязі.

В той же час 03.06.2014 року був прийнятий
Закону України "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті".

Відповідно до п. 1.1 вказаного закону,
протягом його дії не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно і загальна
площа такого нерухомого житлового
майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Таким чином, оскільки вказаний закон є
чинним, відповідач ОСОБА_1 заперечує
проти звернення стягнення на предмет
іпотеки квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 106,00 кв.м., яка згідно пояснень
представника відповідача та
матеріалів справи (а.с. 190, 181) є єдиним
місцем проживання відповідача, доказів
про наявність іншого нерухомого майна
у відповідача суду не подано, а тому суд
приходить до висновку про відсутність
законних підстав для задоволення
позову.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 525, 526, 530, 625, 651, 1046, 1048-1050, 1054 ЦК
України, статтями 11, 33, 35 Закону України
«Про іпотеку», Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», статтями
3, 4, 10, 11, 57-60, 79, 113, 209, 212-215, 218, 223, 226 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Ерде Банк» до
ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: С.В. Зінченко