Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/3284/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

24.12.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Потапенка
В.І., Кодрула М.А.

за участю
секретаря: Донець А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 27.11.2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до Публічного
Акціонерного Товариства «Страхова
компанія «Країна», третя особа - ОСОБА_3
про стягнення страхового
відшкодування,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до
Публічного Акціонерного Товариства
«Страхова компанія «Країна», третя
особа - ОСОБА_3 про стягнення страхового
відшкодування.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що постановою
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 04.09.2013 року було
визнано винним ОСОБА_3 у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.. 124 Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

Позивач зазначив, що згідно постанови
суду ОСОБА_3 14.08.2013 року о 9.00 год. в м.
Кіровограді керував автомобілем
ЗАЗ-ДЕО, державний номер НОМЕР_1, не
врахував дорожньої обстановки, не
вибрав безпечну швидкість руху і
дистанцію та допустив зіткнення з
автомобілем Фольксваген Туарег,
державний номер НОМЕР_2, який рухався
попереду в попутному напрямі прямо.

Позивач зазначив, що внаслідок ДТП,
автомобілю позивача було завдано
значних механічних пошкоджень, які він
змушений був усувати власним коштом.
Загальна сума майнової шкоди, завданої
протиправними діями третьої особи
становила 46 311,95 грн. Вказані кошти були
витрачені на відновлення його
пошкодженого транспортного засобу.

Позивач зазначив, що у відповідності до
полісу № АС/6567561 від 08.08.2013 року
транспортний засіб, яким керував
ОСОБА_3. під час скоєння ДТП, був
забезпечений страхувальником ОСОБА_4 у
ПАТ «Страхова компанія «Країна».

Позивач зазначив, 19.08.2013р. звернувся до
відповідача із заявою про настання
страхового випадку, до якої були додано
повний перелік документів, необхідних
для розгляду вказаної заяви та
прийняти рішення про виплату
страхового відшкодування або відмові у
такій виплаті.

Станом на 04.06.2014 року відповідачем не
надано жодної відповіді позивачу
стосовно виплати страхового
відшкодування.

Просив суд стягнути з ПАТ «Страхова
компанія Країна» на його користь
грошові кошти в якості відшкодування
завданої майнової шкоди у сумі 46311,95
грн.

В ході розгляду справи позивач зменшив
розмір позовних вимог у зв'язку з
частковим відшкодуванням шкоди
відповідачем по справі та просив суд
стягнути з відповідача 18 586,30 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 27.11.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно ст.303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог , суд першої інстанції встановив ,
що постановою Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 04.09.2013 року по
справі № 405/7969/13-п, яка 16.09.2013 року
набрала законної сили, визнано винним
ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого статтею
124 Кодексу України про адміністративні
правопорушення.

Суд першої інстанції зазначив, що
згідно зазначеної постанови ОСОБА_3
14.08.2013 року о 09:00 год. в м. Кіровограді по
проспекту Університетському керував
автомобілем ЗАЗ-ДЕО, державний номер
НОМЕР_1, не врахував дорожньої
обстановки, не вибрав безпечну
швидкість руху і дистанцію та допустив
зіткнення з автомобілем Фольксваген
Туарег, державний номер НОМЕР_2, який
рухався попереду в попутному напрямі
прямо. В судовому засіданні ОСОБА_3 вину
визнав. Внаслідок ДТП автомобілі
отримали механічні пошкодження.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції встановив, що
08.08.2013 року між ПАТ СК «Країна» та
ОСОБА_4 було укладено Поліс
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АС/6567561, відповідно до якого
забезпеченим транспортним засобом
став автомобіль «ЗАЗ-Део», д/н НОМЕР_1.

Суд першої інстанції зазначив, що
спірні правовідносини регулюються
нормами діючого законодавства зокрема
Законом України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" ( далі - Закон) в
редакції, яка була чинна на момент ДТП.

Умовами ст. 6 Закону, передбачено, що
страховим випадком є подія, внаслідок
якої заподіяна шкода третім особам під
час дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Суд першої інстанції встановив , що
16.08.2013 року до відповідача звернувся
водій - страхувальник із повідомленням
про страховий випадок.

0 9.08.2013 року до відповідача звернувся
позивач із повідомленням про ДТП, яке
була зареєстровано за вх.№4523.

Суд першої інстанції зазначив, що
згідно з ст. 22.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності відшкодовує
у встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті ДТП майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Суд першої інстанції встановив, що
розмір матеріального збитку
пошкодженого авто був визначений на
підставі Звіту №9063 від 05.12.2013 року,
складеного оцінювачем ТОВ «Експетрум
ABE» на замовлення СК «Країна»
відповідно до якої розмір
матеріального збитку, завданий
позивачу становить 27 725,65 грн. (а. с. 39,53).

Суд першої інстанції зазначив, що
згідно ст.12 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

За умовами Полісу, розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих становить 510,00 гривень.

Розмір страхового відшкодування було
розраховано відповідачем наступним
чином: 27 725,65 грн. - 510,00 грн. = 27 215,65 грн., де
27 725,65 грн. - вартість матеріального
збитку, згідно Звіту №9063 від 17.09.2014
року; 510,00 грн. - розмір франшизи, згідно
п. 2 Полісу №АС/6567561; 27 215,65 грн. - сума
страхового відшкодування належна до
виплати.

Суд першої інстанції зазначив, що ПАТ
СК «Країна» визнала свої зобов'язання
за Полісом та Законом перед позивачем
на суму 27 215,65 грн. та провела відповідну
виплату до винесення рішення у справі.

Суд першої інстанції зазначив, що
статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» визначено , що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством. Цим
порядком є Методика товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів, зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 24.11.03
року за № 1074/8395 з відповідними змінами,
якою і керувався оцінювач при
проведені оцінки згідно звіту № 9063.

Відповідно до ст.36 Закону, страховик
протягом 15 днів з дня узгодження ним

розміру страхового відшкодування з
особою, яка має право на

отримання відшкодування, за наявності
документів, зазначених у

статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну

пригоду, але не пізніш як через 90 днів з
дня отримання заяви про

страхове відшкодування зобов'язаний:
прийняти рішення про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) та виплатити
його.

Суд першої інстанції зазначив , що
оцінка відповідачем була проведена
05.12.13 року, тобто в строки визначені цим
Законом, але розмір страхового
відшкодування не було узгоджено з
особою , яка має право на отримання
відшкодування так, як відновлювальний
ремонт транспортного засобу позивача
було проведено вже 21.09.13 року на суму
46048,12грн. про що свідчать наряди -
замовлення ( а.с. 79-80) та квитанції на
оплату, тобто до проведення оцінки
відповідно до порядку , визначеного
Законом, всі ризики, щодо понесених
витрат взяв на себе безпосередньо
позивач по справі.

В апеляційній скарзі зазначається, що
судом першої інстанції при винесені
рішення були порушені норми
матеріального та процесуального права
зокрема суд неправильно визначився з
розміром відшкодування.

Колегія суддів перевірила зазначені
доводи і дійшла висновку, що доводи
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених
вимог та на підставі наданих доказів.

З матеріалів справи вбачається, що
14.08.2013 року на проспекті
Університетському , у м. Кіровограді
відбулась ДТП, за участю забезпеченого
транспортного засобу «ЗАЗ-ДЕО2 д/н.
НОМЕР_1 та автомобіля «Фольцваген» д/н
НОМЕР_2, під керуванням позивача по
справі. Внаслідок ДТП автомобіль
позивача зазнав пошкоджень. Винним в
даній ДТП визнано водія ОСОБА_3, що
підтверджується Постановою
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 04.09.2013 року,який є
третьою особою по справі .

16.08.2013 року до СК «Країна» звернувся
водій страхувальник із повідомленням
про ДТП.

19.08.2013 року до СК «Країна» звернувся
позивач по справі із повідомленням про
ДТП як потерпіла особа.

18.10.2013 року позивач звернувся до
страхової компанії із заявою про
виплату страхового відшкодування.
Встановленні обставини сторонами не
спростовуються.

Відповідно статті 34.2 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів». Протягом 10 робочих днів з дня
отримання повідомлення про ДТП
страховик( у випадку, передбачених
статтею 41 цього Закону,-МТСБУ0
зобов'язаний направити свого
представника (працівника, аварійного
комісара або експерта) на місце
настання страхового випадку та /або до
місцезнаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку у розмірі збитків.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач вимоги зазначеної норми
Закону виконав , направивши свого
працівника для огляду пошкодженого
транспортного засобу в день звернення
позивача до страхової компанії з
повідомленням про ДТП, що не
заперечується сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач до узгодження суми страхового
відшкодування із страховою компанією,
здійснив на власний розсуд ремонтні
роботи пошкодженого транспортного
засобу , що підтверджується
нарядом-замовленням №000088501 від 09.09.2013
року на суму 45569,95 грн. та нарядом -
замовленням №000088133 від 29.08.2013 року на
суму 742.00 грн.

Відповідно до статті 29 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правовї відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати,пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу , розрахованого в
порядку встановленому законодавством.

З матеріалів справи вбачається , що
розмір збитку пошкодженого автомобіля
був визначений на підставі звіту №9063
від 17.09.2014 року . складеного ТОВ
«Експетрум АБЕ» відповідно до якого
розмір матеріального збитку , завданий
позивачу становить 27725,65 грн.

Відповідно до статті 12 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правовї відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
зменшується на суму франшизи . За
умовами страхового полісу розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих становить
510 грн. Розмір страхового відшкодування
за мінусом франшизи визначено в
розмірі 27215.65 грн.

В апеляційній скарзі зазначається , що
визначена страхова сума відповідачем є
необґрунтованою оскільки позивачем за
відновлювальний ремонт сплачена сума в
розмірі 46311,95 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем не надано належних доказів
на підтвердження того, що висновки
зроблені у звіті №9063 від 17.09.2014 року
складеного ТОВ «Експетрум АБЕ»
відповідно до якого розмір
матеріального збитку , завданий
позивачу становить 27725,65 грн. є
помилковими , або не відповідають
дійсності. Крім того як вбачається з
апеляційної скарги висновок
зазначений у звіті №9063 від 17.09.2014 року
позивачем не оскаржується.

Колегія суддів приймаючи до уваги
встановлені обставини дійшла
висновку, що доводи викладені в
апеляційній скарзі висновків суду
першої інстанції не спростовують,
оскільки не підтверджуються належними
доказами, суперечать фактичним
обставинам справи та вимогам закону.

Суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду першої інстанції
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 27.11.2014 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: