Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В., Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом публічного акціонерного
товариства «Івано-Франківське
спеціалізоване управління механізації
будівництва» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 13
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ПАТ «Івано-Франківське
спеціалізоване управління механізації
будівництва» звернулося до суду з
указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що між товариством та
відповідачем укладено договір
поставки товару, а саме згідно з
накладними: № 4 від 16 січня 2009 року на
суму 117 507,24 грн та № 352 від 03 листопада
2009 року на суму 68 150,46 грн, а усього на
суму 185 657,70 грн. У січні-липні 2009 року
відповідач частково сплатив борг у
розмірі 80 850 грн, а тому за ним
обліковується заборгованість у
розмірі 104 807,70 грн, яку позивач разом з
інфляційними витратами у розмірі 747,60
грн та трьома процентами річних у
розмірі 1079,88 грн просить стягнути на
свою користь.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 26
березня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ПАТ «Івано-Франківське спеціалізоване
управління механізації будівництва»
заборгованість за поставлений товар у
розмірі 68 150,46 грн. Вирішено питання
розподілу судових витрат. У
задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 13
травня

2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення про
задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_6
на користь ПАТ «Івано-Франківське
спеціалізоване управління механізації
будівництва» заборгованість за
поставлений товар у розмірі 104 807,70 грн,
747,60 грн інфляційних витрат та три
проценти річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання у
розмірі 2433,45 грн. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду і передати справу на
новий розгляд до апеляційного суду.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу представник ПАТ
«Івано-Франківське спеціалізоване
управління механізації будівництва»
зазначає, що оскаржуване рішення
апеляційного суду є законним і
обґрунтованим, у процесі розгляду
справи судом не порушені норми ні
матеріального, ні процесуального
права, а тому це рішення необхідно
залишити без змін, а касаційну скаргу
відхилити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
між сторонами було укладено договори
поставки. Укладені договори поставки
за характером правовідносин та
правовою природою є договорами
купівлі-продажу товару, продукції.

Разом з тим, місцевий суд відхилив
доводи відповідача про те, що між
сторонами існували лише трудові
відносини, та отримання будівельних
матеріалів зі сторони ОСОБА_6 є
виключно отриманням матеріальних
цінностей для виконання трудових
обов'язків.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд погодився з місцевим судом, що між
сторонами виникли договірні
правовідносини.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитися не
можна.

Судами встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що відповідач
перебував з позивачем у трудових
відносинах з 17 березня 1997 року по
30 вересня 2011 року та працював на
посаді виконроба, що також
підтверджується наказами про
призначення відповідальним за
переміщення вантажів та про ведення
будівництва 108 квартирного житлового
будинку по вул. Хіміків-Тролейбусній
(том 1 а.с. 86, 87) та копією трудової книжки
(том 2 а.с. 21-24).

Позивач також не заперечував
перебування відповідача з ним у
трудових відносинах та ту обставину, що
відповідач був матеріально
відповідальною особою.

Як вбачається із наданих накладних,
предметом поставки були будівельні
матеріали, період отримання яких
співпадає з перебування сторін у
трудових відносинах.

Заперечуючи проти заявленого позову
щодо стягнення заборгованості за
договором поставки, відповідач
зазначав, що всі ці матеріали були
використані на будівельних об'єктах,
які зводились позивачем. Перебування в
жодних інших правовідносинах, з іншими
особами щодо будівництва інших
об'єктів, в яких могли бути використані
отримані ним будівельні матеріали, або
постачання ним іншим особам
будівельних матеріалів відповідач
заперечує. Крім того наполягає, що
будівельні матеріали за накладними
отримувались ним фактично під звіт, як
матеріальні цінності.

Відповідно до пунктів 1-4 ч. 1 ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення
місцевий суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

За змістом статей 303, 304 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Оскаржені судові рішення не
відповідають вимогам, що встановлені
до змісту мотивувальної частини
судових рішень, що закріплені у п. 3 ст.
215 ЦПК України та п. 3 ст. 315 ЦПК України.

У мотивувальній частині судового
рішення мають бути зазначені мотиви, з
яких суд виходив при ухваленні рішення,
і положення закону, яким він керувався.

Також, у цій частині судового рішення
має міститися обґрунтування щодо
кожного доводу сторін по суті справи,
що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Статтею 212 ЦПК України визначено, що
жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

За змістом ч. 3 ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій залишено поза увагою доводи
ОСОБА_6, що всі будівельні матеріали
відповідно до накладних № 4
від 16 січня 2009 року та № 352 від 03
листопада 2009 року були отримані ним під
звіт та використані на будівельних
об'єктах, які зводились позивачем, з
яким відповідач перебував у трудових
правовідносинах.

Судами, також не надана оцінка визнаній
обома сторонами обставині про те, що
відповідач був матеріально
відповідальною особою, та не
перевірено порядок здійснення
звітності щодо отримуваних
матеріальних цінностей на будівництво
та їх використання.

Так, відповідно до ст. 131 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний створити працівникам
умови, необхідні для нормальної роботи
і забезпечення повного збереження
дорученого їм майна.

Працівники зобов'язані бережливо
ставитися до майна підприємства,
установи, організації і вживати
заходів до запобігання шкоди.

Статтею 134 передбачено, що відповідно
до законодавства працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, зокрема у випадках, коли
майно та інші цінності були одержані
працівником під звіт за разовою
довіреністю або за іншими документами.

Суди не навели мотивів, з яких вони
виходили, відхиляючи заперечення
відповідача про отримання ним
будівельних матеріалів за накладними
під звіт.

За таких обставин, висновки судів щодо
існування між сторонами договірних а
не трудових відносин не є безспірними.

Оскільки допущені судами попередніх
інстанцій порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, ухвалені у справі
судові рішення не можна визнати
законними й обґрунтованими, а тому вони
підлягають скасуванню на підставі ч. 2
ст. 338 ЦПК України з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 26
березня 2014 року та рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 13 травня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Т.О. Писана