АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1863/14 Справа №
інстанції - Шаповалова І. С.
Доповідач - Ткаченко
І.Ю. Категорія 26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі :

Головуючого судді - Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В.,
Повєткіна В.В.

при секретарі - Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» про відшкодування
моральної шкоди

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля»

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 грудня 2013 року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволені частково,
стягнуто на його користь з Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» 4 500 грн. на
відшкодування моральної шкоди (а.с.32-33).

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити (а.с. 37-40).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 тривалий час працював на
підземних роботах в умовах дії
несприятливих виробничих факторів на
підприємствах, правонаступником яких є
відповідач ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля», та був звільнений у
зв'язку з невідповідністю виконуваній
роботі за станом здоров'я, що
підтверджується копією трудової
книжки (а.с. 5-7).

При виконанні трудових обов'язків
позивач отримав професійні
захворювання, про які зазначено в акті
розслідування хронічного професійного
захворювання від 20 вересня 1987 року
(а.с.8).

Згідно виписки з акта огляду МСЕК про
результати визначення ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках, потреби у додаткових видах
допомоги, виданої 02 квітня 2013 року
Обласною МСЕК, позивачу встановлено
сукупно втрату професійної
працездатності у розмірі 65 %
первинно-повторно (з них повторно: 20% -
по травмі 1987 р. акт. №5 від 20.09.1987 року)
та визнано інвалідом третьої групи
(а.с.9).

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено
проведення відповідно до
законодавства власником або
уповноваженим ним органом
відшкодування моральної шкоди
працівнику у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до ст. 237-1
КЗпП України відшкодувати працівнику
моральну шкоду у випадку,
передбаченому даною статтею, покладено
на власника або уповноважений ним
орган, і, як встановлено судом, втрата
працездатності позивача настала
внаслідок професійного захворювання,
спричиненого негативними виробничими
факторами під час виконання позивачем
трудових обов'язків, і моральну шкоду
йому заподіяно ушкодженням здоров'я,
пов'язаним із виконанням трудових
обов'язків, а роботодавець не
забезпечив створення безпечних умов
праці, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відшкодування на користь позивача
моральної шкоди з ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля».

Зупиненням, а в подальшому й
скасуванням права громадян, що
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду, яке
вони мали відповідно до приписів
первинної редакції Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», саме право цих
громадян на відшкодування моральної
шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП
України їм надано право
відшкодовувати моральну шкоду за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця).

Присуджений розмір страхової виплати
судом першої інстанції належним чином
вмотивований з урахуванням усіх
обставин, що визнані судом істотними,
відповідно до засад цивільного
законодавства та ст.237-1 КЗпП України.

Не заслуговують на увагу доводи
відповідача про те, що суд не призначив
експертизу для встановлення факту
спричинення моральної шкоди, оскільки
наявність такого висновку при
вирішення справ по відшкодування
моральної шкоди не є обов'язковим для
суду.

Посилання апелянта на ст. 256 ЦПК України
та Постанову Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику у справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» - не можна прийняти до уваги,
оскільки вони не мають правового
значення для вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не вирішив питання про наявність
факту заподіяння моральної шкоди, не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
відповідно до ст.237-1 КЗпП України
обов'язок по відшкодуванню моральної
шкоди судом першої інстанції
обґрунтовано покладено на відповідача,
з вини якого позивачеві було заподіяно
моральну шкоду, пов'язану з виконанням
ним трудових обов'язків, який не
створив безпечних і нешкідливих умов
праці та не приймав заходів для
обмеження або зменшення впливу
шкідливих факторів на своїх
працівників.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що рішення суду постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування в суді апеляційної
інстанції не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.
Крім того приведені в апеляційній
скарзі доводи зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
правову оцінку, суд постановив рішення,
що відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами,
поясненнями сторін, тому апеляційний
суд вважає, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» - відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: