АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Крижанівській Г.В., Оніщука М.І.,

при секретарі
Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
який діє на підставі довіреності від
імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 17 липня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
Сімнадцята київська державна
нотаріальна контора, приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 17 липня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3, треті особи: Сімнадцята
київська державна нотаріальна контора,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
про визнання заповіту недійсним.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить вказане рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
визнати недійсним складений ОСОБА_5 на
ім'я ОСОБА_3 заповіт від 03 квітня 2012
року. Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції було ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи. Зазначає, що за життя його
батько - ОСОБА_5 страждав на важку
хворобу - діабет, і в силу якої не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. Вважає, що заповіт було
складено ОСОБА_5 під примусом ОСОБА_3,
оскільки саме вона супроводжувало його
до лікарні та купувала йому необхідні
ліки, а тому, у разі непідписання
заповіту, ОСОБА_5 міг бути позбавлений
необхідного догляду. Відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
підписання оспорюваного заповіту мало
місце за два дні до смерті заповідача, а
також не надав належної оцінки показам
свідка ОСОБА_6 та Акту
судово-психіатричної експертизи № 263
від 28 березня 2014 року.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та його
представник підтримали апеляційну
скаргу та просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просить відхилити
подану апеляційну скаргу, а рішення
суду залишити без змін, посилаючись на
його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представник
Сімнадцятої київської державної
нотаріальної контори та приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 не
з'явилися, повідомлені про місце і час
розгляду справи, а тому судова колегія
дійшла висновку про можливість
слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 03 квітня 2012 року
ОСОБА_5 склав заповіт, за яким все
належне йому на день смерті майно, де б
воно не було і з чого б воно не
складалося, заповідав своїй колишній
дружині ОСОБА_3 Заповіт був посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
до підписання прочитаний та
власноручно підписаний ОСОБА_5 (а. с. 27,
т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер у віці 70
років, про що виконавчим комітетом
Гвоздівської сільської ради
Васильківського району Київської
області зроблено відповідний актовий
запис № 4 (а. с. 6, т. 1).

ОСОБА_2 порушив перед судом питання про
визнання недійсним заповіту від 03
квітня 2012 року, складеного ОСОБА_5 на
ім'я ОСОБА_3 Свої вимоги обґрунтовує
тим, що його батько ОСОБА_5 за життя
страждав на важку хворобу - діабет, в
силу якої не міг усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.
Оспорюваний заповіт був складений під
впливом ОСОБА_3, яка забезпечувала його
необхідними ліками.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, допитавши свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_6, суд першої інстанції
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 225 ЦК
України правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до роз'яснень, які викладені
у п. 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правила статті
225 ЦК поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак у момент вчинення правочину
особа перебувала в такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними (тимчасовий психічний розлад,
нервове потрясіння тощо).

При розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145
ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі
сторін зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої експертизи
має стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину.

З метою визначення психічного стану
заповідача на момент складання
заповіту в ході розгляду справи за
клопотанням позивача судом була
призначена посмертна
судово-психіатрична експертиза.

Відповідно до Акту
судово-психіатричної експертизи № 263
від 28 березня 2014 року ОСОБА_5 на час
складання заповіту від 03 квітня 2012 року
страждав психічним розладом у вигляді
органічного ураження головного мозку
судинно-дисметаболічного ґенезу з
церебрастенічним синдромом та
розладами пам'яті і за своїм психічним
станом на час складання заповіту 03
квітня 2012 року міг усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними (а.
с. 65-67, т. 2).

За висновком суду першої інстанції
позивач не надав будь-яких належних
доказів на підтвердження того, що
заповіт було складено ОСОБА_5 під
тиском ОСОБА_3, волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для визнання
недійсним заповіту ОСОБА_5 від 03 квітня
2012 року, складеного на ім'я ОСОБА_3

Судом першої інстанції дав належну
оцінку висновку посмертної
судово-психіатричної експертизи та
показам свідків.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка дослідженим доказам
по справі, а тому підстав для
скасування оскаржуваного рішення
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на
підставі довіреності від імені та в
інтересах ОСОБА_2, відхилити, а рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 17 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді