Справа №591/4248/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Янголь Є. В.Номер
провадження 22-ц/788/1810/14 Суддя-доповідач -
Семеній Лідія. Іванівна. Категорія - 27
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Семеній Л. І.,

суддів - Білецького О. М. , Бойка В. Б.

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс»

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 30 липня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс»

про визнання договору недійсним,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 30.07.2014 року позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Визнано недійсними договір № 225495 від
20.12.2013 року та додатки до нього,
укладений між приватним підприємством
«Грандфінресурс» та ОСОБА_3

Застосовано наслідки визнання
недійсним договору № 225495 від 20.12.2013
року та додатків до нього та стягнуто з
приватного підприємства
«Грандфінресурс» на користь ОСОБА_3
кошти в сумі 9756,95 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Зарічного районного суду м.
Суми від 09.09.2014 року виправлено
допущену у вказаному вище рішенні
описку, а саме зазначено в тексті
рішення повне найменування юридичної
особи (відповідача) - товариство з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс».

В апеляційній скарзі ТОВ
«Гранфінресурс», посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
ухваленого рішення, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що предметом укладеного
договору є надання клієнту саме
адміністративних послуг, спрямованих
на отримання грошових коштів, а власних
коштів чи коштів банків товариство не
залучає, лише контролює їх
справедливий розподіл і займається
комерційною діяльністю. Сторони уклали
договір на підставі вільного
волевиявлення з дотриманням вимог
чинного законодавства. Вважає, що
висновки суду про ознаки фінансових
послуг в діяльності відповідача є
безпідставними, оскільки така
діяльність не підлягає ліцензуванню.
Позивач був ознайомлений з умовами
укладеного договору та додатками до
нього, з якими погодився, мав право
повернути сплачені кошти протягом
трьох днів з моменту підписання
договору, але не скористався ним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача, який заперечив
проти доводів апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
20.12.2013 року між ОСОБА_3 та ТОВ
«Гранфінресурс» було укладено договір
№ 225495 з додатками № 1 та № 2 до нього про
надання послуг з метою отримання
грошової позики в сумі 125 000 грн. на
придбання житла на умовах діяльності
програми «Альянс Україна» за схемою 1 у
180 платежів під 3% річних
адміністративних витрат (а.с. 7-9).

Згідно з п.1.1 вищевказаного договору,
адміністратор, за згодою учасника,
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок учасника певні юридичні дії,
спрямовані на отримання Учасником
грошової суми, зазначеної у Додатку № 1
до даного Договору, на умовах
діяльності Програми «Альянс Україна»,
що містить Додаток № 2, який є
невід'ємною частиною цього Договору, в
тому числі: сформувати реєстр
учасників, забезпечити його
адміністрування; організовувати та
проводити Захід по розподілу грошового
фонду, надати Учаснику відповідну суму,
заявлену для отримання на умовах
діяльності Програми; надавати інші
послуги і здійснювати інші правочини,
погоджені Сторонами, у порядку та в
строки, передбачені цим Договором та
Додатками до нього.

Відповідно до п.п.2.1.1, 2.1.2 договору,
учасник в день підписання договору
сплачує одноразовий комісійний внесок
та адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше 15 календарних
днів з моменту отримання дозволу;
своєчасно, не пізніше 15 числа кожного
місяця, сплачує загальний платіж, який
включає чистий внесок, за рахунок якого
адміністратор надає заявлені для
отримання грошові суми, та
адміністративні витрати, що є платою за
послуги адміністратора з організації
діяльності програми.

Зі ст.4 договору вбачається, що його
укладено у двох примірниках, по одному
для кожної із сторін. Цей договір не є
поворотною фінансовою допомогою. Усі
додатки до нього є його невід'ємною
частиною. Підписання угоди є
свідченням того, що сторони повністю
розуміють її значення та умови, правові
наслідки, що вона не носить характеру
фіктивного або удаваного правочину, і
що договірні умови є обов'язковими для
виконання ( а. с. 9 ).

Згідно з п.1.3 ст.1 додатку №2 до договору,
його предметом є послуги з формування
реєстру учасників програми, метою яких
є придбання відповідної грошової суми.

Після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім (
п.4.1 ст.4 додатку № 2 ).

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст. 5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього ( ст.12
додатку №2 ).

Учасник підтверджує, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку №2
та правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом ( ст.15 додатку №2 ).

На виконання умов договору ОСОБА_3
сплатив одноразовий комісійний внесок
в сумі 8750 грн., а також платежі (чистий
внесок і адміністративні витрати) на
загальну суму 9756,95 грн. (а.с. 6-7).

Обумовленої договором суми 125000 грн.
ОСОБА_3 після сплати вказаних сум та
подання відповідної заяви на захід по
розподілу грошового фонду не отримав у
зв'язку з тим, що його черга на
отримання цієї суми ще не настала.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
предметом спірного договору є надання
позивачу фінансової послуги, ліцензію
на надання якої у встановленому
законом порядку відповідач не
отримував, що є підставою для визнання
договору та додатків до нього
недійсними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Статтею 227 ЦК України визначено, що
правочин юридичної особи, вчинений нею
без відповідного дозволу (ліцензії),
може бути визнаний судом недійсним.

У п.3 ч.1 ст.9 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» зазначено,
що відповідно до спеціальних законів
ліцензуванню підлягає господарська
діяльність, зокрема, із надання
фінансових послуг.

Відповідно до пп.1 ч.1 ст.1 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
під фінансовою установою слід розуміти
юридичну особу, яка відповідно до
закону надає одну чи декілька
фінансових послуг, а також інші послуги
(операції), пов'язані з наданням
фінансових послуг, у випадках, прямо
визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку.

З п.5 ч.1 ст.1 цього закону вбачається, що
фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів. Пунктом 6
ч.1 ст.4 цього закону передбачено, що
послуги з надання коштів у позику, в
тому числі і на умовах фінансового
кредиту, відносяться до фінансових
послуг.

Відповідно до п.4 ч. ст.34 вказаного
закону діяльність з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб,
може здійснюватись лише фінансовими
установами після отримання
відповідної ліцензії.

Згідно з п.1.3 ст.1 додатку №2 до спірного
договору, його предметом є послуги з
формування реєстру учасників програми
«Альянс Україна», метою яких є
отримання позивачем обумовленої суми
коштів на придбання житла.

За умовами договору адміністратор, за
згодою учасника, зобов'язався вчинити
від імені та за рахунок учасника певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
учасником відповідної грошової суми,
на умовах діяльності програми «Альянс
Україна» (п.1.1 ст.1 договору).

За програмою «Альянс Україна»
виконання послуг відповідачем полягає
в тому, що учасник сплачує передбачені
договором кошти, а відповідач формує
об'єднання учасників, у даному випадку
за схемою 1, яких включає у реєстр № 217, в
якому накопичуються кошти цих
учасників за рахунок чистих внесків,
після чого учасником подається заява
на участь в заході по розподілу
грошового фонду, потім здійснюється
сам захід по розподілу грошового фонду
об'єднання учасників, за результатами
якого надається дозвіл, тобто право на
отримання грошових коштів, якщо їх
достатньо у цьому фонді. Право на
отримання коштів надається в такому
порядку: перевагу має той з учасників,
який надіслав заяву, яка містить
найбільшу кількість сплачених
загальних платежів.

При цьому, отримання учасником
обумовленої договором суми
відбувається у тому числі й за рахунок
внесків інших учасників. Різниця між
споживачами - учасниками є тільки в
часі одержання коштів кожним із них,
оскільки в кінцевому підсумку гроші
отримають усі учасники, навіть ті, які
фінансово були найменш "активними", за
умови виконання ними умов договору.

Отже, зі змісту умов спірного договору
вбачається, що відповідачем надаються
громадянам грошові суми у позику на
умовах відповідної програми «Альянс
Україна», за якою такі позики надаються
за рахунок внесків, які періодично
вносяться іншими громадянами -
учасниками цієї програми разом з
платою за послуги в порядку,
визначеному укладеним договором про
отримання грошової суми.

Така діяльність відповідача має всі
ознаки фінансової послуги, визначені
пунктом 5 частини першої статті 1 Закону
України „Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" (далі - Закону),
оскільки при її проведенні
здійснюються операції з фінансовими
активами (грошовими коштами) в
інтересах третіх осіб (фізичних осіб -
учасників), за рахунок цих осіб (позика
надається за рахунок чистих внесків,
сплачених учасниками) з метою
отримання прибутку (за надання послуг
встановлюється плата).

З огляду на наведене суд першої
інстанції вірно вважав таку послугу
фінансовою і такою, що підлягає
ліцензуванню. Оскільки відповідач у
встановленому законом порядку не
отримав ліцензію на здійснення такої
послуги, суд правильно визнав спірний
договір з додатками до нього
недійсними та повернув позивачу
сплачені за цим договором кошти.

Погоджується колегія суддів і з
висновком місцевого суду щодо
часткового задоволення позовних вимог
ОСОБА_3, тобто щодо відсутності підстав
для застосування наслідків вчинення
правочину під впливом обману.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України
обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи вбачається, що під
час укладення спірного договору
позивач отримав примірник договору та
додатки до нього, які містять опис
послуг ТОВ «Гранфінресурс» за
програмою «Альянс Україна».

Крім того, позивач, підписуючи сам
договір та додатки до нього, підтвердив
факт отримання всіх пояснень від
представника Адміністратора,
засвідчив те, що уважно прочитав та
зрозумів усі визначення, умови та зміст
Договору і додатків до нього.

Відповідно до п.1.4 ст.1 Додатку № 2
договір активується на четвертий день
з моменту його підписання, а п.8.1
передбачена процедура і умови
розірвання договору, якщо учасник
виявив бажання його розірвати протягом
3-х банківських днів з моменту його
підписання.

Однак, як встановлено судом та не
заперечується самим позивачем, з
відповідною заявою про розірвання
спірного договору в триденний термін
ОСОБА_3 не звертався, що свідчить про
його розуміння та згоду з усіма умовами
договору.

Таким чином, доводи позивача в частині
введення його в оману та відшкодування
у зв'язку з цим збитків у подвійному
розмірі свого підтвердження не
знайшли.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Колегією суддів не виявлено
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли б бути
підставою для зміни чи скасування
оскаржуваної частини рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1
ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 30 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -