УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Касьяна О.П., Ступак О.В.,Коротуна
В.М.,Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про встановлення порядку
користування жилим приміщенням,
усунення перешкод та вселення, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 31
березня 2014 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2103 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому просив
встановити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, залишивши у його
користуванні кімнату площею 13,9 кв.м. та
кімнату площею 24 кв.м., загальною площею
37,9 кв.м., а у користуванні ОСОБА_7 -
кімнату площею 16,4 кв.м та кімнату
площею 30, 7 кв.м., загальною
площею 47,1 кв.м., кухню, ванну та коридор
залишити у спільному користуванні,
зобов'язати відповідачку не чинити
перешкод у користуванні власністю та
вселити його в квартиру.

На обґрунтування своїх позовних вимог
посилався на ті обставини, що квартира
належить їм на праві спільної сумісної
власності, однак після розірвання
шлюбу відповідачка змінила замки у
квартирі та чинить перешкоди у
користуванні нею, просив задовольнити
позов.

31 березня 2014 року рішенням
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області, залишеним
без змін ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 19 травня 2014 року, позов
задоволено.

У касаційній скарзі представник
відповідачки просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду і ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
рішенням якого погодився апеляційний
суд, виходив з того, що спірна квартира
належить сторонам на праві спільної
сумісної власності і після розірвання
шлюбу вони не можуть дійти згоди щодо
порядку користування нею, відповідачка
чинить позивачу перешкоди у
користування власністю, що є підставою
для задоволення позову.

Проте погодитися з такими судовими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що з 6 жовтня 1979
року до 15 лютого 2012 року ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 перебували у шлюбі, за час якого
придбали дві квартири АДРЕСА_1, які в
подальшому об'єднали в одну квартиру.

Згідно зі свідоцтвом про право
власності від 25 квітня 2012 року
чотирикімнатна квартира НОМЕР_1
загальною площею 136,5 кв.м. за вказаною
адресою належить ОСОБА_7

4 вересня 2012 року сторони уклали
договір розподілу спільного майна
після розлучення, який посвідчений у м.
Ліберці Чеської Республіки, за умовами
якого вони поділили майно, що
знаходиться у Чеській Республіці та
належить їм на праві спільної сумісної
власності.

Відповідно до п. 2.2 договору сторони
домовились, що відповідачка набуває
право особистої приватної власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу, за взаємною згодою.
Договір про поділ квартири, а також про
виділ нерухомого майна дружині,
чоловікові зі складу усього майна
подружжя має бути нотаріально
посвідчений (ст. 69 Сімейного Кодексу
України).

Договір про поділ нерухомого майна, що
є у спільній сумісній власності,
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню (ч.
4 ст. 372 ЦК України).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
міжнародне приватне право» та ст.
18 договору між Україною та Чеською
Республікою про правову допомогу в
цивільних справах, який ратифікований
Законом України від 10 січня 2002 року та
набрав чинності 18 грудня 2002 року
документи, складені та засвічені
компетентним органом однієї
Договірної сторони та підтверджені
підписом уповноваженої особи й
офіційною печаткою, є дійсними на
території другої Договірної сторони
без подальшого засвідчення та мають
однакову доказову силу на території
обох країн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
виконав вимоги процесуального права
щодо повного та всебічного з'ясування
обставин справи, не перевірив доводів
відповідачки про те, що між сторонами
був укладений договір про поділ
спільного майна, та не дав їм належної
оцінки, а пославшись на те, що договір,
посвідчений у Чеській Республіці, не є
чинним на території України і підстави
вважати спірну квартиру особистою
власністю відповідачки, відсутні, не
мотивував, чому цей договір не може
бути взятий до уваги, не врахував, що
він є дійсним і не є предметом спору,
ухвалив передчасне рішення про
задоволення позову.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України
не перевірив законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції та постановив ухвалу про
залишення його без змін.

Невиконання судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, що є підставою для
скасування ухвалених судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, як передбачено
ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно задовольнити частково,
рішення суду першої інстанції та
ухвалу суду апеляційної інстанції
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 - ОСОБА_8
задовольнити частково, рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 31
березня 2014 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19
травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді: О.П.
Касьян В.М. Коротун О.В. Ступак С.П.
Штелик