Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В.,Остапчука Д.О.,-
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, який також виступає
законним представником ОСОБА_10,
ОСОБА_11, Голосіївського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві, треті особи - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_12, Служба у
справах дітей Голосіївської районної у
м. Києві державної адміністрації, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання права
власності, витребування майна з чужого
незаконного володіння, виселення та
спонукання до вчинення певних дій, за
касаційною скаргою ОСОБА_9 в особі
представника ОСОБА_13 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 11 лютого 2014 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду м. Києва від
15 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року позивач ОСОБА_6
звернувся до суду із позовом, з
урахуванням уточнених позовних вимог
до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, який також
виступає законним представником
ОСОБА_10, ОСОБА_11, Голосіївського РВ ГУ
ДМС України в м. Києві, треті особи -
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_12,
Служба у справах дітей Голосіївської
районної у м. Києві державної
адміністрації, про визнання недійсним
договору купівлі-продажу, визнання
права власності, витребування майна з
чужого незаконного володіння,
виселення та спонукання до вчинення
певних дій, посилаючись на те, що він є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
28 листопада 2003 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_14

Позивач зазначає, що 18 вересня 2008 року
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по підробленим
документам від імені позивача придбали
вказану квартиру шляхом укладення
договору купівлі-продажу з ОСОБА_15,
який діяв на підставі довіреності від 10
вересня 2008 року, наданої йому ОСОБА_16,
яка діяла нібито від імені ОСОБА_6 на
підставі довіреності від 19 жовтня 2008
року.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 03 серпня 2011 року,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду м. Києва від
07 грудня 2011 року, визнано недійсним
договір купівлі-продажу вказаної
квартири від 18 вересня 2008 року та
зазначені вище довіреності, а також
постановлено виселити зі спірної
квартири ОСОБА_7 і ОСОБА_8

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 травня 2012 року
заяву громадянина Польщі
ОСОБА_6 задоволено, прийнято відмову
ОСОБА_6 від позову до ОСОБА_16, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 про визнання недійсними
договору купівлі-продажу квартири і
довіреності та виселення. Рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 03 серпня 2011 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду м. Києва від
07 грудня 2011 року скасовано, провадження
у справі закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 грудня 2012
року за нововиявленими обставинами
була скасована ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 травня 2012 року, а рішення
Голосіївського райсуду м. Києва від 03
серпня 2011 року та ухвала колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду м. Києва від 07 грудня
2011 року залишено без змін.

В ході розгляду касаційним судом заяви
ОСОБА_6 про перегляд судового рішення
за нововиявленими обставинами
позивачу стало відомо, що ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу
від 04 серпня 2012 року продали вказану
квартиру ОСОБА_18, а 08 листопада 2012 року
ОСОБА_7, ОСОБА_19 та ОСОБА_18 уклали
договір про розірвання договору
купівлі-продажу спірної квартири від 04
серпня 2012 року і в подальшому 24 квітня
2013 року спірну квартиру ОСОБА_7, ОСОБА_8
продали ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
інтересах якої діяли її батьки ОСОБА_11
та ОСОБА_9

У зв'язку із зазначеним та з
урахуванням уточнених позовних вимог,
позивач просив суд визнати недійсним
договір купівлі-продажу спірної
квартири від 24 квітня 2013 року,
укладений між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якої діяли її
батьки ОСОБА_11 та ОСОБА_9, визнати за ним
право власності на спірну квартиру,
витребувати квартиру у ОСОБА_10,
виселити з квартири ОСОБА_9 та ОСОБА_10,
зобов'язати Голосіївський РВ ГУ ДМС
України в м. Києві скасувати їх
реєстрацію в спірній квартирі.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 11 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду м. Києва від
15 травня 2014 року, позов задоволено
частково. Витребувано із чужого
незаконного володіння ОСОБА_10 спірну
квартиру та передано позивачу,
виселено ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зі спірної
квартири. В іншій частині у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 в особі
представника ОСОБА_13 просить скасувати
ухвалені у справі судові рішення та
ухвалити нове яким у задоволені
позовних вимог відмовити в повному
обсязі, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_6 суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
спірна квартира вибула із володіння
власника поза його волею, що є
підставою для її витребування з
незаконного володіння ОСОБА_10, яка є її
добросовісним набувачем на підставі
ст. 388 ЦК України та виселення
відповідачів, оскільки, вони втратили
право на цю квартиру.

Проте повністю з такими висновками
погодитися не можна.

Судами встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_6 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 28 листопада 2003 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_14

18 вересня 2008 року приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_20 Посвідчив договір
купівлі-продажу вказаної квартири,
укладений від імені ОСОБА_6 ОСОБА_15,
який діяв на підставі довіреності від 10
вересня 2008 року, наданої йому ОСОБА_16,
яка діяла від імені ОСОБА_6 на підставі
довіреності від 19 жовтня 2008 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Березнівського районного
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_21

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 03 серпня 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня
2011 року, визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і
ОСОБА_8, посвідчений 18 вересня 2008 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_20,
та виселено ОСОБА_7 і ОСОБА_8 із вказаної
квартири.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 травня 2012 року
заяву ОСОБА_6 задоволено, прийнято його
відмову від позову до ОСОБА_16, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири і довіреності
та виселення. Рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 03 серпня
2011 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду м. Києва від 07 грудня
2011 року скасовано, провадження у справі
закрито.

04 серпня 2012 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_18 був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_22

08 листопада 2012 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8
та ОСОБА_18 був укладений договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_22, про розірвання договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного 04 серпня 2012 року між ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_18

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 грудня 2012 року
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 травня 2012 року
скасовано за нововиявленими
обставинами, а рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 03 серпня 2011
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду м. Києва від 07 грудня
2011 року залишено без змін.

23 квітня 2013 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якої
діяли її батьки ОСОБА_11 та ОСОБА_9, був
укладений договір купівлі-продажу,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, за умовами якого
малолітня ОСОБА_10 придбала спірну
квартиру.

18 червня 2013 року малолітня ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та її батько ОСОБА_9 були
зареєстровані у спірній квартирі, що
підтверджується довідкою № 1668, виданою
04 жовтня 2013 року КП "ЖЕО-107"
Голосіївського району м. Києві.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Ухвалюючи рішення, суди попередніх
інстанцій надали належну оцінку
обставинам справи про те, що спірна
квартира вибула з володіння власника
поза його волею, тому підлягає
витребуванню із незаконного володіння
ОСОБА_10, яка є її добросовісним
набувачем на підставі ст. 388 ЦК України
та дійшли правильного висновку щодо
задоволення позовних вимог в цій
частині.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом (ч. 1, 2 ст. 321 ЦК
УКраїни).

Відповідно до положеннь ст. 391 ЦК
України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Вірно встановивши обставини справи та
характер спірних правовідносин, суд
першої інстанції зауваживши, що спірна
квартира вибула із володіння позивача
поза його волею та витребовуючи майно з
чужого незаконного володіння, дійшов
вірного висновку щодо виселення
відповідачів ОСОБА_9 та малолітньої
ОСОБА_10 зі спірної квартири, проте при
вирішенні спору в цій частині не
застосував норми права, які регулюють
вказані правовідносини, не звернувши
уваги на підстави з яких заявлений
позов.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції в цій частині, апеляційний
суд згаданих недоліків не усунув, у
порушення ст. 303 ЦПК України не
перевірив законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції в цій частині, а пославшись
ст. 109 ЖК України, яка регулює питання
користування жилими приміщеннями в
будинках державного і громадського
житлового фонду, невірно визначився з
характером спірних відносин та нормами
матеріального права які їх регулюють.

Відповідно до ст. 341 ЦПК України, суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення і ухвалити
нове рішення або змінити рішення, якщо
застосовано закон, який не поширюється
на ці правовідносини, чи не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З врахуванням того, що судами
неправильно застосовано норму
матеріального права, судові рішення
першої та апеляційної інстанцій
підлягають зміні в частині
застосування норми матеріального
права на підставі якої вирішено спір, а
саме замість ст. 109 ЖК УРСР зазначити ст.
319, 321, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР.

Оскільки судами правильно встановлено
фактичні обставини справи, але
неправильно застосовано норму
матеріального права, касаційну скаргу
ОСОБА_9 в особі представника ОСОБА_13
необхідно задовольнити частково,
судові рішення першої та апеляційної
інстанції в частині виселення
відповідачів ОСОБА_9 та малолітньої
ОСОБА_10 необхідно змінити в частині
правового обґрунтування, в іншій
частині судові рішення підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах,

в и р і ш и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_9 в особі
представника ОСОБА_13 задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 11 лютого 2014 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду м.
Києва від 15 травня 2014 року в частині
позовних вимог про виселення
відповідачів ОСОБА_9, ОСОБА_10 зі спірної
квартири змінити щодо застосування
норми матеріального права на підставі
якої вирішено спір, а саме зазначити
правовою підставою вирішення спору про
виселення відповідачів ст. ст. 319, 321, 391
ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР замість ст. 109
ЖК УРСР.

В решті рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 11 лютого 2014
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду м. Києва від 15 травня
2014 року залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
Д.О. Остапчук