У х в а л а

іменем україни

8 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
державного підприємства
«Науково-дослідний, виробничий
агрокомбінат «Пуща-Водиця»,
генерального директора державного
підприємства «Науково-дослідний,
виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»
ОСОБА_5 про визнання дій
неправомірними, визнання наказу не
чинним, припинення дії наказу,
зобов'язання вчинити дії, стягнення
середнього заробітку за період
незаконного відсторонення від роботи,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 19 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним
позовом, мотивуючи його тим, що він з 2
січня 2001 року працював у відповідача на
посаді провідного юрисконсульта.
Наказом від 5 грудня 2007 року № 357-к його
звільнено з займаної посади на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за
прогул без поважних причин. 31 березня
2009 року відповідач на підставі рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 26 листопада 2008 року наказом №
90-К поновив його на посаді провідного
юрисконсульта з посадовим окладом 955
грн та допустив його до роботи з дня
видачі цього наказу. 9 квітня
2009 року наказом № 102-К п. 3 наказу № 90-К
від 31 березня 2009 року було
викладено в наступній редакції:
«Допустити ОСОБА_4 до роботи 8 квітня 2009
року о 16.15 годині». З дати видачі наказу
№ 90-К від 31 березня 2009 року його було
поновлено на роботі, однак 17 липня 2009
року наказом № 218-К відповідач скасував
наказ № 90-К від 31 березня 2009 року.
Підставою для видачі зазначеного
наказу була доповідна записка від 14
липня 2009 року юрисконсульта Лімонтової
B.C. Вважаючи, що наказ № 218-К від 17 липня
2009 року не є підставою для внесення в
його трудову книжку запису про причину
звільнення, позивач просив припинити
дію наказу № 218-К від 17 липня 2009 року;
допустити його до роботи на посаду
провідного юрисконсульта державного
підприємства «Науково-дослідний
виробничий агрокомбінат»; зобов'язати
відповідача внести в штатний розклад
агрокомбінату «Пуща-Водиця» посаду
провідного юрисконсульта; стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за період незаконного
відсторонення, починаючи з 1 липня 2009
року по 1 листопада 2012 року .

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 17 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
19 червня 2014 року, у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати зазначені судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що рішенням суду, яке
набрало законної сили, у задоволенні
позову ОСОБА_4 про
поновлення на роботі відмовлено, отже
звільнення позивача відбулося з
дотриманням вимог чинного
законодавства, а тому підстави для
задоволення позову відсутні.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами
попередніх інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 19 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко