АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у І інстанції: Шереметьєва
Доповідач: Корчевний Г.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської
О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Меєчко Д.П.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на заочне рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 27 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1,
та просив стягнути з відповідача в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди 13923,30 грн. та 229,40 грн. судового
збору.

Позовні вимоги мотивував тим, що
07.03.2013 р. на пр. Перемоги, 53 в м. Києві
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобілів «Тойота», р.н.
НОМЕР_1 під його керуванням, та
«Фольксваген» р.н. НОМЕР_2, під
керуванням відповідача.

В результаті ДТП належний ОСОБА_2
автомобіль зазнав механічних
пошкоджень, згідно наданого
рахунку-фактури № 322 від 29.07.2013 завдану
матеріальну шкоду позивач просив
стягнути з відповідача в розмірі 19478, 40
гр.

Постановою Солом'янського
районного суду м. Києва від 08.07.2013 р.
винним у ДТП визнано ОСОБА_1

На момент ДТП відповідач мав чинний
поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, виданий АТ
«ПРОСТО-страхування», яке 27.09.2013 р.
згідно заяви про виплату страхового
відшкодування виплатило ОСОБА_2 5555,10гр.

В зв'язку з частковим задоволенням
його вимог страхувальником, 17.10.2013 р. та
25.10.2013 р. позивач письмово звернувся до
відповідача з вимогою платити решту
суми завданої йому шкоди, які були
залишені відповідачем без відповіді.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 27 лютого 2014
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
13923,30 грн. матеріальної шкоди та 229,40 грн.
судового збору.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 24 червня 2014 року в
задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд
заочного рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 27 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди -
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Вказує, що заочне рішення суду першої
інстанції винесено при неповному
з'ясуванні судом обставин, що мають
значення для справи та з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим є неправосудним
та підлягає скасуванню.

Вказує, що апелянт не є
застрахованою особою (страхувальником)
та не є власником транспортного засобу,
що спричинило шкоду, не є суб'єктом
правовідносин щодо обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, а тому, до нього не
можуть бути застосовані положення ст.
1194 ЦК України.

Зазначає, що правовідносини що
виникли внаслідок ДТП є специфічними, а
тому, до них не можуть поширюватись
загальні положення ЦК України, а мають
застосовуватись положення Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (Якщо норми цього Закону
передбачають інше, ніж положення інших
актів цивільного законодавства
України, то застосовуються норми цього
Закону - п.2.1. Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»).

Вважає, що поліс обов'язкового
страхування мав би покрити всі витрати
Позивача, а у разі претензій щодо
неповної чи некоректної виплати
компенсації, Позивач повинен
звернутись до власника транспортного
засобу, що є застрахованою особою, тому
законодавством України не передбачена
можливість стягнення з апелянта
компенсації в даному випадку.

Колегія суддів, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Судом першої інстанції
встановлено, що 07.03.2013 р. на пр. Перемоги,
53 в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобілів «Тойота», р.н. НОМЕР_1 під
керуванням позивача, та «Фольксваген»
р.н. НОМЕР_2 під керуванням відповідача.

В результаті ДТП належний позивачу
автомобіль «Тойота», р.н. НОМЕР_1 зазнав
механічних ушкоджень.

Згідно з рахунком-фактурою від 29.07.2013 р.
розмір матеріальної шкоди, завданий
позивачу внаслідок пошкодження
транспортного засобу внаслідок ДТП з
вини відповідача, складає 19478, 40гр.

ПостановоюСолом'янського районного
суду м. Києва від 08.07.2013 р. винним у ДТП
визнано відповідача .

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент ДТП відповідач ОСОБА_1 мав
чинний Поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів АВ/6551852, виданий АТ
«ПРОСТО-страхування».

Згідно ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом з урахуванням зносу,
розрахованого у порядку, встановленому
законодавством.

Листом від 30.08.2013 р. АТ
«ПРОСТО-страхування» повідомила
ОСОБА_2, що за результатами замовленої
страховою компанією експертизи з метою
оцінки шкоди, завданої пошкодженому
автомобілю «Тойота», відповідно до
звіту №8606/58550 вартість матеріального
збитку (відновлювального ремонту
транспортного засобу з урахуванням
зносу) становить 7278,13 грн.

Коефіцієнт зносу транспортного засобу
відповідно до авто товарознавчого
дослідження становить 0,70.

Відповідно до ст. Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом АВ/6551852 передбачена франшиза в
розмірі 510,00 грн.

Відповідно до п. 2 ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» якщо відшкодування витрат на
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
сума, що відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість.

Враховуючи вищевикладене, АТ
«ПРОСТО-страхування» виплатило 27.09.2013
р. позивачу ОСОБА_2 страхове
відшкодування в розмірі 5555,10 грн. (за
вирахуванням вказаних коефіцієнтів та
франшизи в розмірі 510 грн.)

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
різниця в розмірі завданих позивачу
збитків та виплаченої суми страхового
відшкодування становить 13923, 30 гр. (а.с.5 -
10).

Колегія суддів з таким висновком суду
першої інстанції погоджується з огляду
на таке.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до 979 ЦК України, за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Статтею 20 Закону України «Про
страхування» № 85/96-ВР від 07 березня 1996
року (із змінами та доповненнями)
встановлено обов'язок страхувальника
при настанні страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Згідно ст. 990 ЦК України, ст. 25
Закону України «Про страхування» №
85/96-ВР від 07 березня 1996 року (із змінами
та доповненнями), здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування або
законодавством на підставі заяви
страхувальника.

Відповідно до ст. 9.4. Закону
України « Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхові виплати за
договорами обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
обмежуються страховими сумами, які
діяли на дату укладення договору та
зазначені в договорі

страхування.

Відповідно до ст. 22Закону України
« Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є
підставою для проведення
регламентної виплати, МТСБУ у межах
страхових сум, що були чинними на день
настання такої події,відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди життю, здоров'ю, майну
третьої особи.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа,
яка застрахувала с цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції керувався положенням
ч. 3 ст. 61 ЦПК України, згідно якої
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до приписів ст. 129
Конституції України однією із основних
засад судочинства є обов'язковість
рішення суду.

В свою чергу ст. 14 ЦПК України
встановлено - судові рішення, що
набрали законної сили, обов'язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України.

Судом першої інстанції було
встановлено, що постановою
Солом'янського районного суду м. Києва
від 08.07.2013р. ОСОБА_1 визнано винним у ДТП,
яке сталася 07.03.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи,
обґрунтуванням позивачем розміру
завданої йому матеріальної шкоди, яку
він просив стягнути з відповідача, є
різниця сум грошових коштів між сумою
наданого суду рахунку-фактури №322 від
29.07.2013 р. на суму 19478,40 грн. та заяви про
видачу готівки №37092 від вересня 2013 р. на
суму 5555,10 грн. з підписом позивача на
підтвердження її отримання.

З огляду на вказане, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що наявні в матеріалах справи
докази дають можливість зробити
висновок про те, що різниця в розмірі
завданих позивачу збитків становить
(19478,40 грн. - 5555,10 грн.) = 13923, 30 гр., та
підлягає стягненню з відповідача.

Щодо доводів апелянта відносно
того, що суд першої інстанції
необґрунтовано не прийняв до уваги, що
він не є застрахованою особою
(страхувальником) та не є власником
транспортного засобу, що спричинило
шкоду, не є суб'єктом правовідносин
щодо обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» особою, яка
зобов'язана відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
є фізична або юридична особа, що на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Як вбачається з матеріалів
справи, постановою Солом'янського
районного суду м. Києва від 08.07.2013р.
ОСОБА_1 визнано винним у ДТП, яке
сталася 07.03.2013 р. Оскільки вказаною
постановою не встановлено факту
неправомірного заволодіння ОСОБА_1
транспортним засобом «Фольксваген»
р.н. НОМЕР_2, суд першої інстанції
правомірно визнав, що відповідач на
відповідній правовій підставі володів
вказаним автомобілем, тому вказані
доводи апеляційної скарги не знайшли
підтвердження матеріалами справи.

Відносно доводів апеляційної скарги,
що правовідносини, які виникли
внаслідок ДТП є специфічними, а тому до
них не можуть поширюватись загальні
положення ЦК України, а мають
застосовуватись положення Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», колегія суддів зазначає, що
вони теж не знайшли підтвердження
матеріалами справи, оскільки є належні
докази того, що АТ «ПРОСТО-страхування»
було здіснено виплату страхового
відшкодування позивачу ОСОБА_2згідно
чинного на момент ДТП Полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів АВ/6551852 відповідача ОСОБА_1

Враховуючи викладене та оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
районного суду про наявність правових
підстав для задоволення позову.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Інші доводи апеляційної скарги
недоведені та містяться лише на
формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 27 лютого 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: