Справа № 1316/1385/11
Головуючий у 1 інстанції: Мельничук
Провадження № 22-ц/783/103/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Мацея М.М.,

суддів:
Монастирецького Д.І., Тропак О.В.,

секретаря:
Дідуся О.Р.,

з участю:
позивача і його представника, третьої
особи,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 24 квітня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 до Чижиківської
сільської ради, третя особа: ОСОБА_5 про
скасування рішень та визнання
недійсним державного акту, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 24 квітня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник
позивача ОСОБА_3

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, необґрунтованість,
неповне з'ясування обставин справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Зазначає, що Чижиківська сільська рада,
приймаючи рішення від 16.06.2008 р. № 259 та
рішення від 02.06.2009 р. № 351 про передачу
земельної ділянки у власність ОСОБА_5,
порушила право відповідача на
користування спільним проїздом до
річки та фактично позбавила можливості
бути забезпеченим питною водою,
оскільки під час передачі земельної
ділянки передала у власність ОСОБА_5
частину спільного проїзду, де
розташована криниця спільного
користування. Вважає, що відповідач не
дотримався процедури передачі
земельної ділянки у власність ОСОБА_5,
прийняв рішення, які суперечать ЗУ «Про
землеустрій», Земельному кодексу
України, так як присадиба за адресою
АДРЕСА_1 не перебувала у її
користуванні та межі земельної ділянки
не було визначено в натурі.

Відповідач Чижиківська сільська рада
Пустомитівського району Львівської
області про час і місце розгляду справи
належно повідомлена, що стверджується
наявним у справі рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с.34) у письмовому
запереченні просить рішення районного
суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3 на
підтримання апеляційної скарги,
пояснення третьої особи ОСОБА_5 на
заперечення скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 3, 10, 11, 15, 59,
60 ЦПК України кожна особа має право в
порядку встановленому цим Кодексом
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Розгляд
цивільних справ здійснюється не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. При
цьому кожна із сторін самостійно, на
власний розсуд розпоряджається своїми
правами щодо предмета спору й
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Захист прав у порядку цивільного
судочинства - це передбачені законом
способи охорони цивільних, житлових,
земельних, сімейних чи трудових прав у
разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
передбачений ст. 16 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_5 є
власником будинку АДРЕСА_1 згідно
реєстраційного свідоцтва від 09 червня
2008 року на підставі договору
купівлі-продажу від 03 червня 2008 року.

На підставі рішення сесії зазначеної
сільської ради ОСОБА_5 передано
безоплатно у приватну власність
земельну ділянку для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
вказаною адресою площею 0,05 га та видано
Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,0435 га від 25 листопада 2009 року.

Відмовляючи у задоволенні позову
районний суд виходив з того, що позовні
вимоги не обґрунтовані доказами,
земельні права ОСОБА_2 не порушено, він
надалі може користуватись спільним
проїздом до річки, а криниця ніколи не
була громадською, зменшення ширини
заїзду не впливає на права позивача,
оскільки до його садиби є заїзд з
центральної дороги села.

З висновками районного суду слід
погодитися, оскільки вони вмотивовані,
обґрунтовані, підтверджені наявними в
матеріалах справи доказами і
відповідають вимогам закону.

Згідно ст. 120 ЗК України, що була чинною
на час ухвалення оспорюваного рішення
сільської ради та придбання ОСОБА_5
будинку, якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруд
розмір земельної ділянки не визначено,
до набувача переходить право власності
на ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на ту частину
земельної ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Матеріалами справи безспірно
встановлено, що за належним ОСОБА_5
будинком рахується земельна ділянка
площею 0,05 га, а Державний акт на право
власності на земельну ділянку виданий
на 0,0435 га, зазначена земельна ділянка
безпосередньо з земельною ділянкою
позивача не межує і наведене жодним
чином не впливає на права ОСОБА_2, який
на даний час ще не оформив право
власності на земельну ділянку, на якій
розташований належний йому будинок.

Згідно з положеннями ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних і
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Установлено, що позивач просив
скасувати рішення сільської ради і
визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
виданий на ім»я ОСОБА_5

Проте, у складі осіб, які беруть участь
у справі, в позовній заяві ОСОБА_5 є
третьою особою, а не відповідачем у
справі.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини у
справі, подані сторонами докази.
Рішення суду відповідає вимогам закону
і зібраним доказам.

Апелянтом не подано належних та
допустимих доказів для спростування
рішення суду першої інстанції, які б
мали доказове значення та
заслуговували на увагу, чи порушень
норм матеріального і процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування рішення відповідно до ст. 309
ЦПК України.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 24 квітня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Монастирецький Д.І.

Тропак О.В.