Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/3356/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Трофимовій Д.А.

при секретарі:
Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства «ФІДОБАНК» та
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Запорізькій області Юлдашева
Андрія Алішеровича на ухвалу
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 23 червня 2014 року у справі
за скаргою ОСОБА_4 на дії держвиконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Запорізькій області, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року заявник звернулася до
суду зі скаргою на дії державного
виконавця.

У своїй скарзі ОСОБА_4 вказала, що їй
на підставі договору купівлі-продажу
від 30.04.2008 року на праві власності
належать нежилі приміщення №№ 148а, 148б,
148г, 148д, підвалу літ.А-5, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_1.

30 травня 2014 року державним виконавцем
відділ примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Запорізькій області
Юлдашевим А.А. при примусовому
виконанні виконавчого листа, виданого
08 лютого 2013 року Заводським районним
судом м. Запоріжжя про стягнення
солідарно із ОСОБА_4 та кожного
окремого з поручителів на користь ПАТ
«Ересте Банк» (в подальшому було
перейменовано на ПАТ «Фідобанк»)
заборгованість за кредитними
договорами, та було складено акт опису
та арешту майна, а саме: нежилі
приміщення підвалу, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 (приміщення 148а, 148б,
148г, 148д) та скасувати даний акт опису та
арешту майна від 30.05.2014 року.

Описане майно було передано на
відповідальне зберігання представнику
стягувача - Романько І.А.

Заявник вважає, що оскаржуваний акт
складений з суттєвими порушеннями норм
діючого законодавства.

Заявник отримала копію оскаржуванного
акту опису та арешту майна лише 10.06.2014
року і її не було повідомлено про
проведення виконавчих дій і
повідомлення про проведення акту опису
та арешту вона не отримувала.

Тому, вважає поважною причину пропуску
строку на оскарження цього акту.

Копію постанови про відкриття
виконавчого провадження вона також не
отримувала.

Крім того, в акті опису та арешту майна
від 30.05.2014 року не вказано відмінних
ознак майна, на яке було накладено
арешт.

Згідно Закону України «Про виконавче
провадження» не зобов'язує державного
виконавця передавати арештоване майно
на відповідальне зберігання саме
стягувачу.

У своїй скарзі ОСОБА_4 просить
визнати дії державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Запорізькій області Юлдашева
А.А. неправомірними щодо складання
акту опису та арешту майна від 30.05.2014
року, а саме нежилі приміщення підвалу,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(приміщення 148а, 148б, 148г, 148д) та
скасувати даний акт опису та арешту
майна від 30.05.2014 року.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 23 червня 2014 року скаргу
задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 строк на подання
скарги на дії державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Запорізькій області Юлдашева
А.А.

Визнано неправомірними дії державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Запорізькій області Юлдашева А.А. щодо
складання акту опису та арешту майна
від 30.05.2014 року, а саме нежилі
приміщення підвалу, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 (приміщення 148а, 148б,
148г, 148д) та скасувати даний акт опису та
арешту майна від 30.05.2014 року.

В апеляційній скарзі ПАТ «ФІДОБАНК»
просив скасувати ухвалу Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 23
червня 2014 року по цій справі за скаргою
ОСОБА_4 на дії держвиконавця і
постановити нову ухвалу, якою
відмовити в задоволенні скарги.

В апеляційній скарзі державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Запорізькій області Юлдашева А. А.
просив скасувати ухвалу Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 23
червня 2014 року по цій справі та
прийняти нове рішення, в якому в
задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовити в
повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи скаргу, суд першої
інстанції виходив з того, що дії
державного виконавця при виконанні
судового рішення не узгоджуються з
вимогами закону України „Про
виконавче провадження" і порушують
права скаржника.

Проте погодитися з такими висновками
суду не можна, оскільки суд дійшов їх з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, ст.
14 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Чинним законодавством України у разі
невиконання судових рішень, які
набрали законної сили, передбачена
процедура їх примусового виконання.

Так, статтею 1 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України (ст. 2
цього Закону).

Відповідно до п. 2 ст.1, ст. 11 Закону
України «Про державну виконавчу
службу» завданням державної
виконавчої служби є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом.
Державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом і цим законом.

Як передбачено ч.2 ст.30 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії з виконання рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, а з виконання рішення
немайнового характеру - у двомісячний
строк. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Статтею 57 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Отже, в силу наведених норм, державний
виконавець для забезпечення реального
виконання рішення може накласти арешт
на майно боржника та оголосити
заборону на його відчуження;
процесуальні дії з виконання судового
рішення мають бути проведені протягом
шести місяців з дня винесення постанов
про відкриття виконавчого провадження.

Встановлено,що в провадженні відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України (
м.Київ) знаходиться виконавче
провадження №36958874 з примусового
виконання виконавчого листа виданого 08
лютого 2013 року Заводським районним
судом м. Запоріжжя про стягнення
солідарно із ОСОБА_4 та кожного
окремого з поручителів на користь ПАТ
"Ерсте Банк" (в подальшому було
перейменовано на ПАТ "Фідобанк")
заборгованості за кредитними
договорами в загальній сумі 14700198,37 грн.,
та судових витрат 303,00 грн.

Старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України в
рамках вказаного виконавчого
провадження видано доручення № 212/14
від 09.04.2014 року на уповноваження в тому
числі державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Запорізькій області Юлдашева
А.А. провести виконавчі дії щодо опису
та арешту нерухомого майна в тому числі
нежилі приміщення підвалу літ.А-5, а
саме №№ 148А, 148Б, 148В,148Г та 148Д, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1

30 травня 2014 року державним виконавцем
відділ примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Запорізькій області
Юлдашевим А.А. в рамках вказаного
доручення було складено акт опису та
арешту майна, а саме: №№ 148А, 148Б, 148В,148Г
та 148Д, що знаходяться за адресою
АДРЕСА_1

Таким чином Юлдашев А.А. виконував
вказані дії за дорученням, від імені
особи в провадженні якої знаходиться
виконавче провадження.

Законом України «Про виконавче
провадження не передбачено про
обов'язок державного виконавця
повідомляти боржника про проведення
виконавчих дій.

Копія акту опису та арешту майна від
30.05.2014 року за вих. № 5301-3/11 від 30.05.2014
року була направлена на адресу
боржника ( АДРЕСА_2, гуртожиток). Як
вбачається зі скарги ОСОБА_4 отримала
вказаний акт 10.06.2014 року від стягувача.
Між тим не отримання акту від відділу
примусового виконання рішень не є
підставою для скасування цього акту.

Відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України
«Про виконавче провадження» під час
проведення опису та арешту майна
боржника державний виконавець має
право оголосити заборону
розпоряджатися ним, а в разі потреби -
обмежити права користування майном,
здійснити опечатування або вилучити
його у боржника та передати на
зберігання іншим особам, про що
зазначається в акті опису та арешту.
Вид, обсяг і строк обмеження
встановлюється державним виконавцем у
кожному конкретному випадку з
урахуванням властивостей майна, його
значення для власника чи володільця,
необхідності використання та інших
обставин.

В акті зазначено обмеження у вигляді
відчужування та псування майна.
Описане майно 30.05.2014 року під розписку
прийняв на відповідальне зберігання
представник стягувача Романько І.А.

Згідно ч.1 ст. 59 Закону майно, на яке
накладено арешт, за винятком майна,
зазначеного в ч.8 статті 57 цього Закону,
передається на зберігання боржникові
або іншим особам, призначеним
державним виконавцем, під розписку в
акті опису. Копія акта опису майна
видається боржнику, стягувану, а в разі
якщо обов'язок зберігання майна
покладено на іншу особу, - також
зберігачу.

Тобто чинне законодавство і, зокрема,
ст.59 Закону України «Про виконавче
провадження» не містить заборони щодо
призначення зберігачем майна іншу
особу ніж боржник, тому посилання
заявника на порушення державним
виконавцем ст.59 Закону України «Про
виконавче провадження» є
необґрунтованим.

В акті опису та арешті майна чітко
зазначено на який саме об'єкт
нерухомості боржника накладено арешт:
нежилі приміщення №№ 148А, 148Б, 148В,148Г та
148Д, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1
та зазначено, що остаточне визначення
вартості, оцінки майна боржника будуть
проведені згідно зі ст. 58 Закону
України «Про виконавче провадження».

Таким чином, будь-які порушення Закону
України «Про виконавче провадження»
при складанні акту опису та арешту
майна не встановлено.

Отже, висновок районного суду про те, що
державний виконавець при складанні
акту опису та арешту майна порушив
права боржника ОСОБА_4 не заслуговують
на увагу, оскільки судом в ухвалі не
наведені мотиви в чьому конкретно
полягає порушення прав боржника, та
норми Закону, які були порушені
державним виконавцем при проведенні
зазначених виконавчих дій.

Суд першої інстанції не врахував
фактичні обставини справи, вимоги
зазначеного закону і прийшов до
помилкового висновку про задоволення
скарги ОСОБА_4, тому ухвала суду
підлягає скасуванню з постановлениям
нової ухвали про відмову у задоволенні
скарги.

Керуючись ст.ст.303,307,312 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства «ФІДОБАНК» і
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Запорізькій області Юлдашева
Андрія Алішеровича задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 23 червня 2014 року в цій
справі скасувати. В задоволенні скарги
ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: