Справа № 454/845/13
Головуючий у 1 інстанції: Пахут
Провадження № 22-ц/783/1004/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Азенко
М.В.

без участі сторін, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою державного підприємства
«Львіввугілля» в особі відокремленого
підрозділу «Шахта «Зарічна» на рішення
Сокальського районного суду
Львівської області від 11 липня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
державного підприємства
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИЛА:

оскаржуваним рішенням Сокальського
районного суду Львівської області від
11 липня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з Державного підприємства
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_2 11000
(одинадцять тисяч) грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків,
внаслідок професійного захворювання.

Стягнуто з відповідача Державного
підприємства «Львіввугілля» в дохід
держави судовий збір в розмірі 229
(двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп.

Рішення суду оскаржило ДП
«Львіввугілля» в особі ВП «Шахта
«Зарічна».

В апеляційній скарзі посилається на те,
що рішення районного суду є незаконним
та необґрунтованим, винесене з
порушенням норм матеріального права.
Судом не взято до уваги вимоги ст.1167 ЦК
України, зокрема не врахована
відсутність вини ДП «Львіввугілля» у
спричинені позивачу моральної шкоди,
яку той зазнав внаслідок нещасного
випадку на виробництві, а відтак і
вимоги ст.237-1 КзПП України, яка
передбачає, що відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
проводиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань.

Також судом не виконано вимоги п.5
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Апелянт зокрема, зазначає, що
обов»язковому з»ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають, серед іншого і
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв»язку між
шкодою і протиправними діями
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Просить рішення Сокальського
районного суду Львівської області від
11 липня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в позовних вимогах
ОСОБА_2. відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що у ОСОБА_2 виявлено
хронічне професійне захворювання,
зокрема: хронічна попереково-крижова
радикулопатія із стійким больовим
синдромом та статико-динамічними
порушеннями, антракосилікоз І ступеня
тощо, що стверджується відповідним
повідомленням від 28.07.2008р.

З акта від 20.08.2008р. вбачається, що
професійне захворювання у позивача
виникло внаслідок роботи в умовах
впливу шкідливих факторів виробничого
середовища в підземних виробках шахти
«Зарічна» ДП «Львіввугілля».
Одночасно, директору шахти
запропоновано вжити заходів для
ліквідації та запобігання професійних
захворювань.

У зв'язку з професійним захворюванням
позивач неодноразово перебував на
стаціонарному амбулаторному
лікуванні, що вбачається з витягів з
медичних карток.

Згідно довідки МСЕК від 06.10.2009р. ОСОБА_2
призначено III групу інвалідності.
Ступінь грати професійної
працездатності у відсотках складає 55%.

Судом першої інстанції вірно взято до
уваги положення ст. 23 Цивільного
кодексу України, відповідно до якого
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, яка, зокрема полягає у
фізичному болю та стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку
з каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини
Рішення Конституційного суду України
№ 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати працездатності спричиняють
йому моральні та фізичні страждання.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про
охорону праці" відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я
або у разі смерті працівника,
здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків.

Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності"" від 23.03.2007 року
виключено частину 3 ст. 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", яка передбачала
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування від
нещасних випадків та професійних
захворювань України.

Рішенням Конституційного суду України
№ 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені
Законом України ""Про внесення змін до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності"" визнано
конституційними, а право громадян на
відшкодування шкоди не порушено,
оскільки таке право передбачено ст. 1167
Цивільного кодексу України та ст. 2371
Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків передбачених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до ст. 237 Кодексу законів про
працю України відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного
суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
передбачено, що відповідно до ст. 237
Кодексу законів про працю України (яка
набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності
порушення права працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих з'язків чи вимагає
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя, обов'язок по
відшкодуванню моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган назалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

При визначені розміру грошового
відшкодування моральної шкоди, судом
першої інстанції були враховані
характер правопорушення, глибина
фізичних та душевних страждань, а також
вимоги розумності і справедливості.

Щодо вимог апеляційної скарги про
застосування строку позовної давності
до даного виду правовідносин, то такі
не заслуговують на увагу з огляду на те,
що вимоги позивача випливають з
особистих немайнових прав. Відповідно
до п.1 та п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, на
вимогу, що випливає з порушення
особистих немайнових прав, крім
випадків, встановлених законом, та на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров`я або смертю (тобто і на вимогу
про відшкодування моральної шкоди)
позовна давність не поширюється.

Наведене спростовує твердження
апелянтіа про незаконність рішення
суду першої інстанції, таке прийнято з
дотриманням вимог процесуального та
матеріального закону, а тому підстави
для його скасування відсутні.

Інші доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримано
процедуру розгляду справи, встановлену
ЦПК України, ухвалено справедливе
рішення, тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу скаргою державного
підприємства «Львіввугілля» в особі
відокремленого підрозділу «Шахта
«Зарічна» - відхилити.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 11 липня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.