Справа № 115/6780/13-ц
Провадження № 2/115/134/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

"24" січня 2014 р.
м. Саки

Сакський міськрайонний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого, судді - Асанова Е.Н.,

при секретарі - Мулькевич Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
спільної сумісної власності на
нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3, як
законний представник неповнолітньої
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права спільної
сумісної власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
на підставі судового рішення на ім'я
відповідача було зареєстроване право
власності на жилий будинок та
земельну ділянку, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 є дочкою
відповідача та ОСОБА_3, в цей час
навчається та проживає у місті Москва,
тому має намір поділити спірне
нерухоме майно, яке було набуто за час
її сумісного проживання з батьками.
Вселившись у спірний будинок разом з
батьками, ОСОБА_1 правомірно
користувалася та володіла спірним
майном, тому набула на нього право
спільної сумісної власності разом з
батьками. Крім того, у позовній заяві
зазначено, що позбавленням права
власності неповнолітній дитині
завдано моральної шкоди.

Посилаючись на вказані обставини,
на підставі статей 173 та 176 СК України,
позивач просить суд визнати за ОСОБА_1
право спільної сумісної власності на
спірне нерухоме майно та стягнути на
користь ОСОБА_1 з відповідача 10000
гривень у відшкодування моральної
шкоди.

У судовому засіданні ОСОБА_3
підтримав позовні вимоги та просив суд
позов задовольнити повністю.

ОСОБА_4, як представник
відповідача за довіреністю, у судовому
засіданні позов визнав частково. Не
заперечував проти задоволення
позовних вимог про визнання права
спільної сумісної власності на спірне
нерухоме майно та стягнення з
відповідача моральної шкоди, однак, був
не згоден з сумою стягнення у розмірі
10000 гривень, яка на його думку має бути
значно менше. Не використання права на
нотаріальне оформлення майнових прав
на спірне майно ОСОБА_1 пояснив
проживанням відповідача у місті Москва
та її небажанням приїжджати до міста
Саки.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи позовної заяви,
заслухавши пояснення ОСОБА_3 та
представника відповідача, суд дійшов
до наступних висновків.

Відповідно до положень частини 1
статті 11, частини 1 статті 60 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що рішенням
Сакського міськрайонного суду АР Крим
від 30 травня 2008 року було визнано право
власності ОСОБА_2 на житловий будинок
під номером АДРЕСА_1 та на земельну
ділянку, площею 0,0544 га, розташовану за
цією ж адресою (а.с.3).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_1, яка
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.6).

Як на підставу своїх вимог, позивач
посилається на положення статей 173 та 176
СК України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 173 СК
України батьки і діти, зокрема ті, які
спільно проживають, можуть бути
самостійними власниками майна. При
вирішенні спору між батьками та
малолітніми, неповнолітніми дітьми,
які спільно проживають, щодо
належності їм майна вважається, що воно
є власністю батьків, якщо інше не
встановлено судом.

Під час розгляду справи суду не було
надано належних та допустимих доказів
для висновку про набуття ОСОБА_1 права
спільної сумісної власності на спірне
нерухоме майно.

Так, за положеннями статей 60,61 СК
України нерухоме майно набуто
подружжями за час шлюбу належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Положення статті 173 СК України
передбачають імовірність дітей бути
власниками майна, що їм належить на
законних підставах, а не обов'язок
батьків передати належне їм майно у
власність своїх дітей.

Доказів того, що ОСОБА_1, якій на
момент оформлення права власності на
спірне майно на ім'я відповідача було
дванадцять років, мала самостійні
джерела доходів у розмірах достатніх
для придбання нерухомого майна або
його частини, в матеріалах справи
відсутні.

Таким чином, у суду не має підстав для
висновку про набуття ОСОБА_1 права
спільної сумісної власності на
нерухоме майно.

Частиною 1 статті 176 СК України
передбачено, що батьки зобов'язані
передати у користування дитини майно,
яке має забезпечити її виховання та
розвиток.

Вказана норма Закону також не
передбачає обов'язок батьків передати
належне їм нерухоме майно у власність
своїх дітей. Навіть, бажання дітей
(неповнолітніх або повнолітніх)
користуватися житлом, яке належить їх
батькам, не може бути підставою для
позбавлення батьків їх права
власності на нерухоме майно.

Крім того, відповідно до статті 1 ЦПК
України завданнями цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання ( ч.1 ст. 15
ЦПК України).

За приписами статей 182,210,220 ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації. У разі недодержання
сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦК
України, згода співвласників на
вчинення правочину щодо розпорядження
спільним майном, який підлягає
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, має бути
висловлена письмово і нотаріально
посвідчена.

З врахуванням наведеного, згода
відповідача з наявністю у ОСОБА_1 права
на спільне нерухоме майно може бути
нотаріально посвідчено та підлягає
державній реєстрації. Небажання
відповідача нотаріально оформити
право власності ОСОБА_1 на нерухоме
майно не може бути підставою для
задоволення позову.

Таким чином, визнання представником
відповідача вимог про право позивача
на спірне нерухоме майно свідчать про
відсутність підстав для судового
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав ОСОБА_1, тобто
відсутність спору, який підлягає
вирішенню судом, що є самостійною
підставою для відмови у позові.

При таких обставинах, вимоги про
визнання нерухомого майна об'єктом
спільної сумісної власності
задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди також не підлягають
задоволенню, оскільки мають похідний
характер від вимог про визнання
нерухомого майна об'єктом спільної
сумісної власності, для задоволення
яких у суду не має підстав.

Враховуючи наведене, у задоволені
позову необхідно відмовити повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд
вважає за необхідне зазначити таке.

Позовна заява до суду подана законним
представником ОСОБА_3, який є інвалідом
І групи, на захист прав неповнолітньої
дитини, тому на підставі пункту 7
частини 1 статті 5 Закону України «Про
судовий збір», судові витрати
стягненню з позивача не підлягають.

На підставі статей 60,61,173,176 Сімейного
кодексу України, статей 182,210,220,369
Цивільного кодексу України, керуючись
статтями 1,10,15,60,88,209,212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШІВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду АР Крим шляхом подання через
Сакський міськрайонний суд АРК
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Асанов Е. Н.