Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/4104/14
Головуючий у 1 інстанції: Дацюк
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 21 серпня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
треті особи без самостійних вимог на
предмет спору: ОСОБА_6, Шевченківський
РВ УДМС України в Запорізькій області
про виселення, вселення та позбавлення
права користування квартирою шляхом
зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до суду із вищевказаним
позовом, в якому зазначали, що квартира
АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_3,
відповідно до договору дарування.
Після розірвання шлюбу між позивачем
ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5, в
зазначеній квартирі залишилась
мешкати ОСОБА_5 разом з неповнолітньою
донькою колишнього подружжя ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на конфліктні стосунки між
ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з іншого, відмову ОСОБА_5
звільнити квартиру та намір подружжя
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешкати у цій
квартирі, просили суд, усунути
перешкоди у користуванні квартирою
шляхом виселення ОСОБА_5 з квартири,
вселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартиру,
позбавити ОСОБА_5, права користування
квартирою шляхом зняття її з
реєстраційного обліку.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2014 року
позов задоволено частково.

Вселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартиру
АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
судовий збір в сумі 121,80 гривень.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
змінити, та ухвалити нове, яким в
повному обсязі задовольнити його
позов.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін. За її
змістом Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
не оспорюється сторонами, що позивач є
власником спірної квартири з 2002 року на
підставі договору дарування, державну
реєстрацію права власності позивача на
квартиру здійснено у червні 2014 року.

Перебуваючи у шлюбі з відповідачкою з
26.07.1997 року по 21.10.2013 року, позивач
вселив в належну йому на праві
власності квартиру дружину та його
дитина набула право на проживання в
спірній квартирі з народженням.

Відповідач з дитиною, таким чином,
вселилися у спірне житло за
погодженням з власником, набули право
користування житлом як члени його
сім'ї.

Суд першої інстанції правильно виходив
з того, що власник житла відповідно до
ст. 317 ЦК України має право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

За ст. 383 ч. 1 та стаття 391 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва. Власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Виходячи з цих положень суд
задовольнив позов в частині вселення
позивачів.

Щодо колишніх членів сім'ї власника,
якими є відповідачка та неповнолітня
ОСОБА_6, то за ст. ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК
Української РСР, припинення сімейних
відносин з наймачем чи власником
житлового приміщення не позбавляє
колишніх членів сім'ї права
користування займаним приміщенням.

Згідно з положеннями ст. 9 ЖК
Української РСР ніхто не може бути
виселений із займаного житлового
приміщення або обмежений у праві
користування житловим приміщенням
інакше, як з підстав і в порядку,
передбачених законом. Будь-яке
виселення людини, якщо вона
добровільно не бажає звільнити житлове
приміщення, допускається виключно на
підставах, передбачених законом, та має
відбуватися тільки в судовому порядку.

З огляду на зазначені положення закону,
суд правомірно відмовив у задоволенні
позову про виселення відповідачки, яка
до того ж мешкає у спірному приміщенні
з неповнолітньою дитиною позивача.

Також судом першої інстанції правильно
застосовані положення закону щодо
належності обраного способу захисту
прав в частині вимог про зняття
відповідачки з реєстраційного обліку.
Зокрема, суд, з посиланням на практику
застосування закону, зазначив, що
належним способом захисту цивільних
прав у такому разі є пред'явлення
позову про позбавлення права власності
або визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, які є підставою для зняття
особи з реєстрації місця проживання
відповідними уповноваженими органами.
(За висновками Верховного Суду України,
викладеними в постанові від 16 січня 2012
року у справі № 6-57цс11.)

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого
висновку, що вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про її право користування
житловим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст.ст. 116, 157 ЖК; ст. 405 ЦК).

Виходячи з наведеного, судова колегія
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2014 року в
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: