У х в а л а

іменем україни

8 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання недійсним
заповіту, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Новоушицького районного
суду Хмельницької області від 23 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 28 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
його тим, що 7 вересня 2010 року її бабуся
ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла
все своє майно відповідачу ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.
Посилаючись на те, що заповідач не
розуміла значення своїх дій, позивач
просила визнати недійсним заповіт від 7
вересня 2010 року.

Рішенням Новоушицького районного суду
Хмельницької області від 23
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 28 грудня 2013
року, у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати зазначені судові рішення та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, дослідивши докази в
справі й давши їм належну правову
оцінку, обґрунтовано виходив з того, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що в момент складання заповіту
ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій
та не могла керувати ними.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новоушицького районного суду
Хмельницької області від 23
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Хмельницької області від 28 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко