22-ц/775/1420/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Помогайбо В.О.
Доповідач: Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

21 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого судді Гаврилової
Г.Л.

суддів Баркової Л.Л., Сороки
Г.П.,

при секретарі - Одінцові Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
сум боргу за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 та її представника
ОСОБА_3 на рішення Жовтневого
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 14 серпня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_2 про стягнення сум боргу.В
обґрунтування позову зазначила, що в
період з 07.07.2011 року по 07.07.2014 року
відповідачка ОСОБА_2 періодична брала у
неї в борг грошові кошти, та при
отриманні і поверненні грошових коштів
складались відповідей розписки. На
даний час відповідачка має борг перед
ОСОБА_1 у сумі 11900 доларів США за
письмовим договором датованим 07.07.2011
року, які відповідачка повинна
повернути згідно розписки за вимогою.
Проте, на вимогу позивачки
відповідачка зазначені грошові кошти
не повертає, у зв'язку з чим позивачка
була змушена звернутись до суду з даним
позовом. Просила суд стягнути з ОСОБА_2
на свою користь суму боргу в розмірі 11900
доларів США, що за курсом НБУ на момент
подання позовної заяви становить 139801,20
грн.

Рішенням Жовтневого районного суду від
14 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1
до ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу у розмірі 45 817 грн.20 коп.(
еквівалент 3900 доларів США) та судовий
збір у розмірі 458,17 грн. Задовольняючи
позовні вимоги частково, суд виходив з
того, що відповідачем надані письмові
докази про повернення боржником
грошових коштів у розмірі 8000 доларів
США, та дані докази позивачем не
спростовані.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про задоволення позовних вимог в
повному обсязі. В обґрунтування
апеляції зазначив, що фактично
письмовий договір про надання боргу на
суму 11900 доларів США , який датований
07.07.2011 року, укладений сторонами 16.04.2014
року . Отже, грошові кошти у загальному
розмірі 8000 доларів США були отримані
позивачкою від ОСОБА_4 у 2012 році на
виконання інших грошових зобов'язань
ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 та суд не мав
підстав зараховувати їх на виконання
боргового договору, датованого 07.07.2011
року.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
позивачки ОСОБА_1 та її представника
ОСОБА_3 які просили апеляційну скаргу
задовольнити, заперечення
відповідачки ОСОБА_2,яка просила
рішення суду залишити без змін,
дослідивши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3, ч.2 ст.10 ЦПК
України кожна сторона має в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Кожна сторона
повинна довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

У відповідності із положеннями статті 3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Стаття 1047 ЦК України встановлює
письмову форму для договору позики,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Так, з аналізу ст. ст. 510, 545 ЦК України та
відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України
розписка є борговим документом та може
бути надана позикодавцем для
підтвердження перед ним невиконаного
зобов'язання за договором позики.

Згідно наявної у матеріалах справи
розписки від 07.07.2011 року, ОСОБА_2
отримала у борг у ОСОБА_1 грошову суму в
розмірі 11900 доларів США та
зобов'язалась її повернути за вимогою. (
а.с. 44)

Згідно розписки від 09.01.2012 року
ОСОБА_2 повернула ОСОБА_1 гроші у
розмірі 5000 доларів США, які нею були
отримані у якості боргу. Дана розписка
підписана як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1Факт
отримання 14.11.2012 року грошових коштів у
розмірі 3000 доларів США від ОСОБА_2 також
підтверджується письмовим доказом,
підписаним ОСОБА_1 ( а.с. 93)

Позивачка не заперечує факт
отримання даних сум від ОСОБА_2 09.01.2012
року та 14.11.2912 року у якості повернення
боргу.

Разом з цим доводи позивача, що сума
у розмірі 8000 доларів США була отримана
нею на виконання інших боргових
зобов'язань, нічим не підтверджена.
Доказів того, що між сторонами після
07.07.2011 року були укладені інші
договори, матеріали справи не містять.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Однак, суду не надано жодного
доказу того, що позивачка неодноразово
надавала в борг грошові кошти ОСОБА_2на
протязі 2011-2012 років, при цьому ОСОБА_1
пояснила, що кожного разу при отриманні
грошових коштів у борг та при їх
поверненні були складені відповідні
розписки.

Доводи апеляції, що фактично договір
займу був укладений 16.04.2014 року, а не
07.07.2011 року, як вказано у розписці, також
не підтверджений належними доказами.
Позивачка прийняла дану розписку, на
підставі чого видала боржнику гроші.
Отже,відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України
договір позики є укладеним з моменту
передання грошей, та вважається
дійсним. Договір займу, укладений між
сторонами, позивачем не оскаржується.

За таких обставин, переглядаючи справу
в межах доводів апеляційної скарги ,
судова колегія погоджується з
висновками суду щодо часткового
задоволення позову,з урахуванням
отриманих на виконання грошового
зобов'язання грошей позивачкою, а
доводи апеляційної скарги про
порушення норм матеріального права є
безпідставними.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, та є безумовною
підставою для скасування рішення у
справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л
А :

апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та
її представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
14 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді