Справа № 232/1422/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМ Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Кіровське

Кіровський міський суд Донецької
області в складі:

головуючого судді
Артеменко Л.І.

при секретарі
Євсєєвій Ю.М.

за участю відповідача
ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду № 2 цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» про
визнання кредитного договору
недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2013 року поштою позивач
звернувся до суду з вимогами про
стягнення з відповідача боргу за
кредитним договором № R7B від 13
липня 2012 року, за яким відповідач
отримала грошові кошти в сумі 50000
гривень на строк до 13.07.2015 року зі
сплатою процентної ставки у розмірі 27%
річних та зобов'язанням погашати
заборгованість по кредиту і сплачувати
відсотки згідно графіку, шляхом
безготівкового перерахування коштів
на поточний рахунок позичальника,
операції за яким можуть здійснюватись
з використанням спеціальних платіжних
засобів, НОМЕР_1 у Відділенні
«Кредитний центр «Поділ» ПАТ «ВТБ
БАНК». В обґрунтування вимог послався
на те, що відповідач порушила
зобов'язання щодо щомісячної сплати
відсотків, повернення кредиту
частинами за графіком, внаслідок чого
утворилась заборгованість, розмір якої
станом на 22 травня 2013 склала 66165,56 грн, у
тому числі: 49278,87 грн. заборгованість за
кредитом, 6943,23 грн - заборгованість за
процентами, 9943,46 грн - пеня за
прострочення основної кредитної
заборгованості та відсотків. Просив
стягнути заборгованість за кредитним
договором, а також стягнути судові
витрати.

В липні 2013 року позивач збільшив
розмір позовних вимог і просив
стягнути з відповідача борг за
кредитом станом на 22 липня 2013 року в
сумі 73770,10грн, у тому числі - 49278,87 грн.
заборгованість за кредитом, 9164,35 грн -
заборгованість за процентами, 15326,88 грн
- пеня за прострочення основної
кредитної заборгованості та відсотків
(а.с.83).

Відповідач у липні 2013 року пред'явила
зустрічні позовні вимоги про визнання
кредитного договору недійсним з
підстав, зазначених в ч.1ст.230, ч.1 ст.229 ЦК
України. В обґрунтування заявлених
вимог послалась на те, що договір не
укладала, не підписувала, гроші за ним
не отримувала, за зазначеною в договорі
адресою ніколи не проживала, з
будь-яким представником банку не
спілкувалась з приводу укладення
кредитного договору, а тому вважає, що
від її імені діяла інша невстановлена
особа. Просила визнати договір
недійсним.

У судове засідання представник
позивача не прибув, до його початку
надав заяву, в якій позов підтримав
повністю, просив задовольнити, справу
розглянути без нього, в задоволенні
зустрічного позову відмовити. Крім
того, надав суду письмові пояснення та
докази стосовно способу та дати
отримання відповідачем кредитних
коштів, часткового погашення нею боргу
шляхом внесення платежів через
Кіровське відділення «Приватбанку».

Відповідач ОСОБА_1 (прізвище з ОСОБА_1
змінено у зв'язку з укладенням шлюбу) у
судовому засіданні позов не визнала,
заявлений нею позов підтримала. Суду
пояснила, що спірний договір не
укладала, не підписувала, гроші за ним
не отримувала, однак яким чином в
розпорядженні банку з'явились копії її
паспорту, ідентифікаційного коду, їй не
відомо, як і те, яка стороння особа
підписала від її імені договір і
отримала кошти. Вона дійсно
перераховувала банку кілька разів
суми за отриманою поштою письмовою
вимогою про погашення боргу за
кредитним договором, оскільки
помилково вважала, що погашає кредит за
кредитною карткою Приватбанку. З
висновком судової почеркознавчої
експертизи, за якою оспорювані підписи
від її імені виконані нею, не
погодилась, клопотання про призначення
повторної експертизи не заявила.

Судом встановлено, що 13 липня 2012 року
між Публічним акціонерним товариством
«ВТБ Банк», та відповідачем укладено
кредитний договір, за умовами якого
відповідачу наданий кредит розміром
50000 гривень зі сплатою 27% на рік та
зобов'язанням погашати заборгованість
по кредиту і сплачувати відсотки
згідно графіку, шляхом безготівкового
перерахування коштів на поточний
рахунок позичальника, операції за яким
можуть здійснюватись з використанням
спеціальних платіжних засобів, НОМЕР_1
у Відділенні «Кредитний центр «Поділ»
ПАТ «ВТБ БАНК». Строк дії договору до 13
липня 2015 року. П.7.1. договору
передбачено обов'язок позичальника за
порушення строків повернення кредиту
сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми
прострочених зобов'язань за кожен день
порушення виконання зобов'язань. П. 4.2.
договору передбачено право банку у
разі невиконання позичальником умов
договору стягнути заборгованість зі
сплатою штрафу у розмірі 50% отриманого
кредиту.

13 липня 2012 року кредитні кошти
перераховані на зазначений в договорі
рахунок та отримані шляхом зняття
готівки в банкоматі позивача в м.
Києві шістьма транзакціями на загальну
суму 46000 грн. 3995грн зняті з рахунку 13.07.12
як комісія за договором, 5 грн - як плата
за запит залишку в банкоматі, не
належному банку.

Як вбачається з наданих позивачем
довідок, виписок з особового рахунку
та розрахунків, відповідач порушив
умови договору, оскільки не вносив в
строки, ним обумовлені, на рахунок
грошові кошти, внаслідок чого й
утворилась заборгованість, розмір
якої станом на 22 липня 2013 року складає
73770,10грн, у тому числі - 49278,87 грн.
заборгованість за кредитом, 9164,35 грн -
заборгованість за процентами, 15326,88 грн
- пеня за прострочення основної
кредитної заборгованості та відсотків.
Відповідачем через ПАТ КБ
«Приватбанк» внесені 10100 грн в період
з 22.08.2012 по 28.03.2013, що підтверджується
виписками з особового рахунку та
копіями квитанцій, наданих нею суду
(а.с.93-96, 175-176).

За висновком судово-почеркознавчої
експертизи №4107/02/4108/03 від 19 грудня 2013
року підписи від імені ОСОБА_1 під
текстом заяви на надання позики згідно
кредитного договору № R7B від
13.07.2012 та на кожнім аркуші цього
кредитного договору від позичальника
виконано ОСОБА_1 (а.с.149-151), що спростовує
твердження відповідача про не
укладення нею цього договору.

Згідно ст.. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк зобов'язується надати
грошові кошти позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.. 229 ч.1 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий договір визнається недійсним.
Тобто, обман має місце у випадку
навмисного цілеспрямованого введення
іншої сторони в оману щодо фактів, які
впливають на укладення правочину. В
такому випадку сторона договору, яка
діяла під впливом обману, повинна
довести наявність умислу з боку іншої
сторони, істотність значення обставин,
щодо яких її введено в оману, і сам факт
обману.

В судовому засіданні ОСОБА_1, заявляючи
вимоги про визнання договору недійсним
з підстав, зазначених в ст.. 230 ЦК
України та посилаючись при цьому на те,
що представник банку, а не вона, при
укладанні договору був введений в
оману щодо особи позичальника, не
довела їх обґрунтованість. Напроти, її
посилання на те, що сама особисто
договір не укладала і не підписувала,
спростовані висновком судової
почеркознавчої експертизи, за яким
підписи на договорі та у заяві про
надання кредиту виконані нею. За
письмовими поясненнями представника
банку, саме відповідач, а не будь-яка
інша особа, уклала договір і отримала
гроші, перераховані на картковий
рахунок, зазначений нею в письмовій
заяві. Крім того, відповідач кілька
разів в 2012 році сама, ще до отримання
листа-попередження від банку, що мало
місце в травні 2013 року, на виконання
умов кредитного договору вносила
гроші на рахунки, зазначені в договорі,
на підтвердження чого надала суду 3
квитанції, що повністю спростовує її
пояснення про необізнаність щодо
існування спірного договору до часу
отримання від суду його копії разом з
позовною заявою.

Отже, законні підстави для визнання
оспорюваного кредитного договору
недійсним з підстав, зазначених
відповідачем, відсутні.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та ЦК
України та у встановлений строк. Згідно
ст.. 1050 ЦК України як наслідок
порушення договору позичальником є
право позикодавця вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Обов'язки позичальника відповідач не
виконав.

Таким чином, права первісного позивача
були порушені відповідачкою та
підлягають судовому захисту шляхом
стягнення з неї суми боргу за кредитним
договором.

У зв'язку з задоволенням позову згідно
ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню
з відповідачки на користь позивача
понесені ним судові витрати, а понесені
відповідачкою витрати відшкодуванню
не підлягають.

Керуючись ст.ст. 229 ч.1, 230 ч.1, 526, 530, 1050, 1054
ЦК України, ст.ст. 212-215, 218 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» заборгованість за кредитним
договором № R7B від 13 липня 2012 року
в сумі 73770 (сімдесят три тисячі сімсот
сімдесят) гривень 10 копійок, у тому
числі: 49278 (сорок дев'ять тисяч двісті
сімдесят вісім) гривень 87 копійок -
заборгованість за кредитом, 9164 (дев'ять
тисяч сто шістдесят чотири) гривні 35
копійок - заборгованість за процентами,
15326 (п'ятнадцять тисяч триста двадцять
шість) гривень 88 копійок - пеня за
прострочення основної кредитної
заборгованості та процентів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» на відшкодування судових
витрат 738 (сімсот тридцять вісім)
гривень 00 копійок.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» про визнання
кредитного договору № R7B від 13
липня 2012 року недійсним - відмовити
повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається сторонами протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Л.І. Артеменко