Справа № 495/1228/14-ц
Ухвала

про повернення заяви про забезпечення
позову

20 лютого 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
Мишко В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову за позовом ОСОБА_1
до ТОВ «Вадіта» про стягнення боргу за
договором позики -

В С Т А Н О В И В:

19.02.2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ТОВ «Вадіта» про
стягнення боргу за договором позики.

Крім того, ОСОБА_1 до позовної заяви
додано заяву про забезпечення позову в
порядку статті 151 Цивільного
процесуального кодексу України шляхом
накладення арешту на:

- комплекс будівель та споруд бази
відпочинку «Солнечная-1», які
складаються з: склад,1; будиночки
відпочинку, 16-19; будиночки відпочинку,
12, 13, 15, 22, 23, 24; будиночок відпочинку, 20;
склад, 10; навіс, 6,33; будиночки
відпочинку, 9, 9, 11, 14; очисні споруди, 25;
насосна, 27; водонапірна башта, 28;
свердловина, 29; склад, 31; будиночки
відпочинку, 4, 21; бар, 2; склад, 3; їдальня,
7; склади, 34, 35; дизельна, 30; оздоровчий
комплекс, 36; трансформаторна
підстанція, 5; морозильна камера, 32;
господарсько-будівельний комплекс, 26,
26'; який розташований за адресою:
Одеська область,
Білгород-Дністровський район, сільська
рада Шабівська, «Солнечная-1» база
відпочинку, територія Будацької коси
(біля селища Затока), який є власністю
ТОВ «Вадіта» на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
виданого Білгород-Дністровською
районною державною адміністрацією від
27.05.2004 року;

- земельну ділянку, яка розташована за
адресою: комплекс будівель і споруд №9,
Шабівська сільська рада,
Білгород-Дністровський район, Одеська
область, площею 1,1162 га, кадастровий
номер :02:027:0030, яка є власністю ТОВ
«Вадіта» на підставі свідоцтва про
право власності на земельну ділянку,
виданого Білгород-Дністровською
районною державною адміністрацією від
23.10.2008 року;

- базу відпочинку «Солнечная», яка
розташована за адресою: Одеська
область, м. Білгород-Дністровський, смт.
Затока, «Солнечная» база відпочинку
(курортний район «Центральний»), яка є
власністю ТОВ «Вадіта» на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, виданого виконавчим
комітетом Затоківської селищної ради
від 27.05.2004 року;

- земельну ділянку, яка розташована за
адресою: Центральний район смт. Затока,
м. Білгород-Дністровський, Одеська
область, площею 0,4451 га, кадастровий
номер :02:028:0047, яка є власністю ТОВ
«Вадіта» на підставі державного акту
на право власності на земельну ділянку,
виданого виконавчим комітетом
Затоківської селищної ради від 15.03.2006
року.

Така заява ОСОБА_1 мотивована тим, що на
даний час невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання судового
рішення в майбутньому у випадку
відчуження ТОВ «Вадіта» свого майна на
третіх осіб в період розгляду справи в
суді.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову, суд дійшов до
висновку про повернення такої заяви,
виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 151
Цивільного процесуального кодексу
України, суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити,
передбачені цим Кодексом, заходи
забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову
повинно бути зазначено: 1) причини, у
зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов; 2) вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності; 3) інші відомості,
потрібні для забезпечення позову (ч.2
ст.151 ЦПК України).

Частиною третьою ст.151 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачено, що забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. При встановленні
зазначеної відповідності слід
враховувати, що вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи або фізичної особи, яка
здійснює таку діяльність і
зареєстрована відповідно до закону як
підприємець. Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів. Наприклад,
обмеження можливості господарюючого
суб'єкта користуватися та
розпоряджатися власним майном іноді
призводить до незворотних наслідків.

Між тим, як вбачається з заяви ОСОБА_1
про забезпечення позову, єдиною
підставою для її задоволення
зазначено, що на даний час існує
загроза невиконання судового рішення в
майбутньому, у випадку відчуження ТОВ
«Вадіта» шляхом переоформлення майна
на третіх осіб в період розгляду справи
в суді.

В свою чергу, в порушення пунктів 2, 3
частини другої статті 151 Цивільного
процесуального кодексу України, пункту
4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 року № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», ОСОБА_1:

- не визначено належним чином та не
підтверджено будь-якими доказами
обґрунтування необхідності виду
забезпечення позову, який належить
застосувати;

- не наведено інших (взагалі будь-яких)
відомостей, потрібних для забезпечення
позову;

- не представлено жодних доказів на
підтвердження своїх вимог, які б
свідчили, що існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову.

Відповідно до ч.3 ст.152 Цивільного
процесуального кодексу України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Так, позивач в позовній заяві зазначив,
що ціна позову складає 4 867 766,70 грн.

В порушення вимог ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України
заявником не представлено до суду
жодних доказів про реальну вартість
майна, на яке ОСОБА_1 просить накласти
арешт в якості забезпечення позову.

За змістом ч.1 ст.152 Цивільного
процесуального кодексу України
накладення арешту на майно відповідача
допускається лише за умови, що майно
належить відповідачу, та є
необхідність саме у цьому виді
забезпечення позову.

Надані заявником документи на
підтвердження належності ТОВ «Вадіта»
майна, на яке необхідно накласти арешт
в якості забезпечення позову, а саме:
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, виданого
Білгород-Дністровською районною
державною адміністрацією від 27.05.2004
року; свідоцтво про право власності на
земельну ділянку, виданого
Білгород-Дністровською районною
державною адміністрацією від 23.10.2008
року; свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, виданого виконавчим
комітетом Затоківської селищної ради
від 27.05.2004 року; державний акт на право
власності на земельну ділянку,
виданого виконавчим комітетом
Затоківської селищної ради від 15.03.2006
року, не підтверджують той факт, що дане
майно станом на 19.02.2014 року (подання до
суду позову та заяви) дійсно належить
ТОВ «Вадіта».

Відсутність даних доказів у заяві
ОСОБА_1 про забезпечення позову
позбавляє суд переконатися у тому, що
таке майно відповідачу дійсно належить
на праві власності і вартість такого
майна співрозмірна розміру заявлених
позовних вимог.

У відповідності до частини восьмої
статті 153 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, встановивши, що
заяву про забезпечення позову подано
без додержання вимог статті 151 цього
Кодексу, повертає її заявнику, про що
постановляє ухвалу.

Відсутність зазначених вище
відомостей, обґрунтувань та будь-яких
доказів позбавляє суд дійти висновку
про наявність достатньо
обґрунтованого припущення, що невжиття
заходів забезпечення позову може у
майбутньому утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду, у
зв'язку з чим заява ОСОБА_1 про
забезпечення позову підлягає
поверненню заявнику.

Заявник не позбавлений можливості,
усунувши вказані недоліки заяви про
забезпечення позову, повторно
звернутися до суду.

Крім того, суд звертає увагу заявника
на те, що, відповідно до ч.1 ст.153
Цивільного процесуального кодексу
України, заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Керуючись статтями 151, 153, 209, 210
Цивільного

процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову
повернути заявнику.

Повернути ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер відсутній)
сплачений, згідно квитанції № 18-15251J/1
від 10.02.2014 року, судовий збір в сумі 121
(сто двадцять одна) гривня 80 (сімдесят)
копійок.

Зобов'язати фінансовий орган - УДКСУ у
Білгород-Дністровському районі
Одеській області (ЄРДПОУ 37894104; МФО 828011;
адреса 67700, м. Білгород-Дністровський,
вул. Першотравнева,76) повернути ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
відсутній) сплачений, згідно
квитанції № 18-15251J/1 від 10.02.2014 року,
судовий збір в сумі 121 (сто двадцять
одна) гривня 80 (сімдесят) копійок.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Одеської області
через Білгород-Дністровський
міськрайонний суд Одеської області.

Суддя
В.В. Мишко