Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Бондаренко О.
В. ,

при секретарі - Коляда С. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні залі суду № 4 цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Перша Білоцерківська
міська державна нотаріальна контора,
про визнання права на спадкування
разом зі спадкоємцем тієї черги, яка
має право на спадкування -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з даним
позовом 13.08.2013 року мотивуючи тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла її мати - ОСОБА_3,
яка з 1990 року залишила своє основне
місце помешкання та переїхала до
АДРЕСА_1 де і померла на 87 році життя.
ІНФОРМАЦІЯ_6 помер її брат - ОСОБА_4. Мати
та брат за своє життя спільно володіли
1/4 частиною житлового будинку з
відповідною частиною господарських та
побутових будівель, що знаходяться в
АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 05.08.1988
року. Після смерті ОСОБА_3 єдиним
спадкоємцем зазначеного майна став
ОСОБА_5, який це право за собою
документально не оформив, але фактично
вступив в права спадкоємця. Все
спадкове майно отримане ОСОБА_5
дісталось йому за добровільної згоди
позивача. 01.07.1995 року вона подала заяву
про прийняття спадщини після померлої
матері, на підставі якої було заведено
спадкове справу № 302, 04.07.1997 року подала
заяву про те, що вона дає згоду на
включення в свідоцтво про право на
спадщину за законом після померлої, її
сина ОСОБА_4, 04.07.1997 року було видано
свідоцтво про право на спадщину після
померлої ОСОБА_3 спадкоємцям: донці -
ОСОБА_1 та сину - ОСОБА_5 на спадкове
майно, що складалось із компенсаційних
виплат особі, яка була насильно
вивезена на примусові роботи до
Німеччини в роки Другої світової війни
в розмірі 600 ДМ. ОСОБА_5 користувався 1/4
частиною житлового будинку з
відповідною частиною господарських та
побутових будівель, що знаходяться в
АДРЕСА_2 на правах приватної власності
до своєї смерті. За життя він сильно
зловживав алкоголем, тому позивач
займалась утриманням господарства,
сплачувала комунальні платежі,
оскільки, останній рік життя він був в
край тяжкому стані, фактично без
сторонньої допомоги не міг обходитись,
вона найняла для брата домогосподарку
з числа сусідів померлого, яка його
доглядала. Коли помер ОСОБА_4 то і його
похорон та поминки були зроблені за
кошти та силами позивача, відповідач
участі в цьому не приймала. Після
смерті брата позивач була зайнята
проблемами свого здоров'я, тому до
нотаріальної контори звернулась із
заявою про прийняття спадщини 16.02.2013
року. З відповіді нотаріальної контори
від 01.04.2013 року їй стало відомо, що 27.12.2011
року відповідач ОСОБА_2 подала заяву
про прийняття спадщини після померлого
її батька ОСОБА_4, на підставі якої було
заведено спадкову справу № 895/2011. В
порядку ч.2 ст. 1259 ЦК України, позивач
просить визнати право на спадкування
разом зі спадкоємцем першої черги
ОСОБА_2, яка має право на спадкування і
ОСОБА_1, після померлого брата ОСОБА_5 та
стягнути з відповідача 50 % судових
витрат на її користь.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
викладені в позові обставини
підтримала в повному обсязі та просила
визнати за нею право на спадкування
разом зі спадкоємцем ОСОБА_2, після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4. В
обґрунтування вимог пояснила, що мати
до своєї смерті проживала разом з нею в
м. Києві, брат проживав з нею
періодично, він зловживав спиртними
напоями, виніс з квартири багато цінних
речей, стосунки були напружені, він
ніде не працював, деякий час перебував
в місцях позбавлення волі. Коли він
проживав в м. Біла Церква, вона
привозила йому продукти, одежу,
сплачувала комунальні послуги за
будинок, домовилась із сусідкою про те,
щоб вона готувала йому їжу, передавала
необхідні йому кошти на життя. після
його смерті за власні кошти провела
його поховання та всі необхідні обряди.

Представник позивача за довіреністю -
ОСОБА_6 в судовому засіданні уточнив
позовні вимоги та просив визнати за
ОСОБА_1 право на спадкування разом зі
спадкоємцем ОСОБА_2 після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4, судові витрати
просив залишити за позивачем та
пояснив, що ОСОБА_4 за життя зловживав
спиртними напоями, тривалий час
проживаючи у позивача, він продавав її
майно, виносив ціні речі, однак вона не
зверталась до міліції, тому що він її
брат. Коли він проживав в м. Біла Церква,
позивач передавала йому продукти, одяг,
гроші, за її домовленістю сусідка
готувала йому їжу, доглядала за ним, а
після його смерті позивач поховала
його за власні кошти, провела поминки, а
на сьогодні вже стоїть питання про
встановлення пам'ятника на могилі, що
також на себе взяла позивач.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов визнала, та пояснила, що померлий
ОСОБА_4 її батько, вона з 18 років
проживала окремо від нього, батько
зловживав спиртними напоями, до його
смерті він жив сам, позивач найняла для
нього жінку, яка доглядала за ним,
комунальні послуги за будинок
сплачувала позивач, вона прала йому
речі, привозила продукти, а коли батько
помер поховала та провела поминки за
власні кошти.

Суд, заслухавши осіб, які приймають
участь у справі, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи та
матеріали спадкової справи № 895/2011, №
302/1995, встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Згідно матеріалів спадкової справи №
302/1995 року ( а.с.107-116), вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3, 01.07.1995 року
позивач ОСОБА_1 подала до нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини
після смерті матері, на підставі якої
було заведено спадкову справу та 04.07.1997
року ОСОБА_4, в інтересах якого діяла
ОСОБА_1, подав заяву про прийняття
спадщини після смерті матері. Після
смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове
майно: частини житлового будинку
АДРЕСА_2 та компенсаційні виплати
особі, яка була насильно вивезена на
примусові роботи до Німеччини в роки
Другої світової війни в розмірі 600 ДМ.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 04.07.1997 року ( а.с.145),
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали в рівних
частках кожний спадкове майно яке
складається з компенсаційних виплат
особі, яка була насильно вивезена на
примусові роботи до Німеччини в роки
Другої світової війни в розмірі 600 ДМ.
Свідоцтво про право на спадщину за
законом, яке складається з частини
житлового будинку АДРЕСА_2
спадкоємцями отримано не було.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (
ред.. 1963 року), вважається що
спадкоємець прийняв спадщину якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном та якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 05.08.1988 року ( а.с.13),
спадкоємцями майна ОСОБА_10, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_7 є в рівних частинах кожний:
дружина - ОСОБА_3 та син - ОСОБА_4, що
проживають в АДРЕСА_2, спадкове майно,
на яке видано свідоцтво, складається з
1/4 частини жилого будинку з відповідною
частиною господарських споруд та
будівель, що знаходиться в АДРЕСА_2. На
1/4 частину цього будинку видано
свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя. Це
свідоцтво підлягає державній
реєстрації в Білоцерківському МБТІ.

Як вбачаться з матеріалів спадкової
справи № 302 ( а.с. 107-116), відомості щодо
реєстрації права власності на майно за
ОСОБА_3, а саме: 1/8 частину жилого
будинку з відповідною частиною
господарських споруд та будівель, що
знаходиться в АДРЕСА_2, в порядку
спадкування після смерті чоловіка. та
на ? частину цього будинку, як на частку
в спільному майні подружжя, відсутні.

Отже, суд приходить до висновку, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 прийняли спадщину
після смерті матері ОСОБА_3, оскільки
вступили в управління та володіння
спадковим майном та подали державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини, однак не отримали
свідоцтво про право на спадкове майно:
частину житлового будинку АДРЕСА_2,
оскільки не надали до нотаріальної
контори правовстановлюючих документів
про право власності спадкодавця на
дане майно, однак позивач має
можливість шляхом подання відповідних
документів до нотаріальної контори
отримати свідоцтво про право на
спадщину після померлої матері ОСОБА_3.

Спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою (ст.1220ЦК України).

Згідно із ст.1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець,
який бажає прийняти спадщину, але на
час відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини.

Згідно із ст.1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу
право на спадкування за законом мають
рідні брати та сестри спадкодавця, його
баба та дід як з боку батька, так і з
боку матері.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_4, що
підтверджено свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3 ( а.с.9).

Відповідач ОСОБА_2, дочка померлого
ОСОБА_4, є його спадкоємцем за законом
першої черги, 27.12.2011 року подала до
Першої Білоцерківської міської
державної нотаріальної контори заяву
№ 2377 про прийняття спадщини після
померлого, на підставі якої було
заведено спадкову справу № 895/2011 ( а.с.98).

Позивач ОСОБА_1, рідна сестра померлого
ОСОБА_4, є його спадкоємцем за законом
другої черги, 16.02.2013 року подала до
Першої Білоцерківської міської
державної нотаріальної контори заяву
№ 109 про прийняття спадщини після
померлого ( а.с.7).

Згідно інформаційної довідки з реєстру
прав власності на нерухоме майно (
а.с.105), вбачається що ОСОБА_4 отримав у
приватну спільну часткову власність 1/8
частину жилого будинку з відповідною
частиною господарських споруд та
будівель, що знаходиться в АДРЕСА_2
після померлого батька ОСОБА_10 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 05.08.1988 року (
а.с.13).

Спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців першої черги,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття, крім, випадків,
встановлених ст.1259 цього Кодексу.( ст.
1258 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. ст. 1259 ЦК України, фізична
особа, яка є спадкоємцем за законом
наступних черг, може за рішенням суду
одержати право на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, за умови, що вона
протягом тривалого часу опікувалась,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно довіреності від 02.07.1997 року (
а.с.113), ОСОБА_4 довірив ОСОБА_1, від його
імені управляти та розпоряджатись усім
його майном, з чого б воно не складалось
і де б воно не знаходилось, укладати всі
дозволені законом угоди по управлінню
та розпорядженню майном.

Відповідач ОСОБА_2 в письмових
поясненнях ( а.с.79) зазначили, що позивач
дійсно опікувалась її батьком ОСОБА_4,
організувала та оплачувала його
похорон та поминки, в судовому
засіданні пояснила, що позивач
сплачувала комунальні послуги по
будинку, привозила йому продукти,
одежу, найняла жінку, яка готувала
батьку їжу, прала його речі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що відповідача бачив лише на
похороні, до смерті ОСОБА_4 вона до
нього не приходила, померлий жив сам,
зловживав спиртними напоями, позивач
до нього часто приїздила, привозила
йому продукти, одежу, давала гроші, а
коли не мала можливості приїхати,
передавала таксистами сумки з
продуктами та одягом, які він передавав
її брату. Позивач проводила похорон за
власні кошти, він її возив до моргу і
похоронне бюро.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що являється далекою
родичкою, померлий жив або в м. Києві у
позивача або в м. Біла Церква, з матір'ю
відповідача він розлучився, залишив їм
квартиру і переїхав до будинку. Після
смерті їх матері, ОСОБА_4 жив у позивача,
вона за власні кошти його лікувала,
доглядала, а потім він вкрав у неї
гроші і приїхав до м. Біла Церква. За
життя він зловживав спиртними напоями.
Коли він жив в м. Біла Церква, вона
готувала йому їжу, прасувала його речі,
позивач передавала їй кошти на сплату
комунальних послуг за будинок, на
харчування брата, привозила продукти і
одежу.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що брат позивача часто
приїздив до сестри, і вона до нього в м.
Біла Церква також їздила, купувала йому
одежу, продукти. Померлий зловживав
спиртними напоями, коли він жив в м.
Біла Церква сусіди їй дзвонили і
позивач їхала та забирала його, вона
його лікувала, був випадок коли він
вкрав її речі та втік до м. Біла Церква.
На поховання брата позивач брала в неї
у позику гроші в сумі 3000 грн.

Даючи оцінку встановленим обставинам
та зібраним по справі доказам,
враховуючи визнання відповідачем
позову, суд приходить до висновку, що
ОСОБА_1 має право на спадкування разом
зі спадкоємцем ОСОБА_2, після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4, оскільки вона
протягом тривалого часу опікувалась
братом, матеріально забезпечувала
його, надавала допомогу у здійсненні
ним прав на спадкове майно після батька
та матері, управляла та розпоряджатись
усім його майном, оскільки він був у
безпорадному стані.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, за
рахунок відповідача компенсуються
судові витрати позивача, в разі
задоволення позовних вимог, однак
позивач заявила клопотання про
залишення судових витрат за нею.

Керуючись ст.ст.1217,1259,1261,1261,1269ЦК
України, ст.ст. 10,11,60,61,88,174, 209,213-215,224 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Перша Білоцерківська міська державна
нотаріальна контора, про визнання
права на спадкування разом зі
спадкоємцем тієї черги, яка має право
на спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (
ідентифікаційний код НОМЕР_1) право на
спадкування разом зі спадкоємцем
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що зареєстрована
за адресою: АДРЕСА_3 ( ідентифікаційний
код НОМЕР_2), після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя О. В. Бондаренко