Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Рожина Ю.М.,

суддів - Максимчук З.М.,
Григоренка М.П.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю

позивача ОСОБА_2 його представника
ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 її представника
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
заочне рішення Костопільського
районного суду від 10 червня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
стягнення частини витрат за комунальні
послуги,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Костопільського
районного суду від 10 червня 2014 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 2927 грн., як часткову
компенсацію за понесені витрати по
оплаті комунальних послуг.

Вважаючи рішення суду незаконним та
необґрунтованим, ОСОБА_4 оскаржила його
в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі вказує на
те, що вона не є співвласником
житлового будинку, оплату комунальних
платежів у якому з неї стягнуто, та
пояснює, що відомості про прийняття в
експлуатацію цього будинку та
відомості про позивача як власника
відсутні в реєстрі прав на нерухоме
майно. Зазначає, що оскільки судовим
рішенням, яке набрало законної сили,
встановлено, що вона не є співвласником
будинковолодіння по АДРЕСА_1, тому
відсутні підстави для стягнення із неї
витрат на комунальні послуги, як
співвласника. Стверджує, що в спірному
будинку зареєстровані та проживають
семеро осіб, п'ятеро з яких повнолітні,
а тому комунальні витрати у разі
задоволення позову, повинні були
розділені між усіма цими особами, а не
лише між нею та позивачем.

Покликаючись на невірну оцінку судом
першої інстанції обставин справи,
просить оскаржуване рішення скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

В запереченні на апеляційну
скаргу позивач вказує на
безпідставність викладених в ній
доводів, а тому просить відхилити ці
вимоги, рішення залишити без змін.
Покликається на те, що відповідачка
безпідставно вказує на проживання в
будинку повнолітній дітей. Зазначає, що
вони лише прописані в будівлі, але
винаймаючи житло проживають окремо,
отже не користуються комунальними
послугами. Доводить, що житловий
будинок зареєстровано на матір, але
договори про надання комунальних
послуг, а саме користування газом та
електрикою укладено саме з ним, якими
користується і відповідачка, яка
повинна сплачувати витрати за
користування ними, з тим, що він сплачує
за послуги в повному обсязі,
відповідачка зобов'язана відшкодувати
йому частково компенсацію.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, беручи до
уваги пояснення учасників процесу,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачка проживає за адресою
АДРЕСА_1 та користується комунальними
послугами, а тому повинна частково
сплатити компенсацію позивачу, як
власнику житла, який сплачує витрати на
комунальні послуги.

З такими висновком місцевого суду не
погоджується колегія суддів
апеляційного суду.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі,
який рішенням Костопільського
районного суду від 24.01.2012 року
розірвано. Після розірвання шлюбу
відповідачка зареєстрована та
проживає разом з позивачем у будинку по
АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи 1
червня 2006р. між позивачем та ВАТ по
газопостачанню та газовідведенню
„Рівне газ" укладено договір №50579 про
надання послуг з газопостачання, а 28
лютого 2006р. укладеного договір із ЗАТ
„Ей-І-Ес Рівне енергія" - договір про
користування електричною енергією.

Названі договори передбачають
зобов'язання позивача по сплаті за
послуги, які надаються вказаними
підприємствами за надані ними послуги.

Матеріали справи свідчать, що
позивачем це зобов'язання виконується
добросовісно. За довідкою ПАТ
"Рівнеобленерго" №605.08/09 від 24.04.2014р.,
вбачається, що за договором про надання
послуг з електроенергії від позивача
отримано платежів за період з 01.03.2013р.
по 01.04.2014р. на суму 1123,53грн.. а з довідки
№542 від 24.04.2014р. - що ним оплачено
грошові кошти за використаний
природний газ в сумі 4730,67грн. в період з
01.03.2013р по 31.03.2014р.

За ст. 360 ЦК України, співвласник
відповідно до своєї частки у праві
спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Рішенням Костопільського районного
суду від 4 березня 2014 року, яке залишено
без змін ухвалою апеляційного суду
Рівненської області від 24 червня 2014
року, відмовлено у задоволенні
позовних вимог відповідачці ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про визнання права на спільне
майно, яким є житловий будинок по
АДРЕСА_1.

Під час апеляційного розгляду справи
позивач ОСОБА_2 визнав факт та
підтвердив, що протягом 2013 року, тобто
період за який ставиться вимога про
сплату відповідачкою компенсації за
комунальні послуги, в житловому
будинку прописані та фактично
проживали повнолітні діти - син ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та
невістка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тим
самим визнавши доводи апеляційної
скарги щодо користування комунальними
послугами інших осіб, які також повинні
сплачувати кошти.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції помилково послався на
приписи ст.360 ЦК України, яка регулює
правовідносини щодо витрат на
управління та утримання майна, сплаті
платежів за комунальні послуги лише
співвласників майна, якими не є сторони
у справі, а є лише користувачами
житлового будинку, що не
заперечувалось сторонами при
апеляційному розгляду.

Правовідносини між сторонами спору
регулюються іншими нормами права, а
саме ст.ст.156,162 ЖК України, на які
позивач не посилався у позовній заяві,
а суд першої інстанції не застосував
при встановленні обставин справи та
встановлення правовідносин між
сторонами спору.

Колегія суддів, виходячи з принципу
диспозитивності, визначених ст.11 ЦПК
України, дійшла висновку, що судом
першої інстанції були правильно
встановлені обставини справи, але
помилково визначив характер
правовідносин, які виникли між
сторонами, застосовано правові норми,
які не підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає скасуванню з
прийняттям нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303,307,309,313,314,315,317,324,325 ЦПК України
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Костопільського
районного суду від 10 червня 2014 року
скасувати та відмовити у позові ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про стягнення частини витрат
за комунальні послуги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
судові витрати у розмірі 121 (сто
двадцять одна) гривня 80 копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя
Рожин Ю.М.

Судді :
Максимчук З.М.

ОСОБА_9