РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року

м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Київської державної
академії водного транспорту імені
гетьмана Петра
Конашевича-Сагайдачного, третя особа
ОСОБА_3 про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

08 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
зазначеним позовом до Київської
державної академії водного транспорту
імені гетьмана Петра
Конашевича-Сагайдачного про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що 16 травня 2012
року його прийнято на посаду
виконуючого обов'язки заступника
директора Київського технікуму
менеджменту транспортного будування
(КТМТБ) з
адміністративно-господарської роботи.

01 січня 2014 року в зв'язку з
реорганізацією Київського технікуму
менеджменту транспортного будування
та приєднанням до Київської Державної
академії водного транспорту імені
Гетьмана Петра
Конашевича-Сагайдачного, як
структурного підрозділу, а саме:
Київський транспортно-технологічний
коледж (КТТК КДАВТ), його прийнято на
посаду виконуючого обов'язки
заступника директора з
адміністративно-господарської роботи
КТТК КДАВТ, в порядку переведення, на
підставі наказу № 2-к від 03 січня 2014
року.

10 червня 2014 року наказом № 57-к його
звільнено з займаної посади за прогул
відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України на
підставі складеного 03 червня 2014 року
акту про відсутність на робочому місці
з 11 години 30 хвилин до 15 години 30 хвилин.
Про складання зазначеного акту він
дізнався через тиждень - 10 червня 2014
року, коли його ознайомили з наказом
про звільнення, в якому він написав, що
з даним наказом не згоден і буде
оскаржувати в суді.

Вважає своє звільнення незаконним та
безпідставним, а обставини, викладені в
акті про його відсутність на робочому
місці невірними. 03 червня 2014 року він
був присутній на судовому засіданні в
Окружному адміністративному суді м.
Києва в справі № 826/6595/14. Згідно журналу
судового засідання слухання
розпочалось 03 червня 2014 року о 13 годині
13 хвилин, а закінчилось о 14 годині 02
хвилини. Таким чином, о 12 годині 20
хвилин він виїхав з приміщення КТТК
КДАВТ на судове засідання, після
закінчення якого відразу виїхав у
зворотному напрямку й о 14 годині 30
хвилин вже перебував на території КТТК
КДАВТ.

На роботі він був відсутній 2 години 10
хвилин, тому його дії ніяк не можуть
бути кваліфіковані як прогул. Крім
того, його відсутність на робочому
місці в зазначений проміжок часу
викликана поважними причинами,
оскільки він захищав інтереси коледжу.
Через специфіку займаної посади він
об'єктивно не має можливості постійно
перебувати на відведеному йому
робочому місці.

Після виявлення відсутності його на
робочому місці не здійснено жодних
заходів із з'ясування його
місцезнаходження чи стану здоров'я, а
після того як він прибув на роботу, по
закінченню судового засідання, йому
навіть не запропонували дати усні чи
письмові пояснення з приводу
відсутності на роботі.

Вважає, що комісія, яка склала акт про
відсутність була упередженою та
необ'єктивною, оскільки до її складу
входили директор КТТК КДАВТ, який має
одноосібні повноваження щодо
звільнення працівників, інспектор
відділу кадрів, який навіть не
повідомив його про складання такого
акту та особа, що невідома трудовому
колективу.

У результаті незаконного звільнення
йому не нараховується заробітна плата,
тому відповідач, при поновленні його на
раніше займаній посаді, зобов'язаний
виплатити середній заробіток за весь
час вимушеного прогулу, починаючи з 10
червня 2014 року.

Діями відповідача завдано моральну
шкоду, яку він оцінює в 50000 гривень та
пояснює стражданнями, що довелося
перенести йому та його дитині зокрема:
порушенням звичайного способу життя,
негативного впливу на стан здоров'я.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

- визнати незаконними дії щодо
звільнення за прогул з посади
виконуючого обов'язки заступника
директора з
адміністративно-господарської роботи
КТТК КДАВТ та скасувати наказ № 57-к від
10 червня 2014 року;

- зобов'язати відповідача поновити
його на посаді виконуючого обов'язки
заступника директора
адміністративно-господарської роботи
КТТК КДАВТ;

- стягнути з відповідача на його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу, починаючи з 10
червня 2014 року;

- стягнути з відповідача на його
користь моральну шкоду в розмірі 50000
гривень.

Протокольною ухвалою Солом'янського
районного суду м. Києва від 29 липня 2014
року до участі в справі в якості
третьої особи залучений ОСОБА_3

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали заявлений
позов та просили його задовольнити в
повному обсязі з наведених в ньому
підстав.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував.
Пояснив суду, що складений акт
підтверджує відсутність позивача на
робочому місці більше трьох годин, що
стало підставою для його звільнення.

Третя особа - ОСОБА_3 також вважає, що
позов не підлягає задоволенню. Пояснив
суду, що він є керівником Київського
транспортно-технологічного коледжу
Київської державної академії водного
транспорту імені гетьмана Петра
Конашевича-Сагайдачного. 10 червня 2014
року він побачив як автомобіль
позивача об 11 годині 30 хвилин виїжджає
з території коледжу. Про свій від'їзд
позивач його не попереджав, і на його
телефонний дзвінок не відповів. Він
запросив працівників коледжу, попросив
їх контролювати час повернення
позивача. Після його повернення був
складений відповідний акт. Звільнення
позивача відповідало вимогам закону.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, покази свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено та не оспорюється
учасниками судового розгляду, що 16
травня 2012 року ОСОБА_1 прийнято на
посаду виконуючого обов'язки
заступника директора Київського
технікуму менеджменту транспортного
будування (КТМТБ) з
адміністративно-господарської роботи.

01 січня 2014 року наказом № 38-04-456/3 від 31
грудня 2013 року в зв'язку з припиненням
Київського технікуму менеджменту
транспортного будування шляхом його
реорганізації (приєднання) до
Київської державної академії водного
транспорту імені гетьмана Петра
Конашевича-Сагайдачного як
відокремленого структурного
підрозділу - Київський
транспортно-технологічний коледж
Київської державної академії водного
транспорту імені гетьмана Петра
Конашевича-Сагайдачного та відповідно
до поданої заяви прийнято в порядку
переведення з 01 січня 2014 року на роботу
до Київського
транспортно-технологічного коледжу
Київської державної академії водного
транспорту імені гетьмана Петра
Конашевича-Сагайдачного: ОСОБА_1 в. о.
заступника директора з
адміністративно-господарської роботи
(а.с. 64).

Наказом № 57-к від 10 червня 2014 року
ОСОБА_1 звільнено з роботи 10 червня 2014
року за допущений прогул без поважних
причин (а.с. 65).

Підставою для звільнення стало те, що
комісією працівників Київського
транспортно-технологічного коледжу
КДАВТ у складі директора ОСОБА_3,
інспектора відділу кадрів ОСОБА_6 та
методиста ОСОБА_7 03 червня 2014 року
складено акт про відсутність на роботі
більше трьох годин в. о. заступника
директора з АГР ОСОБА_1, а саме з 11
години 30 хвилин до 15 години 30 хвилин.
Свою відсутність на роботі ОСОБА_1 не
узгодив, виправдовуючих документів не
надав, писати письмові пояснення з
цього приводу відмовився. Описане
свідчить про скоєння ОСОБА_1 прогулу
без поважних причин (а.с. 23).

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
1) догана; 2) звільнення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках зокрема
прогулу (в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 1992 року № 9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» передбачено, що у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8
ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147-1, 148, 149
КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

У відповідності до пункту 24 цієї
постанови прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин (наприклад, у зв'язку з
поміщенням до медвитверезника,
самовільне використання без
погодження з власником або
уповноваженим ним органом днів
відгулів, чергової відпустки,
залишення роботи до закінчення строку
трудового договору чи строку, який
працівник зобов'язаний пропрацювати за
призначенням після закінчення вищого
чи середнього спеціального учбового
закладу).

Пунктом 25 Типових правил внутрішнього
трудового розпорядку визначено, що
порушення трудової дисципліни може
вважатися прогулом лише за наявності
вини працівника.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Правом оцінювати поважність причин
відсутності працівника на роботі
законом наділений суд при виникненні
спору.

З наданого суду Акту від 03 червня 2014
року, який став підставою для видачі
оскаржуваного наказу про звільнення,
вбачається, що він складений комісією
працівників Київського
транспортно-технологічного коледжу
КДАВТ у складі директора: ОСОБА_3,
інспектора відділу кадрів ОСОБА_6 та
методиста ОСОБА_7 Зазначено, що в. о.
заступника директора з АГР ОСОБА_1 03
червня 2014 року був відсутній на
робочому місці в період з 11 години 30
хвилин до 15 години 30 хвилин. Будь-яких
виправдних документів ОСОБА_1 не надав.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 4 статті
40 КЗпП України (а.с. 38).

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що
до застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

05 червня 2014 року директор ОСОБА_3,
інспектор відділу кадрів ОСОБА_6 та
методист ОСОБА_7 склали акт про те, що 05
червня 2014 року о 12 годині 40 хвилин у
кабінет директора коледжу запросили в.
о. заступника директора з АГР ОСОБА_1,
якому запропонували надати письмове
пояснення з приводу відсутності його
на робочому місці 03 червня 2014 року в
період з 11 години 30 хвилин до 15 години 30
хвилин. Надати таке пояснення ОСОБА_1 в
їх присутності відмовився (а.с. 39).

У судовому засіданні позивач такий
факт заперечував та пояснив, що до
директора його ніхто не запрошував,
надати усні чи письмові пояснення з
приводу відсутності на роботі не
пропонували.

З протоколу № 2 зборів трудового
колективу Київського
транспортно-технологічного коледжу
КДАВТ від 12 червня 2014 року вбачається,
що зазначені збори проводилися,
зокрема, з приводу видання наказу
директора про звільнення ОСОБА_8 через
відсутність його на робочому місці
протягом трьох годин 03 червня 2014 року
(а.с. 24-25).

У протоколі вказано, що ОСОБА_3 директор
зазначив, що ОСОБА_1 03 червня 2014 року був
відсутній на робочому місці, протягом
3-х годин без попереднього узгодження з
безпосереднім керівником навчального
закладу. Як до керівника АГЧ
адміністрація коледжу має
багаточисельні зауваження.

ОСОБА_9 зазначив, що є обґрунтовані
обставини відсутності ОСОБА_1 на
робочому місці, що легко перевіряються.
А також відмітив, що звільнення було
проведено з грубим порушенням чинного
трудового законодавства. Не було
утворено комісії, яка б зафіксувала
відсутність ОСОБА_1 на роботі та не
виконання ним службових обов'язків. Під
час проведення зборів адміністрацією
навчального закладу не було надано
жодних документів, що свідчили б про ці
порушення.

ОСОБА_10 акцентував увагу присутніх на
тому, що перебуваючи в суді 03 червня 2014
року ОСОБА_1 захищав інтереси коледжу.
Отже його відсутність на робочому
місце - не прогул, а звільнення з посади
- це порушення чинного законодавства.

ОСОБА_11 назвала звільнення з посади
ОСОБА_1 аморальним.

ОСОБА_12 підтримала директора ОСОБА_3 з
питання звільнення ОСОБА_1 з посади
заступника директора АГЧ коледжу.

ОСОБА_10 вніс пропозицію: у зв'язку з тим,
що відсутність на робочому місці
ОСОБА_1 була пов'язана з присутністю
його у суді і вирішенням долі
навчального закладу, то її назвати
прогулом не можна, отже, пропонувати
директору коледжу ОСОБА_3 скасувати
наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади
заступника директора з АГЧ Київського
транспортно-технологічного коледжу
КДАВТ (а.с. 24).

Рішенням зборів трудового колективу
Київського транспортно-технологічного
коледжу КДАВТ від 12 червня 2014 року, за
яке проголосували «За» - 45 чоловік,
«Проти» - 0 чоловік, «Утримались» - 2
чоловіка. Ухвалено, що при виданні
наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади
заступника директора з АГЧ Київського
транспортно-технологічного коледжу
КДАВТ були порушення чинного трудового
законодавства, у зв'язку з чим
запропоновано директору коледжу
ОСОБА_3 скасувати наказ щодо звільнення
вищеназваного працівника (а.с. 25).

На підтвердження своїх вимог у
судовому засіданні сторона позивача
посилалась на покази свідків.

Так, допитана судом у якості свідка
ОСОБА_13 пояснила суду, що працює в
коледжі. 03 червня 2014 року позивача не
було на роботі десь з 12 години 20 хвилин,
оскільки він поїхав в суд, а повернувся
близько 14 години 20 хвилин - 14 години 30
хвилин. Перед його від'їздом вона з ним
розмовляла та проводжала, тому пам'ятає
час відїзду. Зазначила, що трудовий
колектив заперечував проти звільнення
ОСОБА_1 та вважає ставлення керівництва
до позивача упередженим.

Свідок ОСОБА_14, яка працює завідуючою
методичного кабінету коледжу, також
підтвердила, що 03 червня 2014 року бачила
позивача близько 12 години 10 хвилин - 12
години 15 хвилин перед його від'їздом. О
14 годині 30 хвилин їй зателефонували
співробітники та повідомили, що ОСОБА_1
повернувся на роботу після судового
засідання. Вона вийшла на вулицю, де в
дворі коледжу, разом з іншими
працівниками розмовляла з ОСОБА_1
близько 30 хвилин стосовно розгляду
справи судом.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_15
показав, що працює в коледжі на посаді
інженера. Позивач більше року був його
начальником. 03 червня 2014 року об 11
годині 30 хвилин він ходив до кабінету
позивача та повідомляв, що для
виконання службових обов'язків йому як
інженеру необхідно поїхати до
водоканалу. ОСОБА_1 дав згоду, тому він
поїхав, і про інші обставини щодо
позивача йому невідомо, але об 11 годині
30 хвилин ОСОБА_1 був на роботі.

За таких обставин, суд критично оцінює
доказ сторони відповідача - Акт від 03
червня 2014 року про відсутність
позивача на робочому місці та Акт від 05
червня 2014 року про відмову позивача від
надання письмових пояснень. Зазначені
акти складені комісією працівників
Київського транспортно-технологічного
коледжу КДАВТ у складі: директора
ОСОБА_3, інспектора відділу кадрів
ОСОБА_6 та методиста ОСОБА_7, тобто
зацікавленими особами.

У судовому засіданні свої пояснення як
третя особа надав лише директора
ОСОБА_3

Стороною відповідача не заявлялось
клопотань про допит в якості свідків
осіб, що складали акти, викладене в яких
стало підставою для звільнення
позивача.

Обов'язок доказування при вирішенні
трудових спорів покладений на
роботодавця.

Крім Акту від 03 червня 2014, який оцінено
судом критично через його
суперечливість з показами свідків та
протоколом № 2 зборів трудового
колективу від 12 червня 2014 року, якими
встановлено відсутність позивача на
роботі близько двох годин, інших
переконливих та беззаперечних доказів
відсутності позивача на роботі понад
три години без поважних причин сторона
відповідача суду не надала.

За таких обставин, суд вважає, що
відповідачем не доведено факт вчинення
ОСОБА_1 прогулу в розумінні закону, тому
підстав для звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40
КЗпП України не було.

Суд також враховує, що прогулом є
відсутність працівника на роботі
більше трьох годин робочого дня без
поважних причин, проте у судовому
засіданні встановлено причини
відсутності позивача на роботі -
відсутність на робочому місці ОСОБА_1
була пов'язана з присутністю його у
судовому засіданні, де вирішувалось
питання щодо навчального закладу.

Також при звільненні позивача не
враховано положення ч. 3 ст. 149 КЗпП
України й не надано оцінку наявності
проступку та його ступеню тяжкості,
вини в діях працівника та заподіяної
ним шкоди, обставини, за яких вчинено
проступок, не враховано попередню
роботу позивача, його характеристики,
стаж роботи та ставлення до нього
трудового колективу.

Суд вважає, що в такому випадку
звільнення позивача відбулось з грубим
порушенням порядку застосування
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

За таких обставин наказ № 57-к від 10
червня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з
роботи 10 червня 2014 року за допущений
прогул без поважних причин суперечить
вимогам закону та є незаконним.

Позивач просить скасувати зазначений
наказ, проте до компетенції суду
належить перевірка законності наказу,
а видача і скасування наказів належить
виключно до компетенції власника або
уповноваженого ним органу та
реалізовується в порядку виконання
рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що наказ про звільнення
є незаконним, підлягають задоволенню й
вимоги про поновлення позивача на
посаді виконуючого обов'язки
заступника директора з
адміністративно-господарської роботи
Київського транспортно-технологічного
коледжу Київської державної академії
водного транспорту імені гетьмана
Петра Конашевича-Сагайдачного з 10
червня 2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів» № 9 від 06
листопада 1992 року передбачено, що у
випадках стягнення на користь
працівника середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в зв'язку з
незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи. Для
працівників, які пропрацювали на
даному підприємстві (в установі,
організації) менш двох місяців,
обчислення проводиться з розрахунку
середнього заробітку за фактично
пропрацьований час. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100.

Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
міністрів України № 100 від 08 лютого 1995
року, середня заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено,
що нарахування виплат, що обчислюються
із середньої заробітної плати за
останні два місяці роботи, провадяться
шляхом множення середньоденного
заробітку на число робочих днів, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів, а у випадках,
передбачених чинним законодавством, -
на число календарних днів за цей
період.

У довідці Київського
транспортно-технологічного коледжу
Київської державної академії водного
транспорту імені гетьмана Петра
Конашевича-Сагайдачного № 278 від 19
вересня 2014 року наведено розмір
заробітної плати позивача помісячно
(а.с. 63).

Заробітна плата ОСОБА_1 за останні два
місяці роботи складала 4042 гривні 71
копійку щомісяця. Відповідно
середньоденна заробітна плата
становить 197 гривень 20 копійок (4042,71 +
4042,71) / 41 день = 197,20).

З Київської державної академії водного
транспорту імені гетьмана Петра
Конашевича-Сагайдачного стягненню на
користь позивача підлягає середній
заробіток за час вимушеного прогулу - 76
робочих днів за період з 10 червня 2014
року по день ухвалення рішення судом - 23
вересня 2014 року в розмірі 14987 гривень 20
копійок (76 х 197,20 = 14987,20).

Суд вважає, що вимога позивача про
відшкодування моральної шкоди
ґрунтується на вимогах ст. 237-1 КЗпП
України, якою передбачено, що
відшкодування власником або
уповноваженим органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

При вирішенні питання щодо розміру
суми моральної шкоди, яка підлягає
стягненню з відповідача, суд враховує,
що діями відповідача позивачу
спричинені моральні страждання,
оскільки порушені її трудові права.
Разом з тим, з урахуванням принципів
розумності та справедливості, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення вимог позивача в цій
частині в розмірі 300 гривень.

З огляду на наведене, позов підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стягненню з відповідача на користь
держави підлягає судовий збір в сумі 487
гривень 20 копійки (243 гривні 60 копійок
за вимоги немайнового характеру та 243
гривні 60 копійок за вимоги майнового
характеру).

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України
підлягає допуску до негайного
виконання рішення в частині поновлення
позивача на роботі.

Керуючись статтями 21, 36, 40, 147, 147-1, 149, 232,
235, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100 «Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати», статтями
3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223, 367 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Київської державної
академії водного транспорту імені
гетьмана Петра
Конашевича-Сагайдачного, третя особа
ОСОБА_3 про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого
обов'язки заступника директора з
адміністративно-господарської роботи
Київського транспортно-технологічного
коледжу Київської державної академії
водного транспорту імені гетьмана
Петра Конашевича-Сагайдачного з 10
червня 2014 року.

Стягнути з Київської державної
академії водного транспорту імені
гетьмана Петра
Конашевича-Сагайдачного на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 10 червня
2012 року по 23 вересня 2014 року в розмірі
14987 гривень 20 копійок та на
відшкодування моральної шкоди 300
гривень.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на
посаді виконуючого обов'язки
заступника директора з
адміністративно-господарської роботи
Київського транспортно-технологічного
коледжу Київської державної академії
водного транспорту імені гетьмана
Петра Конашевича-Сагайдачного з 10
червня 2014 року допустити до негайного
виконання.

Стягнути з Київської державної
академії водного транспорту імені
гетьмана Петра
Конашевича-Сагайдачного на користь
держави 487 гривень 20 копійки судового
збору.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: