АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/1830/2014
інстанції: Саламон О.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Дзюбіній Є.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Моторного
(транспортного) страхового бюро
України до ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди в порядку регресу, за апеляційною
скаргою Моторного (транспортного)
страхового бюро України на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 19 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року Моторне (транспортне)
страхове бюро України (далі - МТСБУ)
звернулось до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 16 лютого 2010 року
виплатило ОСОБА_3 страхове
відшкодування в розмірі 25500 грн., як
власнику автомобіля марки "КІА",
реєстраційний номер НОМЕР_1, який було
пошкоджено в результаті
дорожньо-транспорної пригоди, що
сталася 30 листопада 2009 року. Винним у
ций пригоді визнано водія ОСОБА_1, який
керував автомобілем марки "Chevrolet",
реєстраційний номер НОМЕР_2, і на момент
дорожньо-транспортної пригоди не мав
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.

Посилаючись на викладене, позивач на
підставі ст. 1191 ЦК України просив в
порядку регресу стягнути з ОСОБА_1
витрати, пов'язані з виплатою
страхового відшкодування, в розмірі 25500
грн.; витрати на проведення
автотоварознавчого дослідження в
розмірі 895 грн., а також витрати на
правову допомогу в розмірі 1000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 19 листопада 2013 року у
задоволенні позову МТСБУ відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі МТСБУ,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
задоволення позову. Скаржник зазначає,
що судом було безпідставно відмовлено
у задоволенні позову з підстав
пропуску позивачем строку позовної
давності; судом не було враховано ту
обставину, що позивач в межах
передбаченого законодавством
трирічного строку позовної давності
звернувся до Печерського районного
суду м. Києва з указаним позовом за
місцем проживання відповідача, однак
ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 26 лютого 2013 року дану заяву
було повернуто позивачу для подачі її
до належного суду, тому такі обставини
свідчать про поважність причин
пропуску позовної давності.

Представник в суді апеляційної
інстанції підтримав апеляційну скаргу
з наведених в ній підстав.

Представник заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги,
вважала, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в суд апеляційної інстанції не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення в цій
частині, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом установлено, що 30 листопада 2009
року у місті Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки "Chevrolet", реєстраційний
номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, та
автомобіля марки "КІА", реєстраційний
номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, в
результаті якої автомобіль, який
належить ОСОБА_4, отримав механічні
пошкодження.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 17 грудня 2009 року ОСОБА_1
визнано винним у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди та
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КпАП України.

На час ДТП власник пошкодженого
автомобіля "КІА" ОСОБА_4 мав діючий
поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1 на час ДТП не була застрахована.

1 грудня 2009 року ОСОБА_4 звернувся до
МТСБУ із заявою про здійснення
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок ДТП. З метою встановлення
розміру матеріального збитку,
спричиненого внаслідок ДТП, МТСБУ
звернулось до ЗАТ "Український центр
після аварійного захисту "Експерт -
Сервіс".

Відповідно до висновку спеціаліста
експертного автотоварознавчого
дослідження від № 4824 від 8 грудня 2009
року матеріальний збиток, заподіяний
власникові автомобіля "КІА",
реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок
його пошкодження при ДТП складає 32168
грн. 73 коп., в тому числі ПДВ - 5361 грн. 46
коп.

Згідно з платіжним дорученням від 16
лютого 2010 року № 602 позивачем
перераховано ОСОБА_3 страхове
відшкодування в розмірі 25500 грн. згідно
з наказом МТСБУ від 16 лютого 2010 року №
374.

Крім того, позивачем додатково були
понесені витрати, пов'язані із
встановленням розміру збитків у
розмірі 895 грн., що підтверджується
рахунками № 1062 від 30 грудня 2009 року та
№ 15 від 14 січня 2010 року та актом
виконаних робіт № 9715 від 14 січня 2010
року (а. с. 13); платіжними дорученнями №
391, № 392 від 2 лютого 2010 року (а. с. 11).

Також позивачем також були понесені
витрати на оплату правової допомоги в
розмірі 1000 грн. (а. с. 11).

З позовом до суду МТСБУ звернулося 14
квітня 2013 року, про що свідчить штамп
відділення зв'язку на конверті (а. с. 32).

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову МТСБУ, суд першої
інстанції виходив із того, що позов
заявлений в порядку суброгації, а не
регресу, а відтак, перебіг строку
позовної давності починається від дня
настання страхового випадку. Оскільки
дорожньо-транспортна пригода сталася 30
листопада 2009 року, а з позовом до суду
МТСБУ звернулося 23 травня 2013 року, то
сплив строк позовної давності, про
застосування якого заявлено
відповідачем.

Проте з таким висновком суду повністю
погодитись не можна.

При вирішенні спорів про право
зворотної вимоги страховика слід
розрізняти поняття "регрес" та
"суброгація". Зокрема, у випадку
суброгації відбувається лише заміна
осіб у вже наявному зобов'язанні
(заміна активного суб'єкта) зі
збереженням самого зобов'язання. У
процесуальному відношенні
страхувальник передає свої права
страховикові на підставі договору і
сприяє реалізації останнім прийнятих
суброгаційних прав. В порядку
суброгації страховик може стягнути із
завдавача шкоди лише ту суму, яку він
сам виплатив страхувальнику. У випадку
регресу одне зобов'язання замінює
собою інше, але переходу прав від
одного кредитора до іншого не
відбувається.

При цьому регрес регулюється
загальними нормами цивільного права
(зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею
38 Закону "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", а для суброгації відповідно
до статті 993 ЦК і статті 27 Закону
України "Про страхування" встановлено
особливий правовий режим.

Суброгація може застосовуватися лише
до майнового страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" МТСБУ після сплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до власника, водія
транспортного засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, який не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність.

Відтак, відповідно до ст. 38 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" та ч. 1 ст. 1191 ЦК України МТСБУ
набуло право зворотної вимоги (регресу)
до відповідача.

Висновок суду першої інстанції про те,
що право вимоги за вказаним позовом
ґрунтується на суброгації, а тому
початок перебігу строку позовної
давності необхідно обчислювати з
моменту виникнення страхового випадку,
є неправильним та не ґрунтуються на
положеннях чинного законодавства.

Разом з тим, за положеннями ст. 257, ч. 6 ст.
261 ЦК України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
За регресними зобов'язаннями перебіг
позовної давності починається від дня
виконання основного зобов'язання.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992 року № 6 "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" судам роз'яснено, що регресна
вимога може бути пред'явлена протягом
трьох років, з дня виконання
зобов'язання про відшкодування шкоди
(відшкодування в натурі, виплати суми
періодичних платежів тощо).

Таким чином, перебіг строку позовної
давності обчислюється з моменту
виплати коштів у випадку, коли особа,
яка провела таку виплату, має право
регресної вимоги.

Оскільки строк позовної давності
становить три роки та обчислюється з
моменту виплати страхового
відшкодування, то останнім строком
пред'явлення позову є 16 лютого 2013 року,
при цьому МТСБУ звернулось з позовом до
суду 14 травня 2013 року, тобто з пропуском
строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Із матеріалів справи вбачається, що 1
листопада 2013 року ОСОБА_5 в інтересах
ОСОБА_1 подав до суду заяву про
застосування позовної давності (а. с. 74).

За таких обставин сплив строку
позовної давності, про застосування
якого заявлено відповідачем, є
підставою для відмови у задоволенні
позову МТСБУ.

Посилання скаржника на те, що
пред'явленням 1 лютого 2013 року позову до
Печерського районного суду м. Києва
строк позовної давності перервався, є
безпідставними, оскільки за змістом ч. 2
ст. 264 ЦК України переривання перебігу
позовної давності шляхом пред'явлення
позову матиме місце у разі не
будь-якого подання позову, а
здійсненого з додержанням вимог
процесуального закону. Тому
пред'явлення позову з порушенням
правил підсудності та повернення у
зв'язку з цим позовної заяви не
перериває перебіг позовної давності.

Наведена обставина може бути підставою
для поновлення пропущеного строку у
разі подання відновідного клопотання
про поновлення пропущеного строку
позовної давності.

Однак, МТСБУ клопотання про поновлення
строку позовної давності до суду
першої інстанції не подавало.

Ураховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції не може бути залишене
в силі і підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову з інших підстав та
наведених вище міркувань.

За таких обставин апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Моторного
(транспортного) страхового бюро
України задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 19 листопада 2013 року скасувати
і ухвалити нове рішення наступного
змісту.

У задоволенні позову Моторного
(транспортного) страхового бюро
України відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
О.В. Шахова

Л.Д.Поливач