У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Черненко В.А., Лесько
А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Середньоводянської сільської
ради Рахівського району Закарпатської
області, треті особи: ОСОБА_6,
управління Держземагенства у
Рахівському районі Закарпатської
області, про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку та зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа -
Середньоводянська сільська рада
Рахівського району Закарпатської
області, про усунення перешкод права
власності на земельну ділянку та
встановлення огорожі за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Рахівського
районного суду Закарпатської області
від 1 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 9 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернулась з
позовом до ОСОБА_5, Середньоводянської
сільської ради Рахівського району
Закарпатської області, в якому просила
визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 534388, виданий ОСОБА_5 10 жовтня
2007 року на земельну ділянку
площею 0,0752 га, розташовану по
АДРЕСА_1, та зобов'язати ОСОБА_5 здати
оригінал державного акта на право
власності на вищезазначену земельну
ділянку до архіву, де зберігається
другий примірник цього документа.

Свої вимоги ОСОБА_4 мотивувала тим, що
їй належить житловий будинок із
надвірними спорудами та
господарськими будівлями у АДРЕСА_2,
який перейшов їй у спадщину. Даний
будинок розташований на земельній
ділянці, що була виділена її батьку
згідно рішення виконкому
Середньоводянської сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області від 30 вересня 1953 року. Межі
земельної ділянки були встановлені в
натурі та виділені межовими знаками,
які розмежовують земельні ділянки між
будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Межею її
земельної ділянки з боку будинку
АДРЕСА_1 служить житловий будинок
ОСОБА_5 Після оформлення за нею права
власності на житловий будинок АДРЕСА_2,
вона почала здійснювати дії по
оформленню права власності на земельну
ділянку. Однак їй стало відомо, що у 2007
році ОСОБА_5 було видано державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,0752 га, до якої включено і
частину земельної ділянки, на якій
розміщений її двір. Вважає, що даний
державний акт виданий неправомірно та
підлягає визнанню недійсним, оскільки
житловий будинок ОСОБА_5 побудований на
межі з належною їй земельною ділянкою.
Оскаржуваний державний акт на право
власності на земельну ділянку визнає
за ОСОБА_5 право власності на частину
земельної ділянки, якою вона
користується як двором та створює їй
перешкоди у користуванні належним
майном, оскільки втрачається доступ до
належних їй будівель та споруд. Крім
того, ОСОБА_5 отримала оскаржуваний
державний акт на право на земельну
ділянку із порушенням чинного
законодавства.

У червні 2011 року ОСОБА_5 пред'явила
зустрічний позов до ОСОБА_4
про усунення перешкод у праві
власності на земельну ділянку та
встановлення огорожі, який мотивує тим,
що земельною ділянкою розміром 0,0752 га
по АДРЕСА_1 вона користується десятки
років. На цій земельній ділянці
розташований її житловий будинок із
надвірними спорудами, який
зареєстрований на праві власності за
її дочкою ОСОБА_6 10 жовтня 2007 року на
підставі рішення Середньоводянської
сільської ради Рахівського району
Закарпатської області № 41 від 13 липня
2007 року їй був виданий державний акт на
право власності на земельну ділянку
розміром 0,0752 га та зареєстрований у
земельному кадастрі. Таким чином вона
стала законним власником вказаної
земельної ділянки в тих межах та в тому
розмірі, в яких вказано у самому
державному акті. ОСОБА_4 при підготовці
нею технічної документації на право
власності на земельну ділянку була
ознайомлена з межами і вона
власноручно підписала лист погодження
меж між їхніми земельними ділянками. В
цих межах існувала огорожа між їхніми
земельними ділянками і на даний час ще
існує стовп із деревини на межі, який
був вбитий в землю декілька десятків
років тому. Вона та родина її доньки
ОСОБА_6 у зв'язку із капітальним
ремонтом будинку, надвірних споруд та
двору почали оновлювати огорожу між її
земельною ділянкою та земельною
ділянкою ОСОБА_4, для чого зняли стару
огорожу та почали ставити нову на
фундаменті старої огорожі. Проти
поновлення огорожі не заперечувала
ОСОБА_4, яка була присутня при цих
роботах. Проте коли дійшли до
встановлення огорожі із задньої
частини їх будинку, ОСОБА_4 зі своїм
чоловіком стали перешкоджати у
встановленні огорожі на старій межі.
Цим самим ОСОБА_4 перешкоджає їй в
здійсненні права власності на земельну
ділянку, встановленню огорожі на межі
земельних ділянок та самовільно
захопила частину її земельної ділянки
позаду їх будинку, використовуючи як
двір до свого будинку. Враховуючи
викладене, просила зобов'язати ОСОБА_4
та членів її сім'ї усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
площею 0,0752 га, розташованою по АДРЕСА_1,
яку вона використовує як двір власного
будинку та заборонити ОСОБА_4 та
членам її сім'ї вчиняти будь-які дії,
які перешкоджають встановленню ОСОБА_5
огорожі на межі між їхніми земельними
ділянками, вказаною у її державному
акті на право власності на земельну
ділянку.

Ухвалою Рахівського районного суду
Закарпатської області від 14
червня 2011 року вказані позови об'єднані
в одне провадження.

Ухвалою Рахівського районного суду
Закарпатської області від 11
липня 2011 року до участі у справі
залучено третіх осіб: міськрайонне
управління Держкомзему в м. Рахів та у
Рахівському районі та ОСОБА_6

Ухвалою Рахівського районного суду
Закарпатської області від 14
лютого 2013 року до участі у справі
залучено третю особу - управління
Держземагенства в Рахівському районі
Закарпатської області як
правонаступника міськрайонного
управління Держкомзему в м. Рахів та у
Рахівському районі.

Рішенням Рахівського районного суду
Закарпатської області від 1
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 9 липня 2014
року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 534388, виданий ОСОБА_5 10 жовтня
2007 року на земельну ділянку площею 0,0752
га в АДРЕСА_1. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, провадження у
вищевказаній справі закрити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
та обґрунтованість судових рішень в
межах касаційного оскарження, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позову ОСОБА_4 та відмову у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5, з висновком
якого погодився й апеляційний суд,
правильно встановив характер спірних
правовідносин сторін у справі та
застосував норми матеріального права,
які регулюють ці правовідносини,
вирішив спір з урахуванням конкретних
обставин справи з дотриманням норм
процесуального права.

Зокрема, суди на підставі належним
чином оцінених доказів, поданих
сторонами, дійшли правильного висновку
про те, що земельна ділянка суміжного
землевласника ОСОБА_5 частково
накладається на земельну ділянку
ОСОБА_4 Середньоводянська сільська
рада Рахівського району Закарпатської
області при оформленні державного акту
на право власності на земельну ділянку,
виданий на ім'я ОСОБА_5, належним чином
не перевірила подану останньою
документацію, зокрема, на дотримання
прав суміжних землекористувачів, що
призвело до порушення прав ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку про те, що судами
при розгляді справи були допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які відповідно
до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами
для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Рахівського районного суду
Закарпатської області від
1 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 9 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

А.О. Лесько

М.Є. Червинська