УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, ознайомившись в м. Маріуполі з позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кит Сервіс» про зобовязання відповідача вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2014 року позивач звернувся до Іллічівського райсуду м. Маріуполя з позовом, в якому просить зобовязати відповідача оформити трудову книжку згідно з КЗпП України, сплатити компенсацію пенсійних надбавок за минулий рік, стягнути моральну шкоду 3000 гривень.

Позовна заява має бути залишена без руху як така, що не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, згідно з якою позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці керується тим, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обовязків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Зміст позовних вимог - це спосіб захисту права, який обирає позивач. Зміст позову має відповідати його предмету (що конкретно вимагає позивач). Від змісту позовної заяви залежать дії суду при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення підготовчих дій, а також позиція відповідача, який також має право на судовий захист.

За змістом ст.ст. 4, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд не має права обирати спосіб захисту на власний розсуд, оскільки це є виключним правом позивача.

Позивач звернувся до суду з позовом про зобовязання відповідача вчинити певні дії, які саме дії вчинити не вказує, також не вказує саме якими визнати дії відповідача, за незаконне тримання трудової книжки, та не вказує які саме виплати компенсації пенсійних надбавок йому сплатити, та за якій період.

З урахуванням принципу диспозитивності, передбаченого ст. 11 ЦПК, та з метою дотримання вимог діючого законодавства позивач повинен привести у відповідність предмет та зміст заявлених вимог.

У разі, якщо позивач, усуваючи недоліки позовної заяви щодо невідповідності предмету й змісту позовних вимог, обере адекватний спосіб захисту порушеного права, яким за змістом чинного законодавства та розяснень Пленуму Верховного Суду України є вимога про стягнення несплаченої компенсації, він повинин мати на увазі необхідність наявності у позовній заяві обставин, передбачених пунктами 4, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК, а саме: ціни позову, який у разі вимоги про стягнення компенсації пенсійних надбавок матиме майновий характер; обставин, якими обґрунтовується позов; докази, що підтверджують кожну обставину. В цьому аспекті слід звернути увагу на відсутність у позовній заяві відомостей про розмір невиплаченої компенсації пенсійних надбавок, розрахунок яких, відповідно до ст. 10 ЦПК України, є обовязком позивача. Суд не вправі перекладати цей обовязок на відповідача шляхом зобовязання останнього надати відповідні розрахунки в порядку витребування доказів, оскільки витребувані можуть бути лише ті письмові (речові) докази, які обєктивно існують на момент розгляду питання про їх забезпечення у якості відповідних предметів матеріального світу. Спонукання відповідача до створення письмових доказів є неприпустимим, як таке, що порушує принцип змагальності сторін.

У цьому звязку слід зауважити, що ані норми процесуального законодавства (ст. ст. 60, 61 ЦПК), ані матеріальний закон (КЗпП) не містять правила про презумпцію неправомірності діянь роботодавця. Відповідно до загальних положень цивільного права будь-яка презумпція може стосуватися лише вини відповідача, на якого в такому випадку покладається обовязок доведення власної невинуватості (правомірності), інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, повинен доводити позивач. В даному випадку, при обранні адекватного способу захисту порушеного права, саме позивач має навести розрахунки відповідних сум, як обставин, що обґрунтовують позовні вимоги.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кит Сервіс» про зобовязання відповідача вчинити певні дії - залишити без руху, надавши позивачу для усунення недоліків строк до 31.03.2014 року, але не менш пяти днів з дня отримання ухвали та розяснити, що у випадку, якщо вимоги не будуть виконанні до зазначеного строку позовна заява буде вважатися неподаною.

Суддя: ОСОБА_1