Номер провадження 2/754/291/14
Справа №754/4080/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

11.08.2014 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

при секретарі судового засідання Величко Л.П., Сологуб А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, головне управління юстиції у м. Києві, про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко С.М. 31.12.2011 року.

В обґрунтування позову зазначає, що її батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після його смерті залишилось спадкове майно - ? частина квартири за адресою: АДРЕСА_1, житловий будинок: АДРЕСА_2 та автомобіль ВАЗ -21056, 1996 року випуску. 30.04.2010 року батько оформив заповіт на все майно на неї - ОСОБА_1. Звернувшись в нотаріальну контору для оформлення спадкових прав - дізналась, що існує ще один заповіт на імя відповідачки ОСОБА_2, який оформлений 31.12.2011 року. Батько проходив лікування для онкохворих в період з 15-26 грудня 2011 року та був дуже слабкий. Впевнена, що заповіт батько підписував не розуміючи, що робить, або під великим тиском відповідачки.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з вищенаведених підстав. Суду пояснила, що вважає заповіт не дійсним, однак враховуючи політичну ситуацію в країні, у зв'язку з чим змінилось матеріальне становище позивачки, яка змушена була припинити підприємницьку діяльність в АРК та на даний час не можу сплатити вартість проведення судово-психіатрично-психологічної експертизи, клопотання про проведення якої відкликано, просила суд вважати доведеним факт недійсності заповіту показами свідків та сторін у справі..

Відповідач позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Суду пояснила, що чоловік зробив заповіт свідомо, розумів повністю що він робить. До складання заповіту їй не було відомо на користь кого буде вчинено заповіт, але коли прийшов додому то повідомив, що хоче, щоб усе майно залишилось їй. До смерті чоловік розумів значення своїх дій та міг керувати ними. Після проведення хіміотерапії в лікарні, чоловік декілька годин відпочивав та вони їхали додому, часто загальним місцевим транспортом. Просила у позові відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував в повному обсязі проти позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та не обґрунтованість.

Третя особа ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що відповідач бажає продати будинок, а батько цього не хотів, та казав, що він там буде проживати, просить визнати недійсним заповіт.

Третя особа: головне управління юстиції в м. Києві про розгляд справи повідомлені належним чином не з'явились на адресу суду надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши письмові докази по справі допитавши учасників процесу, свідків, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8 том 1).

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб позивачки (а.с. 9,10 том 1)

ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження(а.с.17 том 1)

30.04.2010 року ОСОБА_4 склав заповіт на користь ОСОБА_1 (а.с.11, 12 том 1)

Як вбачається з виписок медичної документації з 14-26.12.2011 року ОСОБА_4 перебував на лікуванні та йому проводилась хіміотерапія (а.с.18-22 том 1).

31.12.2011 року ОСОБА_4 склав заповіт на користь своєї дружини ОСОБА_2 (а.с.216 том 1)

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи на заповіті від імені ОСОБА_4 від 31.12.2011 року рукописні записи та підпис виконані ОСОБА_4 (а.с.217-223)

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, суду показали, що спілкувалися з ОСОБА_4 в період з літа 2011 року до його смерті, знали про його хворобу, він з ними спілкувався, взнавав, їздив сам міським та міжміським транспортом на дачу, розумів що робить, мова була чіткою.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судово

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною другою ст.1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч.1 ст. 1234 ЦК України).

Отже, оскільки заповіт є перш за все юридична угода, тому всі правила чинного законодавства, які стосуються питання недійсності угод, в однаковому ступеню відносяться й до заповіту. Заповіт як угода, яка проявляє волю заповідача щодо розпорядження належним йому майном після його смерті, вимагає посвідчення дійсності волевиявлення й тотожності волі заповідача і змісту заповіту, тому закон пред'являє до заповіту підвищені вимоги в дотриманні умов укладання заповіту.

За змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За нормою ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним.

Проте, в судовому засіданні ні позивачем ні його представником не надано належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження доводів про те, що ОСОБА_4 на час складання оспорюваного заповіту не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Для визначення такого стану на момент укладення угоди суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

При цьому, ч.2 та ч. 3 ст. 212 ЦПК України встановлюють, що жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Для з'ясування психічного стану покійного ОСОБА_4. під час складання та посвідчення заповіту, 31.12.2011 року представником позивача заявлялось клопотання про призначення судово-психіатрично-психологічної експертизи, яке відкликано до моменту вирішення питання про призначення експертизи.

Отже, доказів того, що ОСОБА_4 в момент складання заповіту від 31.12.2011 року за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними суду не надано.

Таким чином, аналізуючи доводи і заперечення сторін, обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими письмовими доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованим й задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підстави для відшкодування позивачу понесених нею судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 30, 203, 215, 225, 1216, 1217, 1233, 1234, 1236, 1257 ЦК України, ст. ст. 10,11, 58, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 217, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, головне управління юстиції у м. Києві, про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15.08.2014 року.

Суддя: Н.Г.Таран