Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0610/2-138/12
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Зарицької Г. В., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 31 жовтня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного сумісного майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, в якому зазначив, що під
час перебування у зареєстрованому
шлюбі з відповідачкою ними придбане
майно, основна частина якого була
поділена шляхом затвердження судом 5
травня 2009 року мирової угоди.

За умовами вказаної мирової угоди йому
у власність перейшло лише 20 % спільного
майна, зокрема, 2/5 частини нежитлового
приміщення ( магазин НОМЕР_3),
розташованого в АДРЕСА_1, а також
автомобіль «Хонда». Решта об'єктів
нерухомості, в тому числі й дві житлові
квартири, а також транспортний засіб
перейшли у власність ОСОБА_4 Такий
спосіб поділу сумісного майна
зумовлений тим, що перед підписанням
мирової угоди відповідачка пообіцяла
придбати для нього однокімнатну
квартиру у м. Коростені. Проте, в
подальшому ОСОБА_2 відмовилась
виконати своє зобов'язання.

На думку ОСОБА_1, такі дії свідчать про
порушення його прав, оскільки на даний
час він не забезпечений житлом та
належним чином не має можливості
розпоряджатися вказаним нежитловим
приміщенням, оскільки земельна
ділянка, на якій воно розташоване,
належить відповідачці.

Позивач також зазначає, що до складу
майна, яке було поділене шляхом
затвердження судом мирової угоди, не
увійшло нежитлове приміщення, яке
становить ? частину одноповерхового
будинкуАДРЕСА_2, площею 248,3 кв.м., в тому
числі й підвал площею 111,6 кв.м., а також
земельна ділянка, площею 0,0509 га, на ?
частині якої розташований зазначений
об'єкт нерухомості.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1
просив суд поділити спільне сумісне
майно, виділивши йому зазначене
нежитлове приміщення та ? частину
земельної ділянки, та визнати за ним
право власності на вказані об'єкти
нерухомості, а у власність ОСОБА_2
виділити ? частину спірної земельної
ділянки.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 31 жовтня 2012 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено
за пропуском строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення та
постановити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

При вирішенні спору суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущений строк звернення до суду з
даними позовними вимогами.

Проте, погодитись з таким висновком не
можна.

За правилами ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку (
доходу). Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачене
право кожного з подружжя на поділ
спільного сумісного майна.

Відповідно до вимог ч.1 ст.70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

У ч. 2 ст. 72 СК України закріплене
правило, згідно з яким до вимоги про
поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки.

Судом встановлено, що за час
перебування сторін у зареєстрованому
шлюбі з 31 березня 2001 року й по 27 січня 2009
року ними придбано ? частину
нежитлового приміщення, загальною
площею 248,3 кв.м., а також земельну
ділянку, площею 0,0509 га для виробничих
потреб, ведення особистого підсобного
господарства та садівництва, які
розташовані в АДРЕСА_2. Право власності
на спірне майно зареєстроване на ім'я
ОСОБА_2 Вказані обставини
підтверджуються договором
купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_5
та ОСОБА_2 21 квітня 2004 року, який
посвідчений приватним нотаріусом
Коростенського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрований в
реєстрі за №1993, а також державним актом
на право власності на земельну
ділянку, серії ЯА №998316, виданим
Коростенською міською радою 20 грудня
2005 року.

В судовому засіданні також
встановлено, що ухвалою
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 5 травня 2009
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 по поділ спільного сумісного
майна, затверджено мирову угоду,
відповідно до якої позивачеві виділено
2/5 частини нежитлового приміщення, що
складає магазин НОМЕР_3, який
розташований по АДРЕСА_1, вартістю 150000
грн., а також автомобіль «Хонда»,
державний номерний знак НОМЕР_1,
вартістю 155000 грн.

У власність ОСОБА_2 виділено наступне
майно: житлову квартиру АДРЕСА_3,
вартістю 110000 грн; ? частину нежитлової
будівлі (магазину) по АДРЕСА_4, вартістю
75000 грн; нежитлову прибудову ( магазин),
розташовану в АДРЕСА_2, вартістю 110000
грн; прибудову до магазину НОМЕР_3 по
АДРЕСА_1, вартістю 75000 грн; житлову
квартиру АДРЕСА_2, вартістю 90000 грн.;
мікроавтобус «Фольксваген LT-35»,
державний номерний знак НОМЕР_2,
вартістю 65000 грн.

Отже, матеріали справи свідчать, що
придбані сторонами під час перебування
у зареєстрованому шлюбі нежитлове
приміщення по АДРЕСА_2, а також
розташована за вказаною адресою
земельна ділянка не увійшли до складу
майна, розподіленого між подружжям за
умовами затвердженої судом мирової
угоди.

Оскільки спірне майно набуте сторонами
під час перебування у зареєстрованому
шлюбі, колегія суддів приходить до
висновку про те, що кожен із подружжя
має право на ? його частину.

Та обставина, що згідно з умовами
мирової угоди у власність позивача
перейшла значно менша частина
спільного майна, не є підставою для
відступленні від рівності часток при
вирішенні питання про поділ спірного
нежитлового приміщення та земельної
ділянки.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи №4236
від 19 червня 2014 року ринкова вартість
спірного майна становить: нежитлового
приміщення - 1659200 грн., земельної
ділянки - 55480 грн.

Експертом також були запропоновані два
варіанти поділу вказаного нерухомого
майна, виходячи з рівності часток
сторін.

Проте, рішенням виконавчого комітету
Коростенської міської ради від 3
вересня 2014 року за №365 відмовлено у
погоджені запропонованих експертом
варіантів поділу в натурі спірного
майна, оскільки жоден з них не
відповідає вимогам Державних
будівельних норм України.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів приходить до висновку про
можливість часткового задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за
сторонами права власності на ідеальні
частки у спірному майні без його
реального поділу.

Відповідно до роз'яснень, які місяться
у п. 15 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного сумісного
майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за
№11, початок позовної давності для
вимоги про поділ спільного майна
подружжя, шлюб якого розірвано,
обчислюється не з дати прийняття
постанови державного органу РАЦС чи з
дати набрання рішенням суду законної
сили, а від дня, коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Як пояснив в судовому засіданні
апелянт, про порушення свого права він
дізнався у грудні 2010 року, коли ОСОБА_2
відмовилась виконувати зобов'язання
щодо придбання для нього житла, а
рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 15 листопада
2010 року йому було відмовлено у
задоволенні позовних вимог про
визнання права власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_1 на якій
розташований магазин НОМЕР_3.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 не
надала належних та допустимих доказів
того, що позивачем пропущений строк
звернення до суду.

З огляду на вищезазначене, рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового, - про визнання за сторонами
права власності по ? частині
нежитлового приміщення, розташованого
в АДРЕСА_2, а також по ? частині
земельної ділянки, площею 0,0509 га,
розташованої АДРЕСА_2, за кожним.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 313, 314, 316,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 31 жовтня
2012 року скасувати, ухваливши нове
рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності по ? частині нежитлового
приміщення, розташованого в АДРЕСА_2, а
також по ? частині земельної ділянки,
площею 0,0509 га, розташованої АДРЕСА_2, за
кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6822
грн. 08 коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1027
грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча
Судді: