Справа № 461/9401/13
Головуючий у 1 інстанції: Государський
Провадження № 22-ц/783/5348/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: представника
відповідача Гаман В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача Публічного акціонерного
товариства «Ідея Банк» на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
15 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства «Ідея Банк» про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, -

в с т
а н о в и л а :

У серпні 2013 року позивач звернулася в
суд з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Ідея Банк»
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди. В
обґрунтування заявленого позову
покликалася на те, що наказом Голови
правління Публічного акціонерного
товариства «Ідея Банк» №125а-1 від 15.07.2013
року її звільнено з посади начальника
Івано-Франківського відділення № 8 за
систематичне невиконання без поважних
причин покладених на неї трудовим
договором обов'язків згідно п.3 ст. 40
КЗпП України. При цьому відповідачем
було порушено порядок накладення
дисциплінарного стягнення, не було
ознайомлено з наказом про звільнення з
роботи та не вручено у день звільнення
копії наказу та трудову книжку, причини
звільнення зазначені у наказі не
відповідають дійсним обставинам
справи, фактично за одне порушення її
двічі притягнули до дисциплінарної
відповідальності, також відповідач
порушив встановлені ст.148 КЗпП України
строки для застосування
дисциплінарного стягнення. Крім того,
звільнення було проведено без згоди
профспілкового органу, всупереч того,
що позивач є членом профспілки. 15.04.2014
року позивач уточнила свої позовні
вимоги, надавши розрахунок середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу і просить суд скасувати наказ
Голови правління Публічного
акціонерного товариства «Ідея Банк»
№125а-1 від 15.08.2013 року яким її звільнено
з посади начальника
Івано-Франківського відділення №8,
поновити на роботі на вищевказаній
посаді, стягнути середній заробіток за
час вимушеного прогулу та моральну
шкоду спричинену їй незаконними діями
відповідача у сумі 50 000 грн.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 15 квітня 2014 року позов
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства «Ідея Банк» про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника
Івано-Франківського відділення № 8
Публічного акціонерного товариства
«Ідея Банк» з 15.07.2013 року. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
«Ідея Банк» на користь ОСОБА_4 43 916
(сорок три тисячі дев'ятсот
шістнадцять) 16 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Ідея Банк» на користь
держави 243 (двісті сорок три гривні) грн.
60 коп. судового збору. Допущено негайне
виконання рішення в частині поновлення
на роботі та присудження ОСОБА_4
виплати заробітної плати у межах суми
платежу за один місяць - в розмірі 4 391
(чотири тисячі триста дев'яносто одну)
грн. 60 коп.

Не погодившись із рішення суду першої
інстанції, відповідач Публічне
акціонерне товариство « Ідея Банк»
подав апеляційну скаргу, просить
скасувати рішення Галицького
районного суду м. Львова від 15.04.2014 року
і ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства «
Ідея Банк» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
відмовити повністю.Судові витрати
покласти на позивача ОСОБА_4 Вважає
рішення необгрунтованим,
безпідставним та таким, що прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального законодавства, а тому
підлягає скасуванню, виходячи з
наступних підстав :

-суд першої інстанції у своєму рішенні
від 15.04.2014 року вказує, що звільнення
позивача відбулось без законної
підстави, вона підлягає поновленню на
роботі та на її користь слід стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу. З таким висновком суду не
можна погодитись, оскільки звільнення
ОСОБА_4 проведено на підставі п. 3 ст. 40
КЗпП України- за систематичне
невиконання без поважних причин
покладених на працівника трудовим
договором обов'язків. Таким чином, в
даному випадку мало місце систематичне
( повторне невиконання наказів про
затвердження плану продаж) порушення
трудової дисципліни, яке полягало у
невиконанні позивачем трудових
обов'язків, покладених на неї Посадовою
інструкцією.

- також суд у своєму рішенні зазначає,
що позивача було притягнено до
дисциплінарної відповідальності за
одне і те ж правопорушення всупереч
вимогам ст. 147 КЗпП України. Однак при
звільненні ОСОБА_4 були дотримані
вимоги ст. 147, 149 КЗпП України, оскільки
звільнення, як дисциплінарне
стягнення, застосовано до ОСОБА_4 у
зв'язку з невиконанням двох окремих
наказів про затвердження плану
продажів- за лютий і березень 2013 року.

- при звільненні ОСОБА_4 дотримані
строки застосування дисциплінарного
стягнення, визначені ст 148 КЗпП України.
Тому враховуючи вищенаведене апелянт
вважає, що звільнення ОСОБА_4 проведено
на законній підставі, а отже вимушеного
прогулу, за який працівникові
виплачується середній заробіток, не
було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, яка
підтримала апеляційну скаргу тільки
щодо скасування оскарженого рішення в
частині задоволення позовних вимог,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів не знаходить підстав
для задоволення апеляційної скарги з
наступних мотивів.

Судом першої інстанції було
встановлено, що за одне і те ж
правопорушення відповідача ( маючи ,
очевидно на увазі- позивача) було
притягнено до дисциплінарної
відповідальності, всупереч вимогам
ст.147 КзПП України, яка передбачає, що за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана, звільнення.

У зв»язку з викладеним, суд
першої інстанції дійшов висновку , що
звільнення позивача відбулося без
законної підстави, вона підлягає
поновленню на роботі та на її користь
слід стягнути середній заробіток за
час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з
законністю оскарженого рішення, а
доводи апеляційної скарги розглядає як
такі, що не заслуговують на увагу.

Так, згідно наказу № 65а-2 від 09
квітня 2013 року позивачеві , яка
працювала на посаді начальника
Івано-Франківського відділення № 8
Публічного акціонерного товариства
«Ідея Банк». було оголошено догану за
систематичне невиконання наказів № 06
від 04.02. 2013 року про затвердження плану
продаж за лютий 2013 року та № 36 від 27.02.2013
року про затвердження плану продаж на
березень 2013 року , а саме приросту
пасивів на лютий-березень 2013 року
Івано-Франківського відділення № 8 (а.с.
6).

Згідно наказу № 125а-1 від 15 липня 2013 року
позивача було звільнено з роботи з
посади начальника Івано-Франківського
відділення №8 15 липня 2013 року за
систематичне невиконання працівником
без поважних причин обов»язків,
покладених на нього трудовим
договором, на підставі п.3 ст.40 КЗпП
України (а.с. 5). Як підставу для
звільнення у цьому наказі зазначено:
наказ № 65а-2 від 09.04.2013 року, акт відмови
від надання пояснень від 20.06.2013 року.

Відповідно до ч.2 ст.149 КЗпП
України, за кожне порушення трудової
дисципліни може бути застосоване лише
одне дисциплінарне стягнення.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП
України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим органом
лише у випадках: систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов»язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

У відповідності до роз»яснень,
наданих у пункті 23 Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 р. № 9 « Про практику розгляду
трудових спорів», за передбаченими п.3
ст.40 КЗпП підставами працівник може
бути звільнений лише за проступок на
роботі, вчинений після застосування
до нього дисциплінарного або
громадського стягнення за невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим
договором або правилами внутрішнього
трудового розпорядку.У таких
випадках враховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і
не втратили юридичної сили за
давністю або зняті достроково (ст.151
КЗпП), і ті громадські стягнення, які
застосовані до працівника за
порушення трудової дисципліни у
відповідності до положення або
статуту, що визначає діяльність
громадської організації, і з дня
накладення яких до видання наказу
про звільнення минулого не більше
одного року.

У відповідності до
вищезазначених положень трудового
законодавства та роз»яснень, позивач
могла бути звільненою з роботи на
підставі пункту 3 ст.40 КЗпП України лише
у випадку, якщо після застосування щодо
неї дисциплінарного стягнення у виді
догани ( згідно наказу № 65-2 від 09.04.2013
року) , нею в період після 09.04.2013 року і
до 15.07.2013 року було вчинено нове
порушення трудової дисципліни.

Зважаючи на те, що, відповідачем
не було надано доказів вчинення
позивачем порушення трудової
дисципліни в період після 09.04.2013 року і
до 15.07. 2013 року, а підставою для видачі
наказу № 125-1 від 15.07.2013 року зазначено
наказ № 65-2 від 09.04.2013 року , то наведені
обставини дають підстави для висновку
про те, що наказом № 125-1 від 15.07.2013 року
позивача фактично вдруге притягнуто до
дисциплінарної відповідальності за
невиконання наказів № 06 від 04.02. 2013 року
та № 36 від 27.02.2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.61 Конституції
України, ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

З огляду на те, що позивача за
невиконання наказів № 06 від 04.02. 2013 року
та № 36 від 27.02.2013 року двічі притягнуто
до дисциплінарної відповідальності :
вперше 09.042013 року до дисциплінарного
стягнення у виді догани, та вдруге
15.07.2013 року до дисциплінарного
стягнення у виді звільнення, то
наведені обставини дають підстави для
висновку про незаконність наказу № 125-1
від 15.07.2013 року, відтак свідчать про
незаконність звільнення позивача з
роботи.

У зв»язку із звільненням
позивача з роботи без законної
підстави , позивач у відповідності до
вимог ст.235 КЗпП України , підлягала
поновленню на роботі з виплатою їй
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки колегія суддів вважає,
що оскаржене рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги законності і
обґрунтованості оскарженого рішення
не спростовують, тому апеляційну
скаргу належить відхилити, оскаржене
рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1ст. 307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1
ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Ідея Банк»
відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 15 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий: _______________
Тропак О.В.

Судді: ________________
Приколота Т.І.

________________ Федоришин А.В.