Справа №423/2186/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року Попаснянський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді Закопайло В.А.

при секретарі Соловйовій О.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Попасна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Донецька залізниця» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановив:

Сторони перебували в трудових відносинах з 27 січня 2010 року, при цьому позивач працював на посаді сторожа ремонтно-будівельного цеху Вагонного депо на ст.Попасна. ДП «Донецька залізниця». Наказом №191/ос від 04 листопада 2013 року, який був виданий директором підприємства ОСОБА_3, позивач був звільнений з займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Вважаючи, що наказ про його звільнення був винесений безпідставно, позивач в поданому позові просить суд скасувати Наказ №585 від 12.09.2013р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та поновити його на попередній роботі на посаді сторожа ремонтно-будівельного цеху Вагонного депо на ст.Попасна ДП «Донецька залізниця» та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач збільшив розмір своїх позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача на його користь заподіяну незаконним звільненням моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. (а.с.84). При цьому в іншій частині підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, надавши відповідна письмові заперечення (а.с.27-28,67-68), посилаючись при цьому на його необгрунтованість та вважаючи, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного трудового законодавства України. При цьому зазначив, що позивачем без поважних причин був пропущений місячний строк для оскарження Наказу №585 від 12.09.2013р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Суд, вислухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним в задоволені позову відмовити з наступних підстав.

Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В суді без запереченнь з боку сторін було встановлено, що сторони дійсно перебували в трудових відносинах, при цьому позивач починаючи з 27 січня 2010 року, при цьому позивач працював на посаді сторожа ремонтно-будівельного цеху Вагонного депо на ст.Попасна ДП «Донецька залізниця, що підтверджується відповідними письмовими доказами на а.с.3,8. Наказом №585 від 12.09.2013р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (а.с.12), позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення п.п.2.4, 3.4, 4.1, 5.3, 5.4 робочої інструкції сторожа. Крім того, Наказом №661 від 16.10.2013р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (а.с.29), позивач був повторно притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення п.3.4 робочої інструкції сторожа. Після чого Наказом №191/ос від 04 листопада 2013 року (а.с.22) за допущений втретє проступок порушення трудової дисципліни, який мав місце 11 жовтня 2013 року, позивач був звільнений з займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Враховуючи вищенаведене та вирішуючи позовні вимоги, суд зазначає наступне.

Так, згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Також, відповідно до п.п.18,22 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р. із змінами, «при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника».

Крім того, згідно із вимогами статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани або звільнення. А відповідно до вимог статтей 147-1 та 148 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника і можуть бути застосовані безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення і не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. При цьому, згідно статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку.

Враховуючи вищенаведені вимоги діючого трудового законодавства України та перевіряючи доводи сторін, судом із пояснень сторін, свідків та наданих доказів було встановлено наступне.

Так, перевіряючи правомірність видання наказу №585 від 12.09.2013р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (а.с.12), судом із пояснень представника відповідача та свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та наданих письмових доказів (а.с.23,42-45) було встановлено, що підставою для видання такого наказу було те, що позивач, виконуючи свої трудові обовязки в ніч з 02 на 03 вересня 2013 року, допустив проникнення на територію Вагонного депо двох невідомих осіб, які через відчинене технологічне вікно намагалися винести та викрасти сім мішків гальмових колодок вантажного вагону, чим порушив вимоги п.п.2.4, 3.4, 4.1, 5.3, 5.4 робочої інструкції сторожа (а.с.39-41), а саме:

- п.2.4 при виявлені несправностей (поломані двері, вікна, замки, відсутність пломб та печаток), які не дозволяють прийняти обєкт під охорону, доповідає про це особі, якій він підпорядкований, відповідальному черговому. А при виявленні крадіжки доповідати керівництву депо та черговому з відділення міліції, при цьому здійснювати охорону слідів злочину до прибуття працівників міліції;

- п.3.4 не допускати проникнення на територію вагонного депо сторонніх осіб, які не мають дозволу керівництва депо, а також осіб, які не мають службових посвідчень працівників залізничного транспорту. Сторонніх осіб, які були затримані на території депо, записувати в журнал сторонніх осіб;

- п.4.1 по закінченню робочої зміни сторож зобовязаний доповісти при прийомі-здачі зміни змінним сторожам про виявлені та не усунуті недоліки із відповідним записом в журналі прийому-здачі змін;

- п.5.3 при проникненні на територію вагонного депо сторонніх осіб повідомляти в органи міліції та у воєнізовану охорону;

- п.5.4 при виникненні вище перелічених ситуацій, а також при виявлені крадіжок терміново повідомляти начальнику вагонного депо або заступникам.

При цьому суд зазначає, що під час зясування обставин цього дисциплінарного проступку позивачу була надана можливість надати власні письмові пояснення (а.с.43), після чого позивач своєчасно був ознайомлений із самим Наказом №585 (а.с.12). Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не був пропущений тримісячний строк оскарження цього наказу, встановлений ст..233 КЗпП України.

Перевіряючи правомірність видання наказу №661 від 16.10.2013р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (а.с.29), судом із пояснень представника відповідача та свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та наданих письмових доказів (а.с.33-35,82-83) було встановлено, що підставою для видання такого наказу було те, що позивач, виконуючи свої трудові обовязки в ніч з 04 на 05 жовтня 2013 року (04 жовтня у позивача був день народження), допустив проникнення на територію Вагонного депо сторонню особу ОСОБА_8, який хоча ї є працівником підприємства, але в той час у нього був вихідний і він не мав права знаходитись на території депо без дозволу керівництва. При цьому відповідальним від керівництва депо ОСОБА_7 було встановлено, що позивач разом із ОСОБА_8 на час перевірки знаходились в приміщенні прохідної, де розпивали спиртні напої, що підтверджується також відповідним актом на а.с.82-83. При цьому позивач відмовився від проходження медичного огляду на встановлення стану спяніння. В діях позивача були встановлені порушення п.3.4 робочої інструкції сторожа (а.с.39-41) в частині проникнення на територію вагонного депо сторонніх осіб, які не мають дозволу керівництва депо, а також п.1.30 Інструкції з охорони праці (а.с.69-79) в частині допуску на своє робоче місце сторонніх осіб та вживання в робочий час спиртних напоїв. При цьому суд зазначає, що під час зясування обставин цього дисциплінарного проступку позивачу була надана можливість надати власні письмові пояснення (а.с.33), після чого позивач своєчасно був ознайомлений із самим Наказом №661 (а.с.29).

Також судом із пояснень представника відповідача та свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9 та наданих письмових доказів (а.с.36-38) було встановлено, що 11 жовтня 2013 року позивач втретє допустив дисциплінарний проступок, а саме пропустив на територію вагонного депо сторонню особу, яка не мала дозвіл на прохід з боку керівництва депо, чим порушив вимоги п.3.4 робочої інструкції сторожа (а.с.39-41). При цьому суд зазначає, що під час зясування обставин цього дисциплінарного проступку позивачу також була надана можливість надати власні письмові пояснення (а.с.37).

Посилаючись на те, що позивач тричі допустив дисциплінарні проступки, адміністрація підприємства направила на адресу профспілкового комітету подання щодо надання згоди на звільнення позивача за ч.3 ст.40 КЗпП України, яке було розглянуто 17 жовтня 2013 року на засіданні профкому (а.с.46), на якому, крім членів профкому, були присутні як представники адміністрації підприємства, так й сам позивач. При цьому, за наслідками розгляду цього подання профком надав згоду на звільнення позивача за систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обовязків. Після чого Наказом №191/ос від 04 листопада 2013 року (а.с.22) позивач був звільнений з займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку (наказ був виданий після виходу позивача з лікарняного а.с.85).

При таких встановлених по справі обставинах суд вважає, що звільнення позивача з займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог чинного трудового законодавства України, у звязку з чим позовні вимоги позивача щодо його поновлення на роботі є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що позивачем був неправильно обраний спосіб захисту порушених трудових прав, так як позивач в своєму позові не просить суд визнати незаконним та скасувати Наказ №191/ос від 04 листопада 2013 року про його звільнення.

Також, відмовляючи позивачу в задоволенні позову в частині поновлення на роботі, суд вважає, що при таких обставинах відсутні підстави й для відшкодування моральної шкоди, у звязку з чим суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, ст.ст.40,43,46,147-149,232-233,237-1 КЗпП України, Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р., керуючись ст.ст.10,60,212-215,292,294,367 ЦПК України, суд

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Донецька залізниця» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити у звязку з необгрунтованістю заявлених позовних вимог.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення або з дня отримання копії рішення до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області через Попаснянський райсуд.

Суддя: