Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1007/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Ябчик Н. М.
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

Іменем України

23.10.2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого Фомічова
С.Є.

суддів
Потапенка В.І.

Гайсюка
О.В.

при секретарі
Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання права власності та поділ
майна подружжя, за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 06 лютого 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулась в суд з
позовом до ОСОБА_4 про визнання права
власності та поділ майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог зазначала,
що в період шлюбу, разом з відповідачем
за спільні кошти вони придбали
житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями за
адресою: АДРЕСА_1. Правовстановлюючі
документи було оформлено на
відповідача. На даний час шлюб
розірвано, сторони проживають окремо і
згоди про добровільний поділ будинку
не досягнуто. В будинку проживає
відповідач, але вважає, що має право на
1/2 частину будинку, оскільки будинок
придбано в період шлюбу і він є
спільною сумісною власністю подружжя.

Під час розгляду справи позивач
змінила позовні вимоги, остаточно
просила визнати за нею право власності
на 1/2 частину будинку за адресою:
АДРЕСА_1, розподілити між нею та
відповідачем будинок в натурі,
відповідно до першого варіанту
розподілу, запропонованого експертом.

Рішенням Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 06
лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину будинку з надвірними будівлями
під номером АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_3 у власність в
житловому будинку під номером АДРЕСА_1
частину приміщення 1-2, площею 6,2 кв.м.,
вартістю 3577,26 грн.:

приміщення 1-5, площею 9,7 кв.м., вартістю
5596,69 грн.

приміщення в прибудові а 2:1-6 площею 7,0
кв.м,, вартістю 4174,56 грн., 1-7 площею 14,2
кв.м., вартістю 8468,41 грн.

частину приміщення 1-1 в прибудові а1,
площею 2 кв.м., вартістю 1311, 42 грн.

сарай літ. «Б», вартістю 3781, погріб з
шийкою літ. «В», вартістю 3622 грн. та
літню кухню літ. «В», вартістю 8763 грн.;

1/2 частину огорожі, 1/2 частину
водопроводу, а всього на суму 40593 грн.

Залишено ОСОБА_4 у власності в
житловому будинку під номером АДРЕСА_1:

частину приміщення 1-3, площею 14,9 кв.м.,
вартістю 8596,98 грн.

приміщення 1-4, площею 9,8 кв.м., вартістю
5654,39 грн.,

приміщення 1-2, площею 3,1 кв.м. вартістю
1788,63 грн.

частину приміщення 1-1 у прибудові а1,
площею 7,1 кв.м., вартістю 4655,56 грн.

1/2 частину огорожі, 1/2 частину
водопроводу, гараж літ. «Е», вартістю
15694 грн., вбиральну літ. «Г», вартістю 204
грн., літній душ вартістю 1490 грн., сарай
літ. «Д», вартістю 1897 грн., а всього на
суму 41279 грн.

Системи будинку під номером АДРЕСА_1, а
саме: опалення, водо та газо - та
електропостачання залишено в
спільному користуванні ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Земельну ділянку, на якій розташоване
домоволодіння залишено в спільному
користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
витрати, пов'язані з проведенням
експертизи у розмірі 5004, 80 грн. та
судовий збір у розмірі 330 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції через порушення, на
його думку, норм матеріального та
процесуального права. Просив суд
апеляційної інстанції скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення яким відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6, які
підтримала доводи апеляційної скарги,
заперечення проти доводів апеляційної
скарги ОСОБА_7, представника ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та в межах позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
відповідно до ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при ухваленні
вказаного рішення відповідно до вимог
ст.ст. 212-213 ЦПК України повно з'ясував
всі обставини справи та дав їм належну
оцінку.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без зміни, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст. 11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що сторони під час
перебування у шлюбі, а саме 29 липня 2002
року, придбали будинок під номером
АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що спірний
будинок є спільною сумісною власністю
подружжя, тому вони мають на нього
рівні права на володіння, користування
та розпорядження. Належність сторонам
на праві спільної сумісної власності
будинку під номером АДРЕСА_1
підтверджується договором купівлі
-продажу від 29 липня 2002 року №1791.

Згідно зі ст. 60 СК України (чинного з 1
січня 2004 року) майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Аналогічне положення Закону
було закріплено й у ст. 22 КпШС України,
який діяв до 1 січня 2004 року, але був
чинний на час набуття сторонами
спірного майна.

Згідно з роз'ясненнями, що
містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року N 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК
України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Відповідно до вимог ст. 70 СК
України в разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема, якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

Майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Вирішуючи питання про поділ
будинку, відповідно роз'яснень, що
містяться в п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 4 жовтня 1991
року N 7 «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», спорах про поділ будинку в
натурі учасникам спільної часткової
власності на будинок може бути
виділено відокремлену частину будинку,
яка відповідає розміру їх часток у
праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але
з відхиленням від розміру часток
кожного власника, суд з урахуванням
конкретних обставин може провести його
зі зміною у зв'язку з цим ідеальних
часток і присудженням грошової
компенсації учаснику спільної
власності, частка якого зменшилась.

При поділі жилого будинку
суд зобов'язаний зазначити в рішенні,
яка відокремлена (ізольована після
переобладнання) частина будинку
конкретно виділяється і яку частку в
будинку вона складає, а також які
підсобні будівлі передаються власнику.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення.

У відповідності з вимогами ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог чи
заперечень.

В порушення вимог вказаної норми ЦПК
України, відповідач не надав суду
належних та допустимих доказів, які б
свідчили, про вкладення ним особистих
коштів для купівлі спірного
домоволодіння, та щодо істотних
обставин, які би дали суду право на
відступлення від засади рівності
часток подружжя.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Що стосується вимоги апеляційної
скарги про те, що судом першої
інстанції не вирішено питання про
витрати пов'язані з переплануванням
будинку, апеляційний суд після
проведення експертизи дійшов до
висновку, що в даному випадку, в зв'язку
з тим, що експертна установа не має
можливості їх визначити на даний час,
дані витрати мають бути визначені
після проведення перепланування, по
фактичним затратам і про їх розподіл
може бути вирішено в окремому позові.

За таких обставин
колегія суддів дійшла до висновку, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідно до ч. 1
ст. 308 ЦПК України, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, а тому підстав для
його скасування не має. Апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 06
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту її проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді