У Х В А Л А

іменем України

20 січня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі: головуючого – судді Тішко Д.А.,
при секретарі – Шугай Г.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії
та бездіяльність державного виконавця
Центрального ВДВС ММУЮ ОСОБА_2 під час
здійснення виконавчого провадження
№22161652 з примусового виконання рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва у справі №6561/09, виконавчий
лист №2-2-6561/09 від 23.03.2010 року про
стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "ОТП
Банк" суми заборгованості по кредиту і
сплаті процентів за користування ним, -

встановив:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із скаргою на дії Центрального
ВДВС ММУЮ щодо визнання протиправним
дії, а саме листа за підписом
начальника Центрального відділу ДВС
ОСОБА_3 вих. №01.05/27762/14 про сплату
боржником витрат на рецензування звіту
про оцінку нежитлового приміщення
будинку №77/2, який розташований по
просп. Леніна в м. Миколаєві. Разом з
тим, просила також визнати
протиправною бездіяльність
державного виконавця Ульянова О.Ю. щодо
непризначення рецензування звіту про
оцінку нежитлового приміщення будинку
№77/2, який розташований по просп. Леніна
в м. Миколаєві.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
зазначила, що здійснення оплати за
рецензування має бути лише після
фактичного та остаточного виконання
оцінки, що витікає зі змісту ст. 854 ЦК
України, в той час як здійснення
авансових платежів з боку боржника не
передбачено жодним
нормативно-правовим актом. Крім того,
згідно вимог ст. 42 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» можливість внесення
авансових внесків не передбачена. За
такого, просила вимоги скарги
задовольнити.

У судове засідання скаржник не
з'явився, про поважні причини своєї
неявки суд не повідомив, про час та дату
судового засідання був сповіщений
належним чином.

Представник суб’єкта оскарження у
судове засідання не з’явився, про
причини своєї неявки суд не сповістив,
заперечень на скаргу не надав.

Представник заінтересованої особи –
ПАТ «ОТП Банк» у судове засідання не
з’явився, про причини своєї неявки суд
не сповістив, заперечень на скаргу не
надав.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши
письмові докази матеріали виконавчого
провадження, судом встановлене
наступне.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 01 жовтня 2009 року
позовні вимоги АТ „ОТП Банк” до ОСОБА_1
про стягнення боргу за кредитним
договором в розмірі 1 815 385 грн. 89 коп., а
також судові втрати в розмірі 1950 грн. 00
коп. були задоволені.

23.10.2010 року Центральним районним судом
м. Миколаєва було видано виконавчий
лист №2-2-6561/09 про стягнення з ОСОБА_1 на
користь банку вищезазначеної суми
боргу, та 20.04.2010 року постановою
державного виконавця було відкрито
виконавче провадження №22161652 з
примусового виконання вищевказаного
виконавчого листа.

12.08.2013 року ОСОБА_1 отримано
повідомлення №23513/14 від 30.07.2013 року про
оцінку нежитлового приміщення, а саме:
буд. №77/2 по просп. Леніна в м. Миколаєві,
описаного та арештованого згідно акту
опису й арешту від 05.03.2013 року. Із
відповідною оцінкою скаржник був не
згоден, а за такого 13.08.2013 року подав до
відділу ДВС заперечення проти оцінки з
проханням забезпечити умови оплати
витрат на рецензування та проведення
оцінки шляхом складання відповідного
акту та винесення постанови про
стягнення з боржника витрат, із
зазначенням банківських реквізитів
для перерахування відповідних сум.

У відповідь на вищевказане заперечення
19.09.2013 року відділом ДВС на адресу
ОСОБА_1 було направлено лист №01.05/27762/14 з
проханням у строк до 19.09.2013 року
оплатити витрати у сумі 1000 грн.
пов’язані з рецензуванням звіту.

Згідно вимог ч.4 ст. 58 Закону України
«Про виконавче провадження» витрати,
пов’язані з рецензуванням звіту, несе
сторона, яка заперечує проти
результатів оцінки.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 3,4
ЦПК України кожен може звернутися до
суду за захистом порушених, невизнаних
або оспорюваних прав та свобод у
спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Так, в порушення вищевказаних статей,
скаржником не надано жодного доказу, що
підтверджує факт дійсного порушення
суб’єктом оскарження його прав та
свобод, а також не зазначено, до яких
саме негативних наслідків призвели
неправомірні дії з боку суб’єкта
оскарження.

Відповідно до статті 387 ЦПК України, за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. У разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи. Якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби і права чи
свободи заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, суд критично
оцінює посилання скаржника щодо
протиправності складення листа за
підписом начальника Центрального
відділу ДВС ОСОБА_3 вих. №01.05/27762/14 про
сплату боржником витрат на
рецензування звіту про оцінку
нежитлового приміщення будинку №77/2,
який розташований по просп. Леніна в м.
Миколаєві, оскільки посилання на
безпідставність необхідності
здійснення авансових витрат на
рецензування оцінки не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні,
крім того, відсутність конкретної
норми, яка б регулювала та
встановлювала порядок здійснення
відповідних авансових платежів не є
підставою для визнання такого
документу протиправним.

Крім того, проаналізувавши заявлені
скаржником вимоги у частині визнання
протиправним листа Центрального ВДВС
ММУЮ, відповідність їх нормам
матеріального права, суд приходить до
висновку, що заявлені у скарзі вимоги
не містять положень про захист
порушеного права, а спрямовані на
встановлення певних фактів та
обставин, які не мають самостійного
юридичного значення та не потребують
судового захисту, а лише затягують
виконавче провадження, внаслідок чого
такі вимоги суперечать змісту статей 3
та 4 ЦПК України, які передбачають
захист в судовому порядку лише
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів кожної особи
у спосіб, визначений законами України.
При цьому, такий лист не є дією, що може
бути самостійно оскаржена.

Таким чином, суд вважає вимоги
скаржника безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягаютьзадоволенню.

На підставі зазначеного, суд дійшов
висновку, що у задоволенні скарги
ОСОБА_1 на дії державного виконавця
Центрального відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 210, 387 ЦПК України,
суд, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність
державного виконавця Центрального
ВДВС ММУЮ - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п’яти
днів з дня його проголошення.

Суддя

Д.А. Тішко