Справа № 361/5883/14-ц Головуючий у І
інстанції Шинкарь А.Я.Провадження №
22-ц/780/5732/14 Доповідач у 2
інстанції МалородКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

28 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Поліщука М.А., Ігнатченко Н.В.

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» на ухвалу Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 31 липня 2014 року в справі за позовом
заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», третя особа: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач звернувся до
суду та просив визнати таким, що не
підлягає виконанню виконавчий напис
від 20 травня 2014 року, вчинений
приватним нотаріусом ОСОБА_2

Крім того, позивач просив до вирішення
спору по суті зупинити стягнення за
вказаним виконавчим написом від 20
травня 2014 року.

Мотивував тим, що заборгованість перед
відповідачем по справі не є безспірною,
у зв'язку з чим він оскаржує виконавчий
напис, за яким звернено стягнення на
майно, квартиру, що йому належить на
праві власності.

Зазначав, що 04 червня 2014 року державним
виконавцем відкрито виконавче
провадження з виконання зазначеного
виконавчого напису нотаріуса.

Вказував, що до вирішення справи по
суті, оскаржуваний виконавчий напис
може бути уже виконаний в примусовому
порядку, що може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою суду вищевказану заяву
задоволено, забезпечено позов шляхом
зупинення стягнення за виконавчим
написом від 20 травня 2014 року, яким
запропоновано звернути стягнення на
квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_1

Не погоджуючись із вказаною ухвалою,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати оскаржувану
ухвалу та постановити нову про відмову
в задоволенні заяви про забезпечення
позову шляхом зупинення стягнення за
виконавчим написом від 20 травня 2014
року.

Мотивує тим, що 13 березня 2007 року між
ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний Банк»,
правонаступником якого є він /апелянт/
та ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, за яким останній отримав
кредитні кошти.

Зазначає, що з метою забезпечення
виконання зобов'язання за вказаним
кредитним договором, між ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний Банк» та
позивачем по справі було укладено
договір іпотеки, за яким іпотекодавець
у забезпечення зобов'язання передав в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_3 було порушено
виконання зобов'язання за кредитним
договором, внаслідок чого виникла
заборгованість, тому вважає, що підстав
для визнання оскаржуваного позивачем
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню - немає, а отже і
підстави для зупинення стягнення за
вказаним виконавчим написом - відсутні.

Вважає, що оскаржувана ухвала є
невмотивованою та такою, що не
відповідає нормам процесуального
права.

Апеляційну скаргу слід відхилити.

Задовольняючи заяву позивача, суд
виходив з того, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,3ст.151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно з ч.3 ст.152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими вимогами.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву
про забезпечення позову, суд (суддя) має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

На думку колегії, враховуючи наведені
вимоги закону та клопотання позивача
про забезпечення позову, суд
відповідно до вимог ст. 152 ЦК України
обґрунтовано вжив заходів для його
забезпечення.

Колегія вважає, що доводи позивача в
заяві про забезпечення позову є
обґрунтованими, оскільки примусове
стягнення за виконавчим написом, який
оскаржується, може унеможливити чи
ускладнити виконання рішення суду.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
постановив ухвалу з додержанням вимог
закону, а тому згідно з ст. 312 ч. 1 ЦПК
України колегія відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалу без змін.

Керуючись ст. 312 ч. 1, 315 ЦПК України
колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалу Броварського міськрайонного
суду Київської області від 31 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: