Справа № 308/1873/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області в особі

головуючої судді
Сарай А.І.

при секретарі
Козар Г.В.

з участю представника позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Ужгород
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за
договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за
договором позики. Посилається на те, що
11.02.2013 р. між ним та ОСОБА_3, в
присутності свідків, було укладено
договір позики в сумі 4400 доларів США, що
підтверджується наданою ОСОБА_3
розпискою. Згідно домовленості сторін
сума позики повинна була повернута
йому до 03.12.2013 р. На даний момент
відповідачем вказана сума боргу йому
не повернута. Просить стягнути з ОСОБА_3
на його користь 4400 доларів США боргу та
судові витрати за надання правової
допомоги у сумі 3080 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю посилаючись на обставини
викладені у позовній заяві та просить
позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, хоч про час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169
ЦПК України розглянув справу у його
відсутності на підставі наявних у
справі доказів.

Розглянувши матеріали справи суд
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити повністю виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 11.02.2013 р. між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір
позики, про що відповідач написав
розписку, в якій зобов'язався до 03.12.2013
р. повернути ОСОБА_2 гроші в сумі 4400
доларів США.

На підтвердження невиконання
відповідачем взятого на себе
зобов'язання по поверненню суми позики
представник позивача надав суду
оригінал розписки, який було
досліджено у судовому засіданні (а.с. 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника,
яка посвідчує передання йому
позикодавцем визначеної грошової суми
(ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Виконання боржником свого обов'язку
підтверджує наявність у нього
боргового документа (ч. 3 ст. 545 ЦК
України).

У разі відмови кредитора повернути
борговий документ боржник має право
затримати виконання зобов'язання. У
цьому разі настає прострочення
кредитора (ч. 4 ст. 545 ЦК України).

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, висловленої в
постанові від 25 квітня 2012 р. у справі №
6-24ц12, наявність оригіналу розписки в
кредитора свідчить про існування
невиконаного зобов'язання.

Згідно ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст.ст. 58, 59 цього Кодексу
докази повинні бути належними і
допустимими. Обставини справи, які за
законом можуть бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За таких обставин, враховуючи факт
наявності у позивача оригіналу
розписки, суд вважає, що позов слід
задовольнити та стягнути з відповідача
ОСОБА_3 на користь позивача 4400 доларів
США заборгованості за договором
позики.

Доводи відповідача ОСОБА_3 викладені у
його листі, який згідно вхідного
штемпелю надійшов до суду 28.03.2014 р. про
те, що він був змушений підписати
розписку та не збирається нічого
повертати ОСОБА_2, тому що нічого від
нього не отримував та відповідач
обманув його в присутності свідків (а.с.
24, 25), спростовуються матеріалами
справи та не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України
особи, які беруть участь у справі
позовного провадження, для
підтвердження своїх вимог або
заперечень зобов'язані подати усі
наявні у них докази до або під час
попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться - до початку
розгляду справи по суті.

Відповідач не подавав заперечень на
позовну заяву, не заявляв клопотань про
виклик свідків під час розгляду справи,
не скористався своїм правом на
затримання виконання зобов'язання
відповідно до ч. 4 ст. 545 ЦК України.

В обгрунтування вимоги про стягнення з
відповідача судових витрат за надання
правової допомоги позивач посилається
на те, що для надання правової допомоги
по даній справі він змушений був
звернутися за допомогою до фахівця у
галузі права ОСОБА_4 За надану правову
допомогу, спрямовану на відновлення
його порушених прав (вивчення
матеріалів справи, аналіз судової
практики, консультації, підготовка
позовної заяви тощо), він сплатив 3080
грн. і додав до позовної заяви копію
договору, акту приймання виконаних
робіт та розрахункового документу.

Згідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до
судових витрат належать, зокрема,
витрати на правову допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюються законом.

Як свідчать матеріали справи,
представник позивача ОСОБА_1 приймав
участь в судових засіданнях в якості
представника позивача (у відповідності
до положень ст. 38, п. 1 ч. 1 ст. 42 ЦПК
України), його повноваження були
посвідчені довіреністю від 24.03.2014 р.
(а.с. 14).

В матеріалах справи містяться копії
документів: договір про надання
правової допомоги № 01-п від 10.02.2014 р., що
укладений між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2; акт
приймання наданих послуг від 14.02.2014 р.;
квитанція до прибуткового касового
ордера № 01 від 14.02.2013 р.; виписка з
ЄДРЮОФОП про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4;
диплом спеціаліста ОСОБА_4, який
свідчить про те, що він має вищу освіту
за спеціальністю «Правознавство» та
здобув кваліфікацію юриста (а.с. 5-9).

Таким чином, ОСОБА_4 не брав участі у
розгляді даної справи як адвокат
(відповідні документи у справі
відсутні) або як особа, яка надає
правову допомогу. У відповідності до
вимог ст. 56 ЦПК України, він не
допускався до участі у даній справі за
ухвалою суду, як особа яка надає
правову допомогу. Крім того, в
матеріалах справи відсутні докази
того, що він має право за законом
надавати таку правову допомогу.
Зазначені вище документи такого права
йому не надають.

За таких обставин, у відповідності до
вимог ст.ст. 56, 84, 88 ЦПК України не
підлягають відшкодуванню відповідачем
позивачеві витрати, які він сплатив ФОП
ОСОБА_4 не дивлячись на те, що позовні
вимоги задоволені.

Предметом договору позики є іноземна
валюта, а саме долар США.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України
встановлено, що за договором позики на
позичальникові лежить зобов'язання
повернути суму позики у строк та в
порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що предметом договору була
іноземна валюта, то саме її слід
стягнути з відповідача на користь
позивача.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з
відповідача також слід стягнути на
користь позивача судові витрати у сумі
374.88 грн. сплаченого судового збору при
зверненні з позовною заявою в суд.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 545, 1046,
1047 ЦК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4400
(чотири тисячі чотириста) доларів США
заборгованості за договором позики та
374 (триста сімдесят чотири) гривні 88
копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуюча
Сарай А.І.