У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до приватного
сільськогосподарського підприємства
«Вільшанське» про розірвання договору
оренди земельної ділянки та стягнення
заборгованості за касаційною скаргою
приватного сільськогосподарського
підприємства «Вільшанське» на рішення
Новоархангельського районного суду
Кіровоградської області від 27 січня 2014
року та рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 26 березня
2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з указаним позовом, в якому
просила розірвати договір оренди землі
від 21 лютого 2010 року, укладений
між нею та приватним
сільськогосподарським підприємством
«Вільшанське» (далі - ПСП
«Вільшанське»); стягнути
заборгованість по орендній платі за
період з 31 грудня 2010 року по 11 листопада
2013 року, пеню, 3% річних та судові
витрати.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
вона є власником земельної ділянки
площею 5,82 га, яка розташована на
території Вільшанської сільської ради
Новоархангельського району
Кіровоградської області. Вказувала, що
21 лютого 2010 року вона уклала договір
оренди вказаної земельної ділянки з
ПСП «Вільшанське» строком на 10 років.
Зазначала, що відповідач систематично
не сплачує орендну плату і має перед
нею заборгованість у розмірі 5 721 грн 28
коп., яку просила стягнути на її
користь, а також пеню у розмірі 16 423 грн
68 коп., 3 % річних у розмірі 449 грн 97 коп.
та судові витрати.

Рішенням Новоархангельського
районного суду Кіровоградської
області від 27 січня 2014 року позов
задоволено частково.

Розірвано договір оренди земельної
ділянки, площею 5,82 га, укладеного між
ОСОБА_1 та ПСП «Вільшанське», що
зареєстровано 22 листопада 2010 року у
Новоархангельському відділі
Кіровоградської регіональної філії
центру земельного державного кадастру
за № 61.

Стягнуто з ПСП «Вільшанське» на
користь ОСОБА_1 заборгованість за
орендну плату за 2010-2012 роки у сумі 5 721
грн 28 коп.; 7 144 грн 18 коп. - нарахована
пеня за невиконання зобов'язань за 2010
рік; 4 651 грн 23 коп. - пеня за невиконання
зобов'язань за 2011 рік; 3 780 грн - пеня за
невиконання зобов'язань за 2012 рік; 426
грн 66 коп. - сума трьох процентів річних
за невиконання зобов'язань за 2010-2012
роки.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 26 березня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано у частині стягнення пені за
2010-2012 року в сумі 15 575 грн 41 коп.

Стягнуто з ПСП «Вільшанське» на
користь ОСОБА_1 пеню у сумі 6 264 грн 80 коп.

В іншій частині рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі ПСП «Вільшанське»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
оскаржувані рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позовні вимоги, виходив із
того, що відповідач порушив істотні
умови договору оренди, а саме орендна
плата здійснювалась ним не в повному
обсязі.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення пені, виходив із того, що пеня
за прострочення орендної плати має
обраховуватись у розмірі 0,3 % із
визначеної судом суми заборгованості
за кожен день прострочення в межах
строку спеціальної позовної давності
(ч. 2 ст. 266 ст. 258 ЦК України).

Установлено й це убачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Судами установлено, що 21 лютого 2010 року
між ПСП «Вільшанське» та ОСОБА_1 було
укладено договір оренди земельної
ділянки, за умовами якого остання
передала в оренду земельну ділянку
площею 5,82 га, яка розташована на
території Вільшанської сільської ради
Новоархангельського району
Кіровоградської області., яка належить
їй на праві власності. Факт передачі
земельної ділянки підтверджено
відповідним актом прийому-передачі.

Пунктом 38 указаного договору
визначено, що дія договорів
припиняється шляхом їх розірвання за
взаємною згодою сторін, а за рішенням
суду на вимогу однієї сторони лише у
разі невиконання другою стороною
обов'язків, випадкового знищення
земельної ділянки, а також з інших
підстав, визначених законом.

Згідно з п. 39 спірного договору оренди
землі розірвання договору в
односторонньому порядку не
допускається.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про
оренду землі» розмір та умови орендної
плати, що зазначені в договорі оренди,
не можуть суперечити чинному на час
укладення договору оренди.

Відповідно до п. п. 9 договору оренди
орендна плата вноситься орендарем у
формі та розмірі 3 % нормативної
грошової оцінки у грошовому виразі на
рік; обчислення розміру орендної плати
на землю здійснюється з урахуванням
індексів інфляції, а орендна плата
вноситься до 30 грудня поточного року.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України
«Про оренду землі» на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених

статтями 24 і 25 цього Закону та умовами
договору, а також на підставах,
визначених ЗК України та іншими
законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України
підставою для припинення права
користування земельною ділянкою є
систематична несплата орендної плати.

Вищевикладене узгоджується із
правовою позицією, викладеною у
постанові Верховного Суду України від
12 грудня 2012 року у справі №
6-146цс12, яка відповідно до положень ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх
судів України.

Попередніми судами встановлено
порушення відповідачем умов договорів
оренди в частині своєчасної та повної
сплати орендної плати.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання, тобто ПСП
«Вільшанське».

Проте, як убачається з матеріалів
справи, відповідач доказів відсутності
його вини не надав.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення, вищевказане врахували та
дійшли вірного висновку про те, що
положення закону, які регулюють спірні
правовідносини не вимагають
систематичної несплати орендної плати
як підстави для розірвання договору
оренди.

Доводи касаційної скарги, матеріали
витребуваної справи, зміст
оскаржуваних судових рішень, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, які передбачені
ЦПК України як підстави для скасування
рішень.

Таким чином рішення суду першої
інстанції в частині, яка не скасована
апеляційним судом, та рішення
апеляційного суду ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного
сільськогосподарського підприємства
«Вільшанське» відхилити.

Рішення Новоархангельського районного
суду Кіровоградської області від 27
січня 2014 року в частині, яка не
скасована апеляційним судом, та
рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 26 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко