Провадження № 2/522/7811/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року
м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді -
Домусчі Л.В.,

при секретарі -
Герасименко Ю.С.,

розглянувши у попередньому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
банк «Порто-Франко» про стягнення
вкладу та відшкодування збитків,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 11.08.2014 року звернулася до
Приморського районного суду міста
Одеси з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
банк «Порто-Франко» про стягнення з
відповідача суми вкладу у розмірі 19 700
Євро, а також спричинених збитків у
сумі 58 875 грн.

До суду 30.09.2014 року надійшла заява
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
(діє на підставі довіреності від
08.07.2014р.) про забезпечення позову, яку
він підтримав в судовому засіданні та
просив в порядку забезпечення позову
накласти арешт на усі кошти і
банківські метали за всіма видами
валют та банківські металів, що
зберігаються на кореспондентському
рахунку ПАТ «АБ «Порто-Франко» № 0
в ОПЕРУ Одеського обласного управління
НБУ (МФО 328027), . МФО 328180,
індивідуальний податковий номер
14, - в загальні сумі 382,546 грн. та
направити копію відповідної ухвали до
Управління НБУ в Одеській області,
зобов'язавши його невідкладно письмово
повідомити суд про результати її
виконання, зокрема і про відсутність
або недостатність відповідних коштів
на вказаному рахунку. При цьому, у
випадку відсутності певних коштів на
рахунку відповідача, просить накласти
арешт на все рухоме та нерухоме майно,
що належить ПАТ АБ «Порто-Франко» та
направити копію відповідної ухвали на
адресу Другого Приморського відділу
ДВС ОМУЮ для виконання. В обґрунтування
вказує, що на підставі Постанови
Правління Національного банку України
від 26.09.2014 року № 610 «Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний банк «Порто-Франко» до
категорії неплатоспроможних»,
вищевказаний банк визнано
неплатоспроможним, таким чином, є усі
обґрунтовані підстави вважати, що
власники банку не лише намагаються
розпродати всі його активи, а вже
фактично роблять це у даний час.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, про день та час
розгляду справи були повідомлені
належним чином, причини неявки суду не
повідомили, чим позбавили суд
можливості вислухати їх думку по суті
питання. Неявка сторін відповідно до ч.1
ст. 153 ЦПК України, не створює перешкод
для вирішення такого питання.

Суд, розглянувши клопотання, яке
відповідає вимогам ч.2 ст.151 ЦПК України,
вивчивши позовну заяву та додані до неї
документи, вважає що заява
представника позивача про
забезпечення позову задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України - суд, за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені цим Кодексом,
заходи забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом спору між сторонами є
стягнення з відповідача суми
неповернутого банківського вкладу за
№63521 за договором від 04.04.2014р. у
розмірі 19700 Євро та спричинених
внаслідок порушення відповідного
зобов'язання збитків у розмірі 58 875 грн.
Зазначений розмірі суми вкладу
підтверджується договором
банківського вкладу «Динамічний» від
04.40.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та
ПАТ АБ «Порто-Франко».

Згідно постанови Правління
національного банку України від 26.09.2014
року №610 «Про віднесення Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
банк «Порто-Франко» до категорії
неплатоспроможних» вказаний банк
визнано неплатоспроможним.

Сума боргу відповідача і відповідно
загальна ціна даного позову станом на
29.09.2014 року відповідно до офіційного
курсу НБУ виходячи з позову складає
382,546 грн. (19,700 Євро* 16,43 грн.+ 58,875 грн.), .

Статтею 152 ЦПК України передбачено, що
суд може застосувати кілька видів
забезпечення позову, а самі види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Судом встановлено, що до відповідача
прийнято рішення НБУ про введення
тимчасової адміністрації.

Відносини, що виникають у зв'язку
із створенням і функціонуванням
системи гарантування вкладів фізичних
осіб, виведенням неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків,
регулюються Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" (далі - Закон), іншими законами
України, нормативно-правовими актами
Фонду та Національного банку України.

Метою цього Закону є захист прав і
законних інтересів вкладників банків,
зміцнення довіри до банківської
системи України, стимулювання
залучення коштів у банківську систему
України, забезпечення ефективної
процедури виведення неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до ст. 2 Закону
виведення неплатоспроможного банку з
ринку - заходи, які здійснює Фонд щодо
банку, віднесеного до категорії
неплатоспроможних, із передачі його
активів та зобов'язань, продажу
неплатоспроможного банку та/або
перехідного банку у спосіб, визначений
цим Законом, з його ліквідації;

Тимчасова адміністрація -
процедура виведення банку з ринку, що
запроваджується Фондом стосовно
неплатоспроможного банку в порядку,
встановленому цим Законом.

Згідно ст. 34 Закону фонд
розпочинає процедуру виведення
неплатоспроможного банку з ринку та
здійснення тимчасової адміністрації в
банку на наступний робочий день після
офіційного отримання рішення
Національного банку України про
віднесення банку до категорії
неплатоспроможних. Під час тимчасової
адміністрації Фонд має повне і
виняткове право управляти банком
відповідно до цього Закону,
нормативно-правових актів Фонду та
вживати дії, передбачені планом
врегулювання.

Так, відповідно до ст. 39 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів
з дня початку тимчасової адміністрації
виконавча дирекція Фонду затверджує
план врегулювання з обов'язковим
дотриманням принципу найменших витрат
для Фонду. План врегулювання
складається відповідно до вимог,
встановлених нормативно-правовими
актами Фонду. У плані врегулювання на
підставі оцінки фінансового і
майнового стану банку визначаються
заходи щодо виведення
неплатоспроможного банку з ринку в
один із таких способів:

1) ліквідація банку з відшкодуванням з
боку Фонду коштів за вкладами фізичних
осіб у порядку, встановленому цим
Законом;

2) ліквідація банку з відчуженням у
процесі ліквідації всіх або частини
його активів і зобов'язань на користь
приймаючого банку;

3) відчуження всіх або частини активів і
зобов'язань неплатоспроможного банку
на користь приймаючого банку з
відкликанням банківської ліцензії
неплатоспроможного банку та подальшою
його ліквідацією;

4) створення та продаж інвестору
перехідного банку з передачею йому
активів і зобов'язань
неплатоспроможного банку і подальшою
ліквідацією неплатоспроможного банку;

5) продаж неплатоспроможного банку
інвестору.

Після затвердження плану
врегулювання тимчасова адміністрація
та/або ліквідація банку здійснюються
на підставі і на виконання плану
врегулювання.

Ст. 34 п.4. передбачено, що Тимчасова
адміністрація запроваджується на
строк, що не перевищує три місяці, а для
системно важливих банків - шість
місяців. За обґрунтованих підстав
зазначені строки можуть бути
одноразово продовжені на строк до
одного місяця. Тимчасова адміністрація
припиняється після виконання плану
врегулювання або в інших випадках за
рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Відповідно до ст. 35 цього Закону,
Тимчасовим адміністратором
неплатоспроможного банку та
ліквідатором банку (крім ліквідації
банку за рішенням власників) є Фонд.
Здійснення тимчасової адміністрації
та ліквідації банків Фонд здійснює
через призначену виконавчою дирекцією
уповноважену особу Фонду, яка має
високі професійні та моральні якості,
бездоганну ділову репутацію, повну
вищу освіту в галузі економіки,
фінансів чи права (не нижче
кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та
професійний досвід, необхідний для
виконання заходів у межах здійснення
тимчасової адміністрації.

У відповідності до ч.1 ст.36 Закону з
дня призначення уповноваженої особи
Фонду призупиняються всі повноваження
органів управління банку (загальних
зборів, спостережної ради і правління
(ради директорів) та органів контролю
(ревізійної комісії та внутрішнього
аудиту). Уповноважена особа Фонду від
імені Фонду набуває всі повноваження
органів управління банку та органів
контролю з дня початку тимчасової
адміністрації і до її припинення.

Пунктом 5 ст.36 Закону передбачено,
що під час тимчасової адміністрації не
здійснюється: 1) задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку;2)
примусове стягнення коштів та майна
банку, звернення стягнення на майно
банку, накладення арешту на кошти та
майно банку; 3) нарахування неустойки
(штрафів, пені), інших фінансових
(економічних) санкцій за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також зобов'язань перед
кредиторами, у тому числі не
застосовується індекс інфляції за весь
час прострочення виконання грошових
зобов'язань банку;4) зарахування
зустрічних однорідних вимог, якщо це
може призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів,
встановленого цим Законом; 5)
нарахування відсотків за
зобов'язаннями банку перед
кредиторами.

Після закінчення процедури тимчасової
адміністрації вкладники заявляють
свої вимоги до банку в загальному
порядку. При цьому, відшкодування
коштів за вкладами в іноземній валюті
відбувається в національній валюті
України після перерахування суми
вкладу. Відшкодування відбувається за
офіційним курсом гривні до іноземних
валют, установленим Національним
банком України на день ухвалення
рішення Національним банком України
про віднесення банку до категорії
неплатоспроможних і початку процедури
виведення банку з ринку.

Відповідно до ч.2 п.7ст.46 Закону,
втрачають чинність публічні обтяження
чи обмеження на розпорядження (у тому
числі арешти) будь-яким майном (коштами)
банку. Накладення нових обтяжень чи
обмежень на майно банку не
допускається.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає
що клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 64, 133,
137, 151-153, 168, 208-210 ЦПК України, Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику
позивача у задоволенні клопотання.

Апеляційна скарга на ухвалу
суду першої інстанції подається
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали, згідно ч.2 ст. 294 ЦПК
України.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси
Домусчі Л.В.