печерський районний суд міста києва
Справа № 757/81/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Бортницької
В.В.,

при секретарі - Клименко О. І.,

представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антарес», треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві, Головне
управління житлового забезпечення
Київської міської державної
адміністрації про визнання права
власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в січні 2014 року звернулася до
суду з позовом про визнання права
власності на квартиру НОМЕР_1 та
машиномісце у будинку АДРЕСА_1.
Обґрунтовуючи підстави звернення до
суду, позивач ОСОБА_3 посилається на те,
що 19 січня 2001 року між ОСОБА_5 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антарес» було укладено Інвестиційний
договір №?29 з додатками №№1-3 до нього.
У зв'язку зі зміною сторони у
Інвестиційному договору, зобов'язання
щодо фінансування об'єкту будівництва
було передано позивачу - ОСОБА_3, про що
14 квітня 2003 року між нею та Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Міжнародна компанія «Антарес» було
укладено Договір про
пайову-інвестиційну участь. У зв'язку з
повним виконанням зобов'язань щодо
внесення пайових коштів, Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Міжнародна компанія «Антарес» було
надано позивачу Свідоцтво про внесення
100% пайових коштів, яким
підтверджується право позивача на
отримання правовстановлюючих
документів на чотирикімнатну квартиру
НОМЕР_1 на шостому поверсі будинку
АДРЕСА_1 та одне машиномісце у будинку
АДРЕСА_1. В 2013 року позивач дізналася, що
будинок АДРЕСА_1 введено в
експлуатацію, однак відповідач, в
порушення умов договору,
правовстановлюючі документи на
належну їй квартиру не надав. Оскільки
на неодноразові звернення щодо
оформлення позивача, як власника
квартири, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антарес» залишило без відповіді, вона
вимушена звернутися до суду з вказаним
позовом.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги позову підтримав в
повному обсязі.

Представник відповідача вимоги позову
не визнав, посилаючись на те, що позовні
вимоги ОСОБА_3 є безпідставними,
оскільки будь-які договірні відносини
між нею та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антарес» щодо спірного майна -
квартири НОМЕР_1 та машиномісця у
будинку АДРЕСА_1 відсутні, так як
будь-яких правочинів з нею Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Міжнародна компанія «Антарес» не
укладало, будь-яких коштів від позивача
не отримувало та будь-яких документів з
даного приводу у встановлений законом
спосіб їй не видавало.

В судове засідання третя особа
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві не
з'явилася, про час і місце судового
розгляду оповіщена у встановленому
порядку.

В судове засідання третя особа Головне
управління житлового забезпечення
Київської міської державної
адміністрації не з'явилося, про час і
місце судового розгляду оповіщене у
встановленому порядку.

В судове засідання третя особа ОСОБА_6
не з'явився, про час і місце судового
розгляду оповіщений у встановленому
порядку.

В судове засідання третя особа ОСОБА_5
не з'явилася, про час і місце судового
розгляду оповіщена у встановленому
порядку. Від третьої особи надійшли
пояснення, в яких вона позовні вимоги
ОСОБА_3 підтримала в повному обсязі та
просила розгляд справи здійснювати за
її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши та
оцінивши письмові докази у справі у їх
сукупності, приходить до висновку, що у
задоволені позову слід відмовити,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19 січня 2001 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антарес» та ОСОБА_5 було укладено
Інвестиційний договір № 29.

Пунктом п. 1.1. вказаного Інвестиційного
договору Генеральний інвестор (ТОВ
«Міжнародна компанія «Антарес»)
приймало на себе зобов'язання своїми
або залученими силами та коштами
побудувати і передати у власність
Інвестору (ОСОБА_5 ) квартиру НОМЕР_1 та
одне машиномісце за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п. 2.2.1 Інвестиційного договору -
Інвестор зобов'язувалася забезпечити
фінансування будівництва,
передбаченого п. 1.2, на умовах і в
терміни, передбачені цим договором.

Відповідно п.п.3.1., 3.2. Інвестиційного
договору Інвестор зобов'язувався
оплатити вартість квартири та
машиномісця, вказану в п. 1.2 договору, у
відповідності до «Графіка
інвестування». Перерахування коштів
Інвестором проводиться в
безготівковому порядку на поточний
рахунок або готівкою до каси
Генерального інвестора на підставі
виставленого останнім рахунку.

З наявних в матеріалах справи
документів вбачається, що за вказаним
Інвестиційним договором № 29 від 19.01.2001
року рахунок на проведення
фінансування будівництва Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Міжнародна компанія «Антарес» не
виставлявся, а ОСОБА_5 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антарес» грошові кошти для оплати
вартості квартири НОМЕР_1 та одного
машиномісця за адресою: АДРЕСА_1 не
сплачувались.

Зазначене підтверджується доводами
самого позивача, яка у своєму позові
вказала, що зобов'язання щодо
фінансування об'єкту будівництва
ОСОБА_5 було передано позивачу, яка
особисто нібито й стовідсотково
виконала дане зобов'язання, а також
листом Публічного акціонерного
товариства «Державний
експортно-імпортний банк України»
вихідний № 026-04/3310 від 26.05.2014 року,
надісланого банком на виконання ухвали
суду від 05.05.2014 року та вимоги,
викладеної судом у листі № 757/81/14-ц від
05.05.2014 року. З наведеного листа
вбачається, що банк не може підтвердити
інформацію щодо перерахування коштів
ОСОБА_5 на рахунки Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Міжнародна компанія «Антарес» у
якості передбаченої інвестиційним
договором № 29 від 19.01.2001 року оплати
вартості квартири та машиномісця за
період з 2000 по 2008 роки у зв'язку зі
знищенням банком у встановленому
законом порядку відповідних
документів. При цьому банк повідомив
суд, що в період з 2009 по 2010 роки кошти на
рахунки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антарес» за спірні об'єкти нерухомого
майна від ОСОБА_5 також не надходили.

Пунктом 7.2. Інвестиційного договору №?29
від 19.01.2001 року сторони передбачили, що
він може бути розірваний з боку
Генерального інвестора у випадку
порушення інвестором вказаних в п. 3.1
даного договору термінів
перерахування грошових коштів більше
ніж на 20 (двадцять) календарних днів.
При цьому, згідно цього ж п. 7.2, договір
розривається Генеральним інвестором
без погодження з Інвестором.

У зв'язку з несплатою інвестором
коштів, на підставі п. 3.1. та п. 7.2.3.
Інвестиційного договору №?29 від 19.01.2001
року Розпорядженням Генерального
директора ТОВ «Міжнародна компанія
«Антарес» Кошового Б.А. «Про розірвання
інвестиційного договору №?29 від 19.01.2001
року» за №06 від 29.03.2014 року, вказаний
договір було розірвано.

Також судом встановлено, що 29.11.2001 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антарес» та ОСОБА_5 було укладено
Договір доручення № 29.

Відповідно до п.1.1. цього договору
доручення ОСОБА_5 (Довіритель) доручає,
а Товариство з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антарес» (Повірений) бере на себе
зобов'язання від імені і за рахунок
Довірителя вчинити визначені юридичні
дії, а саме профінансувати будівництво
будинку в АДРЕСА_1, після здачі в
експлуатацію якого передати
довірителю у власність квартиру НОМЕР_1
та одне машиномісце в ньому за ціною в
360 000 гривень, визначеною у додатку № 3
до даного договору.

Пунктом 2.2.1. вказаного договору
Довіритель зобов'язалася після його
підписання перерахувати повіреному
кошти у розмірі та в строки, наведені в
додатку № 1 до цього договору.

На виконання своїх зобов'язань за
вищевказаним договором ОСОБА_5
сплатила на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Міжнародна компанія «Антарес»
грошові кошти в сумі 354 600 грн.

28 жовтня 2003 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Міжнародна компанія «Антарес» та
ОСОБА_5 була підписана Угода про
розірвання договору доручення №?29 від
29.11.2001 року.

Враховуючи розірвання договору
доручення №?29 від 29.11.2001 року,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антарес» у грудні 2003 року повернуло
(сплатило) ОСОБА_5 грошові кошти в сумі
354 600 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями №2198 від 19.12.2003
року та №2201 від 23.12.2003 року, копії яких
наявні в матеріалах справи.

В суду відсутні підстави сумніватися в
достовірності та належності даних
договору доручення, угоди про його
розірвання, а також платіжних доручень,
оскільки на їх спростування стороною
позивача не було надано будь-яких
прямих та допустимих доказів.

При цьому, твердження третьої особи -
ОСОБА_5 стосовно того, що нею не
підписувалась угода про розірвання
договору доручення №?29 від 29.11.2001 року
та ніяких грошових коштів від
відповідача вона не отримувала, суд не
приймає до уваги, оскільки належних та
допустимих доказів на підтвердження
заявлених обставин ОСОБА_5 подано не
було, а саме доказів відсутності
третьої особи на момент підписання
угоди на території України, доказів
відсутності у третьої особи рахунків в
АТ «Брокбізнесбанк» на момент
перерахування відповідачем грошових
коштів та доказів того, що на належний
їй у вказаному банку та зазначений в
угоді про розірвання договору
доручення рахунок не зараховувалися, а
відтак нею не отримувалися, грошові
кошти у сумі 354 600 грн., повернуті
(сплачені) їй Товариством з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антарес».

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим кодексом (ч.
1 та ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Позивачем, на обґрунтування своїх
позовних вимог, не доведено, що у
зв'язку зі зміною сторони у
Інвестиційному договорі №?29 від 19.01.2001
року зобов'язання щодо фінансування
об'єкту будівництва були передані
позивачу ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
право власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право власності є
непорушним.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок: передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Згідно ч.1 ст. 513 ЦК України правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

Позивач не довела факт переходу до неї
від ОСОБА_5 будь-яких прав за
Інвестиційним договором №?29 від 19.01.2001
року, оскільки договору про
пайову-інвестиційну участь у
будівництві від 14 квітня 2003 року,
нібито укладеному за її твердженням
між нею та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антарес»», як і будь-яких інших
доказів правонаступництва ОСОБА_3 прав
та обов'язків ОСОБА_5 за вищевказаним
договором, суду надано не було.

Суд критично ставиться до доводів
позивача про причини відсутності у неї
оригіналу договору про
пайову-інвестиційну участь у
будівництві від 14.04.2003 року з додатками,
які за її твердженням полягають у тому,
що такий договір у неї було вилучено
відповідачем Товариством з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антарес», з підстав надуманості та не
доведеності вказаних обставин.

Наявне в матеріалах справи Свідоцтво
про внесення 100% пайових коштів, яким
позивач обґрунтовує наявність підстав
для визнання за нею права власності на
квартиру НОМЕР_1 та одне машиномісце за
адресою: АДРЕСА_1, суд вважає неналежним
доказом в розумінні норми ст. 60 ЦПК
України, виходячи з наступного.

Судом беззаперечно встановлено, що між
ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антарес» Договір про
пайову-інвестиційну участь у
будівництві № 29 від 14.04.2003 року, на який
посилається позивач, не укладався та не
підписувався. ОСОБА_3 не довела суду
факту внесення (сплати) Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Міжнародна компанія «Антарес»
пайових коштів на будівництво квартири
НОМЕР_1 та одне машиномісце за адресою:
АДРЕСА_1 за Договором про
пайову-інвестиційну участь у
будівництві №?29 від 14.04.2003 року. При
цьому суд зазначає, що позивачем не
подавалося та не заявлялося клопотання
про витребування інформації з
банківських установ про сплату нею на
рахунки Товариству з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антарес» будь-яких, і в тому числі
пайових коштів, за будівництво
вказаних майнових об'єктів, що дало б
змогу суду переконатися у
підставності та обґрунтованості вимог
позивача. Оскільки, свідоцтво про
внесення 100% пайових коштів, на яке
посилається позивач, крім того, що не
містить дати його видачі, ще й не
містить розміру площі та вартості
об'єкта інвестування, у суду відсутні
підстави брати його до уваги в якості
доказу оплати позивачем вартості
квартири та машиномісця.

З урахуванням доказів, наявних у
матеріалах справи, а також ступеню
обгрунтованості доводів як позивача
так і відповідача, а також пояснень
третіх осіб, у їх сукупності та
системному зв'язку, суд дійшов висновку
про надуманість, безпідставність та
неправомірність свідоцтва про
внесення 100% пайових коштів, поданого
позивачем в якості обґрунтування своєї
позиції, а відтак, вважає його таким, що
не породжує будь-яких правових
наслідків для відповідача.

Будь-яких інших фактичних та правових
підстав для визнання за нею права
власності на квартиру НОМЕР_1 та одне
машиномісце за адресою: АДРЕСА_1,
позивач не зазначала.

При прийнятті рішення суд серед іншого
також виходить з процесуальних засад
цивільного судочинства, зокрема з того,
що процесуальним обов'язком суду
являється дотримання розумного строку
розгляду даного спору, а процесуальним
обов'язком кожної із сторін у справі -
належне виконання покладених на них
обов'язків. Судом було надано
процесуальну можливість кожній із
сторін в повному обсязі реалізувати
свої права, в тому числі в частині збору
та подання доказів на підтвердження
своїх доводів, у зв'язку з чим суд
забезпечив шляхом надання достатнього
часу можливість сторонам для збору та
подання суду додаткових доказів, окрім
тих, які були долучені позивачем до
позовної заяви.

При цьому суд зазначає, що ним було
задоволено ряд клопотань представника
позивача, зокрема про залучення до
участі у справі третьої особи,
витребування у відповідача оригіналів
документів, витребування з ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» інформації щодо сплати ОСОБА_5
коштів на рахунки Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Міжнародна компанія «Антарес» за
квартиру НОМЕР_1 та паркомісце на
АДРЕСА_1, витребування з відповідних
установ інформації про дійсного
власника вказаних об'єктів нерухомого
майна. Але поряд з цим суд зазначає, що,
позивач не в повній мірі скористався
наданою судом процесуальною
можливість, та не надав прямих,
належних та допустимих доказів в
обгрунтування заявлених позовних
вимог. Тому, враховуючи тривалість
розгляду даної цивільної справи, в якій
було проведено понад десяти судових
засідань, необхідність дотримання
розумних процесуальних строків, а
також приписи ст. 131 ЦПК України, згідно
якої сторони зобов'язані подати свої
докази суду до або під час попереднього
судового засідання у справі, а якщо
попереднє судове засідання у справі не
проводиться, - до початку розгляду
справи по суті, судом було відмовлено
позивачу у задоволенні ряду його
клопотань про витребування інформації,
виклик та допит свідків, а також про
призначення судової експертизи, і в
тому числі з огляду на відсутність
правового зв'язку між даними
клопотаннями та предметом позову.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Враховуючи характер спірних
правовідносин, встановлені судом
обставини і визначені відповідно до
них правовідносини, надаючи належну
оцінку наявним у справі доказам, норму
матеріального права, яка підлягає
застосуванню, суд приходить до
висновку, що заявлений позов є
безпідставним, тому у його задоволені
слід відмовити.

Керуючись ст. ст.15, 16, 387 ЦК України, ст.
ст. 10, 60, 88, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антарес», треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві, Головне
управління житлового забезпечення
Київської міської державної
адміністрації про визнання права
власності на квартиру НОМЕР_1 та
машиномісце у будинку АДРЕСА_1 -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення через Печерський
районний суд м. Києва.

В разі подання апеляційної скарги,
рішення набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
В.В. Бортницька