АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/5836/13-ц 22-ц/774/1615/К/14
Справа №212/5836/13
Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц7741615К14
Категорія № 27(4)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Михайлів Л.В., Турік
В.П.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника позивача
Подолінного Романа Георгійовича,
представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" на рішення Жовтневого
районного суду м.Кривого Рогу від 03
червня 2014 року по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "ПриватБанк" (надалі - Банк)
звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог Банк
зазначив, що 26.10.2005 року між ним та
відповідачем ОСОБА_4 було укладено
договір № DNH4KP50770891, згідно умов якого
відповідач отримав кредит у розмірі
2921.09 гривень зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25.08 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом строком повернення до 26.10.2006
року.

У зв'язку з невиконанням умов
кредитного договору, станом на 28.05.2013
року у відповідача перед Банком
утворилася заборгованість у сумі 42466.23
гривень, яка складається з наступного:
2449.55 гривень - заборгованість за
кредитом; 12723.17 гривень - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
24795.12 гривень - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором; а
також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5
Умов та правил надання банківських
послуг - 500.00 гривень - штраф (фіксована
частина); 1998.39 гривень - штраф (процентна
складова).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 03 червня 2014 року у
задоволенні позову Банку відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, ставить питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Зокрема, позивач посилається на те, що
суд першої інстанції безпідставно
дійшов висновку про те, що Банком
пропущено строк позовної давності,
оскільки умовами кредитного договору,
укладеного між ним та відповідачем,
термін позовної давності встановлено
тривалістю у п'ять років.

Крім того, судом не враховано, що 19.05.2009
року Жовтневим районним судом
м.Кривого Рогу було видано судовий
наказ про стягнення з відповідача
ОСОБА_5 заборгованості за кредитним
договором, тобто мало місце
переривання строку позовної давності.

На думку апелянта, судом під час
розгляду справи було порушено норми
процесуального права та неповно
з'ясовано обставини справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та сторонами не
оспорюється, що 26.10.2005 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» (правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем
ОСОБА_4 було укладено договір №
DNH4KP50770891, згідно умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 2921.09 гривень
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25.08 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом
строком повернення до 26.10.2006 року.

У зв'язку з невиконанням умов
кредитного договору, у відповідача
перед Банком утворилася
заборгованість.

Судовим наказом, виданим 19.05.2009 року
Жовтневим районним судом м.Кривого
Рогу, з відповідача ОСОБА_4 на користь
Банку стягнуто заборгованість за
кредитним договором станом на 26.03.2009
року у сумі 13060,08 грн., з яких: 2449,55
грн.-заборгованість за кредитом; 5256,94
грн.-заборгованість по процентам; 4255,49
грн.-пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань та штрафи у сумі 500 грн. та
598,10 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 04.09.2014 року
зазначений судовий наказ було
скасовано.

Звертаючись до суду з позовом, Банк
посилався на те, що у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
умов кредитного договору, станом на
28.05.2013 року утворилася заборгованість
у сумі 42466.23 гривень, яка складається з
наступного: 2449.55 гривень -
заборгованість за кредитом; 12723.17
гривень - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 24795.12 гривень
- пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором; а також
штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов
та правил надання банківських послуг -
500.00 гривень - штраф (фіксована частина);
1998.39 гривень - штраф (процентна
складова), які позивач просив стягнути
з відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
Банком пропущено строк позовної
давності.

Колегія суддів не може погодитися
з таким висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Як вбачається з матеріалів справи,
кредитний договір між сторонами у
справі було укладено 26.10.2005 року
строком повернення до 26.10.2006 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов кредитного договору,
19.05.2009 року, тобто у межах трирічного
строку позовної давності, Банк
звернувся до суду із заявою про видачу
судового наказу.

19.05.2009 року Жовтневим районним судом
м.Кривого Рогу було видано судовий
наказ про стягнення з відповідача
ОСОБА_4 на користь Банку
заборгованості за кредитним договором
станом на 26.03.2009 року у сумі 13060,08 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 04.09.2014 року
зазначений судовий наказ було
скасовано.

З вищенаведених обставин вбачається,
що пред'явленням заяви про видачу
судового наказу про стягнення з
відповідача заборгованості 19.05.2009 року
Банком було перервано строк позовної
давності.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів,
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про пропуск
Банком строку позовної давності.

Тому рішення суду підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 629 ЦК України
передбачено, що договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушення зобов'язання - це його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно положень ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти) у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем, у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому.

Як вбачається з матеріалів справи,
кредитний договір, укладений між
Банком та відповідачем ОСОБА_4
складається з Заяви позичальника та
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам, затверджених наказом
№ 1417 від 04.08.2005 року.

Відповідач ОСОБА_4 надав згоду, яку
особисто засвідчив своїм підписом, що
заява разом із запропонованими
ПриватБанком Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам,
Тарифами складає між позичальником та
Банком кредитно-заставний договір.

В засіданні колегією суддів досліджено
наказ № 1417 від 04.08.2005 року, пунктом 2.1
якого затверджено у новій редакції
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам, які діяли на момент
укладення кредитного договору.

Зазначеними Умовами продовження
загального строку позовної давності
сторонами не обумовлено, що підтвердив
у засіданні колегії суддів представник
позивача.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає,
що на момент укладення кредитного
договору діяли саме ці Умови та не бере
до уваги Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), оскільки вони введені в дію
наказом № 351 від 21.03.2006 року, тобто після
укладання сторонами кредитного
договору.

Відповідно до п.4.2. Умов, при
порушенні позичальником зобов'язань по
погашенню за кредитно-заставним
договором, передбачених Заявою та
п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов позичальник
сплачує Банку відсотки за користування
кредитом у розмірі, зазначеному у
Тарифах та Заяві.

Згідно заяви погашення
заборгованості здійснюється щомісяця
в період сплати, за який приймається
період з 21 по 28 число кожного місяця у
сумі 278,24 грн.

Таким чином, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.
Тобто, сторони встановили строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язань, які виникли на основі
договору.

Згідно п.5.1. Умов при порушенні
позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених Заявою та
п.п.3.2.2, 3,2.3 даних Умов, Банк має право
нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити Банку пеню в
розмірі 0,15% від суми непогашеної
заборгованості, але не менше 1 гривні за
кожний день прострочки платежу.

Пунктом 5.3. Умов передбачено, що при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором
більш ніж на 30 днів, позичальник
зобов'заний сплатити Банку штраф у
розмірі 500 грн. +5% від суми позову.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13,
яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України
є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України
та умов кредитного договору за
прострочення повернення кредитних
ресурсів та/або сплати процентів,
позичальник сплачує банку пеню з
розрахунку 0,15 % від простроченої суми
за кожен день прострочення, але не
менше 1 грн. за кожен день прострочки. За
загальним правилом, що випливає із
Цивільного кодексу України, період, за
який нараховується пеня за
прострочення виконання зобов'язання,
не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Матеріалами справи встановлено, що
кредитний договір між сторонами у
справі було укладено 26.10.2005 року
строком повернення до 26.10.2006 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов кредитного договору,
19.05.2009 року, тобто у межах трирічного
строку позовної давності, Банк
звернувся до суду із заявою про видачу
судового наказу.

19.05.2009 року Жовтневим районним судом
м.Кривого Рогу було видано судовий
наказ про стягнення з відповідача
ОСОБА_4 на користь Банку
заборгованості за кредитним договором
станом на 26.03.2009 року у сумі 13060,08 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 04.09.2014 року
зазначений судовий наказ було
скасовано.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає,
що позовні вимоги в частині стягнення
заборгованості за кредитом у розмірі
901,70 грн. за період з 26.10.2005 року по 03.05.2006
року, заборгованості по процентам за
користування кредитом у сумі 285,45 грн.
за період з 26.10.2005 року по 03.05.2006 року
знаходяться поза межами строків
позовної давності, про застосування
яких заявляв відповідач у суді першої
інстанції, тому не підлягають
задоволенню в цій частині.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження порушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_4 звертався до суду
першої інстанції із заявою про
застосування строків позовної
давності.

Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК
України передбачено, зокрема, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України
з урахуванням положень статті 3 ЦК
України щодо загальних засад
цивільного законодавства та частини
четвертої статті 10 ЦПК України щодо
обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
її розмір значно перевищує розмір
збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України у
справі № 6-100 цс 14 від 03 вересня 2014 року,
яка відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів
України.

Провівши розрахунок пені в межах
одного року за період з липня 2012 року по
08.07.2013 року, колегія суддів приходить до
висновку, що вона складає 5673,78 грн.

Виходячи з засад розумності та
справедливості, визначаючись з
правовідносинами, які виникли між
сторонами та їх змістом на підставі
наданих сторонами доказів, колегія
суддів, відповідно до ст. 212 ЦПК України,
оцінюючи докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об*єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, вважає за можливе
зменшити розмір пені, яка підлягає
стягненню з відповідача на користь
Банку з 5673,78 грн. до 2000 грн.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія
суддів вважає за необхідне стягнути з
відповідача ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором станом на 28.05.2013
року у загальній сумі 18483 грн. 96 коп., з
яких: заборгованість за кредитом в
межах строку позовної давності за
період з 21.05.2006 року по 28.05.2013 року у сумі
1547,85 грн., заборгованість по процентам
за користування кредитом в межах
строку позовної давності за період з
21.05.2006 року по 28.05.2013 року у сумі 12437 грн.
72 коп., пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за кредитним договором у
сумі 2000 грн., штрафи відповідно до
п.п.2.4.5.5 Умов та правил надання
банківських послуг у сумі 500 грн.
(фіксована частина), 1998 грн. 39 коп.
(процентна складова), виходячи з
наступного розрахунку:

загальна заборгованість по тілу
кредиту: 2449,55-901,70 (сума заборгованості
за період з 26.10.2005 року по 03.05.2006 року,
яка знаходиться поза межами строку
позовної давності)=1547,85 грн.;

заборгованість по процентам за
користування кредитом: 12723,17-285,45(сума
заборгованості за період з 26.10.2005 року
по 03.05.2006 року, яка знаходиться поза
межами строку позовної давності)=12437,72
грн.;

пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань - 2000 грн.,

а також штрафи відповідно до пункту 5.3
Умов та правил надання банківських
послуг 500 грн. - штраф (фіксована
частина) та 1998,39 грн. штраф (процентна
складова).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду не відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Банку підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з ухваленням, відповідно до
вимог п. 3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ПАТ КБ
"ПриватБанк" та стягнення на його
користь з ОСОБА_4 заборгованості за
кредитним договором № KRKRRХ08531461 від
26.10.2005 року, станом на 28.05.2013 року у
розмірі 18483 грн. 96 коп., з яких:
заборгованість за кредитом 1547 грн. 85
коп., заборгованість по процентам за
користування кредитом у сумі 12437 грн. 72
коп., пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за кредитним договором у
сумі 2000 грн., штрафи відповідно до
п.п.2.4.5.5 Умов та правил надання
банківських послуг у сумі 500 грн.
(фіксована частина), 1998 грн. 39 коп.
(процентна складова).

На підставі ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь Банку підлягає
стягненню судовий збір у сумі 365,40 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну Публічного акціонерного
товариства комерційний банк "Приват
Банк" задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 03 червня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк "Приват
Банк" до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк "Приват
Банк" заборгованість за кредитним
договором станом на 28.05.2013 року у
розмірі 18483 (вісімнадцять тисяч
чотириста вісімдесят три) грн. 96 коп., з
яких: заборгованість за кредитом 1547
(одна тисяча п'ятсот сорок сім) грн. 85
коп., заборгованість по процентам за
користування кредитом у сумі 12437
(дванадцять тисяч чотириста тридцять
сім) грн. 72 коп., пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним у
сумі 2000 (дві тисячі) грн., штрафи
відповідно до п.п.2.4.5.5 Умов та правил
надання банківських послуг у сумі 500
(п'ятсот) грн. (фіксована частина), 1998
(одна тисяча дев'ятсот дев'яносто вісім)
грн. 39 коп. (процентна складова).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк "Приват
Банк" судовий збір у сумі 365 (триста
шістдесят п'ять) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: