У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А., Писаної Т.О.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Комунальне
підприємство «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації», про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири та визнання
нерухомого майна спільною сумісною
власністю,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Укргазбанк» в особі Харківської
обласної дирекції АБ
«Укргазбанк» на рішення апеляційного
суду Харківської області від 28 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, мотивуючи його тим, що в період
з лютого 1997 року по лютий 2002 року він із
ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому
шлюбі, під час якого разом із
відповідачкою сплачував пайові внески
за квартиру АДРЕСА_1. Після розірвання
шлюбу він залишився проживати із
ОСОБА_7 однією сім'єю, разом сплачували
пайові внески за квартиру та
комунальні послуги. У спірній квартирі
вони проживають із 2005 року по
теперішній час.

Зазначав, що у березні
2012 року він дізнався про те, що 4 серпня
2008 року ОСОБА_7 відчужила
вищезазначену квартиру ОСОБА_8

Позивач вважав, що
спірна квартира є їхньою спільною
власністю, оскільки вони разом
оплачували пайові внески за неї.

Посилаючись на
зазначені обставини, позивач, із
врахуванням уточнень до позову, просив
суд визнати факт спільного проживання
разом із ОСОБА_7 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, в період з 27 лютого 2002
року та по теперішній час, визнати
квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю, визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири від 4 серпня
2008 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
визнати недійсним договір іпотеки від 4
серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_8 та
Публічним акціонерним товариством
комерційним банком «Укргазбанк» (далі -
ПАТ КБ «Укргазбанк»), скасувати
державну реєстрацію вищезазначеної
квартири за ОСОБА_8, скасувати
реєстрацію договору іпотеки від 4
серпня 2008 року.

Рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 20 вересня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного
суду Харківської області від 28 січня 2014
року рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 20 вересня 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано квартиру
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Визнано недійсним
договір купівлі-продажу квартири від 4
серпня 2008 року, укладений між
ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Скасовано державну
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_8

У задоволенні іншої
частини позову відмовлено.

У касаційній скарзі
ПАТ КБ «Укргазбанк» просить суд
касаційної інстанції скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
позовні вимоги ОСОБА_6, апеляційний суд
виходив із того, що спірна квартира є
спільною власністю позивача та ОСОБА_7,
оскільки під час шлюбу, а в подальшому
під час спільного проживання однією
сім'єю, ними сплачувались пайові внески
за неї. Визнаючи недійсним договір
купівлі-продажу квартири, апеляційний
суд дійшов висновку, що згоди на
відчуження квартири позивач не
надавав, а тому, враховуючи вимоги
сімейного законодавства, зазначений
правочин є недійсним.

Проте з такими висновками апеляційного
суду повністю погодитись не можна,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте висновки апеляційного суду не
ґрунтуються на нормах матеріального та
процесуального закону та зроблені при
неповному з'ясуванні усіх обставин
справи.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7
в період з 28 лютого 1997 року
по 26 лютого 2002 року перебували у
зареєстрованому шлюбі (а. с. 12).

11 вересня 2007 року на
підставі рішення Виконавчого комітету
Дзержинської районної в м. Харкові ради
ОСОБА_7 отримала свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 86).

На підставі договору
купівлі-продажу від 4 серпня 2008 року
ОСОБА_7 відчужила вищезазначену
квартиру ОСОБА_8 (а. с. 13).

Судами встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_7 була членом
житлово-будівельного кооперативу
«Бородинський» та сплачувала пайові
внески (а. с. 9-12, 29-32).

Статтею 15 Закону
України «Про власність» встановлено,
що член житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу або
товариства, який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж,
іншу будівлю або приміщення, надані
йому в користування, набуває права
власності на це майно.

Пунктом 5-1 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18 вересня 1987 року № 9 «Про
практику застосування судами
законодавства про житлово-будівельні
кооперативи» судам роз'яснено, що що
згідно із ст. 15 Закону України
«Про власність» член
житлово-будівельного кооперативу, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, надану йому в користування,
набуває право власності на квартиру і
вправі розпоряджатись нею на свій
розсуд - продавати, заповідати,
обмінювати, в тому числі на інше жиле
приміщення у будинку державного або
громадського житлового фонду чи іншого
житлово-будівельного кооперативу, на
жилий будинок (частину будинку), що
належить громадянину на праві
власності і вчиняти відносно неї інші
угоди, що не заборонені законом.
Виходячи з цього, особа, якій відчужена
членом житлово-будівельного
кооперативу квартира, має переважне
право на вступ до цього кооперативу.

Пай кожного члена
кооперативу формується за рахунок
разового внеску або часток протягом
певного періоду. Майнові внески
оцінюються у грошовій формі. Розмір паю
члена кооперативу залежить від
фактичного його внеску до пайового
фонду. Паї, в тому числі резервного і
спеціального фондів, є
персоніфікованими і у сумі визначають
загальну частку кожного члена
кооперативу у майні кооперативу (ст. 21
Закону України «Про кооперацію»).

Перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, апеляційний суд
не врахував, що спір про право
власності сторін на квартиру виник між
бувшим подружжям, один із яких був
членом житлово-будівельного
кооперативу. З огляду на предмет
судового спору апеляційний суд мав
з'ясувати розмір пайових внесків,
зроблених сторонами у шлюбі і
відповідно обсяг набутих ними прав,
розмір пайових внесків, зроблених
після припинення шлюбних
правовідносин.

Вирішуючи питання щодо
позовних вимог про встановлення
юридичного факту та визнання договору
купівлі-продажу квартири недійним,
апеляційний суд мав врахувати і
правову позицію висловлену Верховним
Судом України у справах 6-44цс 11 від 7
листопада 2011 року, 6-36 цс 12 від 16 травня
2012 та в інших справах.

Враховуючи зазначене,
рішення апеляційного суду не може
залишатися в силі, допущені судом
порушення норм матеріального та
процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи,
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Укргазбанк» в особі Харківської
обласної дирекції АТ «Укргазбанк»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 28 січня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А.
Макарчук

Судді:

А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана