АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-ін.- Малинников О.Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді - Слободянюк
С.В.,

суддів - Корчевного Г.В.,
Лапчевської О.Ф.,

при секретарі - Шалапуді Н.П.,

за участю прокурора: Лелиця В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 19 червня 2014 року за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання недійсним договору
дарування квартири та зобов*язання
повернути квартиру,

В С ТА Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа: приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 і
просив суд визнати недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
20 червня 2011 року з підстав укладання
його та зобов*язання повернути
квартиру.

Позивач зазначав, що вказана квартира
під час укладання спірного договору
дарування знаходилась під арештом,
який накладено ухвалою Печерського
районного суду м.Києва 13 травня 2010
року.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Києва від 19 червня 2014 року (т.2
а.с.90-99) у позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивачем ОСОБА_2 подано
апеляційну скаргу, в якій с посиланням
на порушення норм матеріального та
процесуального права, ставиться
питання про скасування оскаржуваного
рішення, ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Апелянт посилається на не з*ясування
судом першої інстанції всіх обставин,
які мають значення для правильного
вирішення спору, а саме: суд не звернув
уваги на ту обставину, що квартиру було
відчужено під час знаходження її під
арештом.

Справу розглянуто без участі
відповідача ОСОБА_3, який належним
чином повідомлявся про час та місце
розгляду справи, про що свідчить
поштове зворотне відправлення від 08
жовтня 2014 року.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представники підтримали апеляційну
скаргу, прокурор, представник
відповідачки ОСОБА_4 та представники
третьої особи скаргу не визнали.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія судів
дійшла висновку про відхилення скарги
з таких підстав.

Судом першої інстанції було
встановлено і це вбачається із
матеріалів справи, що за довіреністю
від 14 червня 2011 року ОСОБА_6 уповноважив
ОСОБА_3(т1.а.с.23) управляти та
розпоряджатись у тому числі
подарувати відповідачці ОСОБА_7
квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на
праві власності на підставі свідоцтва
про право власності, виданого Головним
управлінням житлового забезпечення 30
січня 2007 року за ціною та умовами на
його розсуд.

Письмову, нотаріально посвідчену
згоду на відчуження даної квартири
надала дружина позивача ОСОБА_8 (т.1
а.с.24)

Відповідачка ОСОБА_7 перебувала у
шлюбі з ОСОБА_9, від якого є
неповнолітня дитина ОСОБА_10 Шлюб було
розірвано рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 08 червня 2011
року.

За договором дарування від 20 червня 2011
року представником ОСОБА_11 в особі
ОСОБА_3, який діяв на підставі
довіреності від 14 червня 2011 року,
подаровано ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1
(т.1а.с.101). Договір посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5

Позивач також зазначив, що при
підписанні довіреності у нотаріуса він
та його дружина усно заперечили проти
оформлення договору дарування на
ОСОБА_4 та попередили, надавши
відповідні документи, що на квартиру
накладено арешт на забезпечення
погашення позивачем заборгованості.

Як вбачається з долученої до
матеріалів справи ухвали Печерського
районного суду м.Києва від 13 травня 2010
року (т1. а.с.15) на забезпечення позову
ОСОБА_12 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики, накладено арешт на
все майно, що належить ОСОБА_2 В ухвалі
суду зазначено, що в частині накладання
арешту на АДРЕСА_1 не підлягає
задоволенню, оскільки надані суду
матеріали містять документальне
підтвердження права власності на
«ОСОБА_2.» (тобто зазначено інше
прізвище). Згідно копії свідоцтва про
зміну імені від 03 липня 2012 року,
прізвище «ОСОБА_2.» зміно на «ОСОБА_2 т.2
а.с.164,165).

У червні 2011 року іпотекодержатель
ОСОБА_12 звернувся до нотаріуса із
заявою про те, що борг погашено
позичальником у повному обсязі та
просив зняти заборону на відчуження
квартири, після чого нотаріусом було
знято заборону на відчуження квартири
згідно із заявою про вилучення
обтяження предмету іпотеки та
повідомлення про виключення запису у
Державному Реєстрі іпотек від 20 червня
2011 року (т.1 а.с.210).

Ухвалою того ж суду від 20 липня 2012 року
задоволено заяву ОСОБА_12 про зняття
всіх заходів забезпечення позову.
Знято арешт у зв*язку із заявою ОСОБА_12
про те, що заборгованість за договором
позики від 18 жовтня 2007 року повністю
виплачена. Тобто, в ухвалі йдеться про
всі заходи забезпечення позову у
вигляді арешту на все майно ОСОБА_6 (т.1
а.с.17).

Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 у
поясненнях (т.1 а.с.192) зазначала, що вона
18 жовтня 2007 року за реєстровим №1269
посвідчила договір позики між
позикодавцем ОСОБА_12 та позичальником
ОСОБА_2, яким отримано у борг в сумі 10 100
000,00 грн. (а.с.207). В той же день нею, як
нотаріусом було посвідчено договір
іпотеки (т.1а.с.208), предметом якого була
квартира АДРЕСА_1, яка належна позивачу
та накладена заборона у Державному
Реєстрі іпотек 18 жовтня 2007 року.

У червні 2011 року іпотекодержатель
ОСОБА_12 звернувся до неї із заявою про
те, що борг погашено позичальником у
повному обсязі та просив зняти
заборону на відчуження квартири, після
чого нею, як нотаріусом, була знята
заборона на відчуження квартири згідно
із заявою про вилучення обтяження
предмету іпотеки та повідомленням про
виключення запису у Державному Реєстрі
іпотек від 20 червня 2011 року (т.1а.с.210, 211).

Суд першої інстанції зазначав, що
стосується арешту спірної квартири,
яка була предметом іпотеки за
договором іпотеки від 18 жовтня 2007 року,
укладеним на забезпечення договору
позики, то спірна квартири була внесена
до Державного Реєстру іпотек 18 жовтня
2007 року із забороною відчуження
нерухомого майна, яку було знято 20
червня 2011 року, що підтверджується
витягом із Єдиного реєстру заборони
відчуження об'єктів нерухомого майна
від 20 червня 2011 року. Враховуючи цей
документ, нотаріус правомірно вчинила
дії стосовно укладення договору
дарування квартири.

На цю обставину посилається в
апеляційній скарзі і ОСОБА_2 (т.2 а.с.139),
зокрема він зазначає, що довіреність,
яку він дав ОСОБА_3, посвідчено
нотаріусом ОСОБА_5 14 червня 2011 року, а
договір дарування спірної квартири
складено та посвідчено цим же
нотаріусом 20 червня 2011 року, в той же
день коли було знято іпотечний арешт
на зазначену квартиру.

За таких обставин, спірний договір
дарування укладався по за межами
арешту на спірну квартиру.

Суд першої інстанції правильно
зазначав, що на час укладання спірного
договору дарування, довіреність,
видана позивачем на ім*я ОСОБА_3,
недійсною не визнана.

Враховуючи наведене безпідставними є
доводи апеляційної скарги, що спірний
договір дарування квартири АДРЕСА_1
було укладено під час вжиття ухвалою
суду заходів забезпечення позову
шляхом накладання арешту на квартиру.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що судом першої інстанції не
прийнято до уваги тієї обставини, що
постанови слідчих органів про закриття
провадження скасовано судом, є також
безпідставними, оскільки суду не
надано належних та допустимих доказів,
які б свідчили про зловмисну
домовленість між відповідачами. Суд
першої інстанції зазначав, що питання з
приводу порушених кримінальних
проваджень на даний час не вирішено.

Відповідно до ст.60 ЦПК України про
обов'язки доказування і подання
доказів кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки позивачем не надано доказів,
які з достовірністю підтверджують
викладені ним доводи стосовно
наявності підстав для визнання
недійсним договору дарування, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
позові за недоведеністю.

Не встановлено судом, як про це
зазначає апелянт, з боку відповідачів
перевищення повноважень. Довіреність
чітко містить повноваження ОСОБА_3
стосовно управління та розпорядження
щодо продажу, обміну або даруванню
ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1. Будь-яких
застережень щодо часу вчинення
правочину довіреність не містить.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, на правильність
висновку суду не впливають, тому
відсутні підстави для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст..ст.303,307,308,313 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: