У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Української
Православної Церкви Парафії храму на
честь Рівноапостольного Великого
князя Володимира у Шевченківському
районі м. Києва до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про заборону
вчиняти будь-які дії, за касаційною
скаргою Української Православної
Церкви Парафії храму на честь
Рівноапостольного Великого князя
Володимира у Шевченківському районі м.
Києва на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 02 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 11 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Українська
Православна Церква Парафії храму на
честь Рівноапостольного Великого
князя Володимира у Шевченківському
районі м. Києва звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про заборону
вчиняти будь-які дії.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
відповідачі чинять перешкоди в
будівництві релігійної споруди на
земельній ділянці на перетині вул. О.
Гончара та Б. Хмельницького, яка надана
позивачу на підставі рішення Київської
міської ради від 21 квітня 2005 року №
373/2948. Позивач має відповідний дозвіл на
виконання будівельних робіт та має
намір розпочати будівництво храму у
найближчий час. Зважаючи на попередню
систематичну та незаконну діяльність з
перешкоджання будівництву храму, у
разі відновлення будівництва існує
висока імовірність повторного
перешкоджання в будівництві з боку
відповідачів, які насправді будуть
мати на меті не демонстрацію незгоди та
привернення уваги суспільства до
неіснуючих «екологічних проблем» або
створення чи вигадування будь-яких
інших приводів для перешкоджання
законному будівництву, а перешкоджання
законній діяльності релігійної
організації зі створення місця з
відправлення культу, що є порушенням
закону. Просила заборонити
відповідачам вчиняти будь-які дії, які
можуть перешкоджати позивачу
здійснювати своє право забудови
земельної ділянки, наданої йому для
будівництва, експлуатації та
обслуговування храму.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 02 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 11 червня
2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі Українська
Православна Церква Парафії храму на
честь Рівноапостольного Великого
князя Володимира у Шевченківському
районі м. Києва, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що рішенням
Київської міської ради від 21 квітня
2005 року № 373/2948 затверджено проект
відведення земельної ділянки
релігійній громаді Української
Православної Церкви Парафії храму на
честь Рівноапостольного Великого
князя Володимира у Шевченківському
районі м. Києва для будівництва,
експлуатації та обслуговування храму
на честь Рівноапостольного Великого
Володимира на перетині вулиць О.
Гончара та Б. Хмельницького у
Шевченківському районі м. Києва та
передано релігійній громаді, за умови
виконання п. 5 цього рішення, в
довгострокову оренду на 25 років
земельну ділянку загальною площею 0,11
га за рахунок земель, не наданих у
власність чи користування.

12 травня 2005 року між Київською міською
радою в особі Київського міського
голови та релігійною громадою
Української Православної Церкви
парафії храму на честь
Рівноапостольного Великого Князя
Володимира у Шевченківському районі м.
Києва був укладений договір оренди
земельної ділянки площею 1105 кв. м, що
розташована на перетині вулиць О.
Гончара та Б. Хмельницького
у Шевченківському районі м. Києва, для
будівництва, експлуатації та
обслуговування храму. Договір
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу та зареєстрований Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради, про що зроблений запис від 14
травня 2005 року за № 91-6-00442.

Управлінням Держархбудконтролю 23
січня 2006 року релігійній громаді
Української Православної Церкви
парафії храму на честь
Рівноапостольного Великого Князя
Володимира у Шевченківському районі м.
Києва видано дозвіл на виконання
будівельних робіт № 1812-Шв/С зі строком
дії до 23 січня 2007 року. В подальшому
такий же дозвіл видано 06 березня 2009
року зі строком дії до 06 березня 2010
року.

02 вересня 2011 року Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві зареєстрована
декларація про початок виконання
будівельних робіт з будівництва храму
на перетині вулиць О. Гончара та Б.
Хмельницького.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позовні вимоги є недоведеними,
оскільки позивачем не було надано
жодного доказу на підтвердження того,
що відповідачі здійснювали перешкоди у
будівництві споруди або перешкоди
заїзду транспорту.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа,
яка має речове право на чуже майно, має
право на захист цього права, у тому
числі і від власника майна, відповідно
до положень глави 29 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
релігійна громада Української
Православної Церкви Парафії храму на
честь Рівноапостольного Великого
князя Володимира у Шевченківському
районі м. Києва на підставі договору
оренди набула речового права забудови
земельної ділянки (суперфіцій).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачити
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
просив заборонити відповідачам
вчиняти будь-які дії, які можуть
перешкоджати позивачу здійснювати
своє право забудови земельної ділянки,
посилаючись на те що у позивача є всі
підстави вважати, що відповідачі і в
подальшому можуть перешкоджати
будівництву.

Відповідно до ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України
власник вправі звернутися до суду з
вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право.

Вирішуючи спір, суд належним чином не
перевірив доводів позивача про те, що
будівництво храму зупинено у зв'язку з
діями відповідачів, а саме: розміщення
наметового містечка на території
будівництва, перекриття руху
транспорту на прилеглих вилицях,
перекриття заїзду на будівельний
майданчик, якими порушено права
Української Православної Церкви
Парафії храму на честь
Рівноапостольного Великого князя
Володимира у Шевченківському районі м.
Києва.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК
України суд ухилився від сприяння
сторонам у здійсненні їх прав, сприяння
всебічному та повному з'ясуванню
обставин справи, зокрема, посилаючись
на відсутність доказів того, що саме
відповідачі чинять перешкоди позивачу
у здійсненні його права забудови, суд
не викликав відповідачів для особистих
пояснень.

На порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК
України, суди повно і всебічно не
з'ясували фактичних обставин справи
щодо заявлених позовних вимог, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення сторін, та якими доказами
вони підтверджуються, що має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, рішення суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду підлягають
скасуванню із направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Української
Православної Церкви Парафії храму на
честь Рівноапостольного Великого
князя Володимира у Шевченківському
районі м. Києва задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 02 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11
червня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана