У х в а л а

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Макарчука М.А. Нагорняка В.А.
Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Правекс-Банк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Правекс-Банк» на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 17 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ
«Правекс-Банк») звернулось до суду із
зазначеним позовом, мотивуючи його тим,
що 3 жовтня 2006 року між позивачем та
ОСОБА_4 було укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого
відповідач отримав кредит у розмірі 13
280 дол. США зі сплатою 12 % річних за
користування кредитними коштами зі
строком повернення до 3 жовтня 2011 року.
Зазначений кредитний договір був
забезпечений заставою, предметом якої
є належний на праві власності
відповідачу автомобіль марки «Chevrolet
AVEO», державний номерний знак НОМЕР_1.
Крім того, 3 жовтня 2006 року між
позивачем та ОСОБА_5 було укладено
договір поруки, відповідно до умов
якого остання взяла на себе
зобов'язання солідарно відповідати
перед позивачем за належне виконання
ОСОБА_4 умов кредитного договору.

Оскільки ОСОБА_4 належним чином не
виконує взяті на себе зобов'язання,
станом на 15 березня 2012 року утворилась
заборгованість у розмірі 5 750 дол. США,
що еквівалентно 45 908 грн.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд стягнути солідарно
із відповідачів на свою користь
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 45 908 грн.

Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 21 жовтня
2013 року в задоволенні позову ПАТ КБ
«Правекс-Банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17
березня 2014 року рішення Марганецького
міського суду Дніпропетровської
області від 21 жовтня 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позову ПАТ КБ
«Правекс-Банк», з інших підстав.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«Правекс-Банк» просить суд касаційної
інстанції скасувати рішення
апеляційного суду та передати справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свої доводи
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 179 ЦПК України предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку позовної давності
тощо) і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом
(частина перша статті 598 ЦК). Такі
підстави, зокрема, зазначені у статтях
599-601, 604-609 ЦК.

Судом встановлено і фактично не
заперечується в касаційній скарзі, що 3
жовтня 2006 року між позивачем та ОСОБА_4
було укладено кредитний договір,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 13 280 дол. США зі
сплатою 12 % річних за користування
кредитними коштами зі строком
повернення до 3 жовтня 2011 року.
Зазначений кредитний договір був
забезпечений заставою автомобіля
марки «Chevrolet AVEO», державний номерний
знак НОМЕР_1, то договором поруки від 3
жовтня 2006 року між позивачем та ОСОБА_5
Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 31
березня 2009 року з позичальника і
поручителя на користь банку стягнута
заборгованість за кредитною угодою в
загальному розмірі 9787 доларів США, що
еквівалентно 57346,42 грн., яке було
виконано у березні 2012 року.

Встановивши такі обставини і
враховуючи, що кредитор просив
стягнути прострочені, передбачені
кредитним договором платежі,
апеляційний суд прийшов до правильного
висновку, що предметом доказування у
цій справі є як загальна
заборгованість по кредиту, так і окремо
обставини про розмір прострочених
платежів за відповідний період
(щомісячні платежі), а також обставин
про порядок зарахування коштів,
стягнутих на виконання рішення
Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 31
березня 2009 року.

Оскільки із наданого банком розрахунку
про наявність заборгованості
неможливо встановити із якого періоду
вона виникла та була нарахована, а
позивач, як кредитор, на вимогу суду не
надав належних і допустимих доказів
про надходження коштів стягнутих за
рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 31
березня 2009 року і їх зарахування по
видам платежів (на погашення боргу за
кредитом, за відсотками, за пенею та
іншими), доказів про прострочені
щомісячні платежі для з'ясування
розміру простроченої боржником
заборгованості, то суд прийшов до
правильного висновку про
недоказаність позивачем заявлених
вимог і обґрунтовано відмовив у позові.

При цьому суд зробив правильний
висновок, що наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не несвоєчасно виконано
боржником, не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, вимог про стягнення яких у цій
справі не заявлялося.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судом правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судове
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Правекс-Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Макарчук М.А. Нагорняк В.А.
Писана Т.О.