Справа № 539/1956/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року
Лубенський міськрайонний
суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Гудкова
С. В.

при секретарі - Яценко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Лубни
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору позики

Свій позов мотивувала тим, що 25.02.2006
року між нею та відповідачем ОСОБА_2
було укладено шлюб і на даний час вони
мають двоє дітей, проживають разом,
ведуть спільне господарство та мають
спільний бюджет.

Нещодавно вона дізналась, що її чоловік
у 2009 році уклав договір позики, згідно
якого передав ОСОБА_3 кошти в сумі 4200
євро. Незважаючи на те, що наприкінці 2011
року ОСОБА_3 повернув частину боргу - 200
євро, основна частина коштів до цього
часу залишилась у нього.

Відповідач ОСОБА_2 укладаючи договір
позики не отримав її згоду і вона
навіть гадки не мала, що їх спільно
зароблені кошти передані сторонній
особі.

У зв'язку з тим, що вищевказаний договір
позики не є дрібним побутовим, вона
вважає, що його слід визнати недійсним,
а тому вимушена була звернутись до
суду.

Позивачка ОСОБА_1 прохає суд визнати
недійсним договір позики №1 від 21.09.2009
року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
грошові кошти в розмірі 66023 гривні 31
копійка. Також прохає стягнути з
відповідачів судові витрати.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_4 позов
підтримали, прохали задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав, щодо
задоволення позову не заперечує,
пояснивши, що дійсно, без згоди дружини
- позивачки ОСОБА_1 позичив
відповідачеві ОСОБА_3 кошти в сумі 4200
євро, з яких 200 євро відповідач ОСОБА_3
вже повернув.

Відповідач ОСОБА_3, будучи повідомленим
про час та місце розгляду справи
належним чином, через засоби масової
друкованої інформації на підставі ч.9
ст.74 ЦПК України, в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив.

Крім цього, в матеріалах справи мається
повідомлення про вручення
відповідачеві ОСОБА_3 копії позову з
додатками, а також судової повістки.

Заслухавши сторони, перевіривши та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.60, 61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
та відповідач ОСОБА_2 25.02.2006 року у
відділі РАЦС по м.Лубни Лубенського
міськрайонного управління юстиції
зареєстрували шлюб (а.с.5).

З часу одруження сторони проживають
разом, ведуть спільне господарство та
мають спільний бюджет, що ними
визнається і не заперечується.

21.09.2009 року відповідач ОСОБА_2 уклав
договір позики з відповідачем ОСОБА_3,
згідно якого надав останньому позику в
сумі 4200 євро (а.с.6).

Зі слів відповідача ОСОБА_2 на даний час
відповідач ОСОБА_3 повернув йому кошти
в сумі 200 євро, тобто сума боргу
залишилась 4000 євро.

Відповідно до ст.60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності і в ч.3 ст.368
ЦК України зазначена аналогічна норма
права.

Статтею 65 СК України визначено, що
дружина та чоловік розпоряджається
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя за
взаємною згодою.

При укладанні договору одним з
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого подружжя. Для укладання
одним з подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Статтею 369 ч.4 ЦК України передбачено, що
правочин щодо розпорядження спільним
майном, вчинений одним із
співвласників, може бути визнаний
судом недійсним за позовом іншого
співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин,
необхідних повноважень.

Надані відповідачем ОСОБА_2 грошові
кошти у позику належать на праві
спільної сумісної власності подружжю,
ніяких домовленостей між сторонами
щодо вищевказаних спільно зароблених
коштів, а також іншого майна, у сторін
не було, тобто відповідач ОСОБА_2
розпорядився спільними коштами сім'ї
без згоди своєї дружини.

Викладені обставини свідчать проте, що
договір позики №1 від 21.09.2009 року,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід
визнати недійсним, оскільки його зміст
суперечить Цивільному кодексу, а також
іншим нормам цивільного та сімейного
законодавства.

Крім цього, статтею 216 ЦК України
визначено правові наслідки визнання
правочину недійсним, а саме: недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна сторона зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування. Вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
пред'явлена будь-якою заінтересованою
особою.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.10 постанови від 06.11.2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» реституція як
спосіб захисту цивільного права
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним.

Відповідно до довідки ПАТ
«Полтава-Банк» від 05.08.2014 року курс
гривні до євро станом на дату звернення
до суду становить 1650,5827 гривень за 100
євро (а.с.20), тобто підлягає поверненню
сума боргу в розмірі 4000 євро, що
еквівалентно 66023 гривні 31 копійки.

Також при подачі до суду матеріалів
позову, позивачкою ОСОБА_1 було
понесено судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 903 гривні 83
копійки (а.с.1,16), а також витрати за
подання оголошення в газету «Урядовий
кур'єр» про виклик відповідача ОСОБА_3 в
сумі 630 гривень (а.с.**). Витрати по сплаті
судового збору підлягають стягненню з
відповідачів на користь позивачки в
рівних частках, а витрати щодо
розміщення оголошення про виклик
відповідача ОСОБА_3 через його неявку
до суду, суд вважає - слід стягнути з
відповідача ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.60, 63, 65 СК України,
ст.ст.215, 216, 368ч.3, 369ч.1, ч.2, ч.4 ЦК України,
п.10 Постанови від 06.11.2009 року Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», п.5
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності», ст.ст.10, 15, 60, 212, 213, 214 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити.

Визнати недійсним договір позики №1
від 21.09.2009 року, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
грошові кошти в розмірі 66023 гривні 31
копійка.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3,
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові
витрати по сплаті судового збору по 451
гривні 92 копійки з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати по сплаті вартості
розміщення оголошення про виклик до
суду в сумі 630 гривень.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Полтавської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Гудков С. В.