Ухвала іменем україни 24 вересня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А. суддів:
Мазур Л.М., Маляренка А.В., Нагорняка
В.А., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа -
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Полтавській області, про усунення
перешкод у користуванні власністю, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 06 березня 2014 року та рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 10 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що згідно з договором
купівлі-продажу від 05 жовтня 1999 року
вона є власником 1/3 частини житлового
будинку з надвірними будівлями і
спорудами по АДРЕСА_1. Власником інших
2/3 частини будинку з надвірними
будівлями і спорудами є ОСОБА_5

Згідно з рішенням
Октябрського районного суду м. Полтави
від 15 серпня 2012 року та ухвали
апеляційного суду Полтавської області
від 01 листопада 2012 року за ОСОБА_4 було
визнано право власності на самовільне
будівництво у вигляді житлової
прибудови літ. «А-1»: передпокій 1-6
площею 4,0 кв. м, санвузол 1-5 - 3,5 кв. м,
кімната 1-7 - 11,4 кв. м, кімната 1-8 - 15,3 кв. м,
кухня 1-9 - 9,9 кв. м, коридор 1-10 - 2,6 кв. м;
ґанок літ. «а» , погріб літ. «а5» - 14,3 кв.
м, літня кухня літ. «ж» - 8,5 кв. м; сарай
літ. «ж», навіс літ. «жі».

Однак ОСОБА_5 як
співвласник земельної ділянки, на якій
розташовано вказаний об'єкт, через
недобросусідські відносини відмовився
підписати Декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації, у зв'язку із
чим позивачка не має можливості
зареєструвати будівництво в Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю.

На підставі
вищезазначеного, ОСОБА_4 просила суд
усунути перешкоди з боку ОСОБА_5 щодо
введення в експлуатацію об'єкта
нерухомості у складі: житлова
прибудова до житлового будинку літ. «А 1
-1», літня кухня літ. «ж», сарай літ. «ж»
по АДРЕСА_1, визнавши протиправною і
безпідставною відмову співвласника
ОСОБА_5 у погодженні її заяви про
прийняття в експлуатацію об'єкта і
Декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 06 березня
2014 року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

Рішенням апеляційного
суду Полтавської області від 10 квітня
2014 року рішення суду першої інстанції
змінено, відмовлено у позові ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні власністю з підстав,
зазначених у мотивувальній частині
рішення апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі
ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів
першої й апеляційної інстанцій та
ухвали нове рішення про задоволення
позову у повному обсязі, обґрунтовуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону рішення апеляційного суду не
відповідає.

Суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позову,
виходив із того, що позовні вимоги є
безпідставними та необґрунтованими,
позивач не довела суду, що її право
порушено.

Апеляційний суд,
скасувавши рішення суду першої
інстанції та ухваливши нове рішення
про відмову у задоволені позову з інших
підстав, виходив із того, що рішення
суду є правовстановлюючим документом і
його наявність виключає потребу
узаконення самочинного будівництва,
тому позов є необґрунтований.

Проте з такими
висновками суду апеляційної інстанції
повністю погодитись не можна з
наступних підстав.

Судом встановлено, що
сторони є співвласниками житлового
будинку з надвірними будівлями і
спорудами по АДРЕСА_1. У власності
ОСОБА_4 перебуває 1/3 частини вказаного
домоволодіння, решта 2/3 частини
належить відповідачеві.

Рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 15 серпня
2012 року визнано за ОСОБА_4 право
власності на самочинно збудовані
приміщення по АДРЕСА_1, а саме: житлова
прибудова літ. «А-1» передпокій 1-6
площею 4,0 кв. м, санвузол 1-5 - 3,5 кв. м,
кімната 1-7 - 11,4 кв. м, кімната 1-8 - 15,3 кв. м,
кухня 1-9 - 9,9 кв. м, коридор 1-10-2,6 кв. м;
ґанок літ. «а4»; погріб літ. «а 5» - 14,3 кв.
м; літня кухня літ. «ж» - 8,5 кв. м; сарай
«ж»; навіс «ж1».

Встановлено, що
позивачка відповідно до норм Порядку
прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків та будівель і споруд
сільськогосподарського призначення І
та II категорій складності, які
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж,
затвердженого наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 19 березня 2013 року № 95 (далі
- Порядок), звернулася до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Полтавській області для
реєстрації декларації про готовність
об'єкта до експлуатації, проте листом
від 27 серпня 2013 року їй було відмовлено
у реєстрації декларації у зв'язку,
зокрема, з відсутністю у заяві про
прийняття в експлуатацію об'єкта
підпису співвласника земельної
ділянки.

Реєстрація права
власності на підставі рішення суду
передбачена Порядком від 17 жовтня 2013
року № 868, згідно з яким державному
реєстратору необхідно подати серед
інших документів, зокрема такі: рішення
суду, що набрало законної сили, щодо
права власності на нерухоме майно,
належним чином завірену копію
документа, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта (декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації).

Відмовляючи в задоволенні позову з
підстав відсутності необхідності
отримання згоди співвласника на
реєстрацію об'єкта, оскільки для цього
достатньо рішення суду про визнання
права власності, апеляційний суд
недостатньо повно визначився з
характером спірних правовідносин та не
врахував, що після ухвалення рішення
суду про визнання права власності на
конкретний нерухомий об'єкт, його
потрібно ввести в експлуатацію. В
такому випадку, рішення суду виступає
правовстановлюючим документом, який
засвідчує право власності на нерухоме
майно. А вже після введення в
експлуатацію, проводиться реєстрація
права власності як на об'єкт
будівництва.

Таким чином, крім ухвалення судового
рішення при визнання права власності
на об'єкт нерухомості, для проведення
державної реєстрації права власності
обов'язковим є введення об'єкта в
експлуатацію за встановленою чинним
законодавством процедурою, яка
передбачена Порядком. Рішення суду
виступає документом, що підтверджує
виникнення права власності на нерухоме
майно, тобто є правовстановлюючим
документом. Суд своїм рішенням лише
визнає право власності, тому
обов'язковим є проходження окремої
процедури введення об'єкта в
експлуатацію.

За результатами
розгляду заяви та документів,
необхідних для проведення державної
реєстрації прав, державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав або рішення про
відмову в такій реєстрації , вносить
записи до Державного реєстру прав.

Право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом, належить виключно позивачеві
(ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 і 4 ЦПК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15
ЦПК України суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства

Із листа Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Полтавській області від 27
серпня 2013 року вбачається, що
позивачеві не було відмовлено у
реєстрації декларації, а запропоновано
усунути її недоліки, серед яких
відсутність у заяві про прийняття в
експлуатацію об'єкта підпису
співвласника земельної ділянки.

Таким чином,
апеляційний суд не визначився із
характером спірних правовідносин та
нормою матеріального права, що
підлягає застосуванню, не встановив,
чим передбачений обраний позивачем
спосіб захисту порушеного права та в
який спосіб суд відповідно до ст. 4 ЦПК
України може їх захистити.

За таких обставин
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336,
338 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 10 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Г.В. Юровська