АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22-ц/744/828/2014
Головуючий у 1-й інстанції - Петрюк Т.М.
Справа № 173/2655/13-ц
Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П.,Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на заочне рішення
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 15
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми в
якості компенсації,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та
просив ухвалити рішення, яким стягнути
з відповідача на його користь в якості
компенсації за грошові кошти, отримані
від реалізації спільного майна
подружжя, набутого за час шлюбу 17054,43
грн., та стягнути з відповідача на його
користь в якості компенсації за
грошові кошти, отримані в позику для
звернення в спільну сумісну власність
25591,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що він перебував з
відповідачкою в зареєстрованому шлюбі
з 06 вересня 1997 року, який був розірваний
за рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 22 лютого 2011 року. Під час
шлюбу він уклав в інтересах сім'ї,
договір позики з ОСОБА_4, згідно якого
він особисто позичив 11500 грн., для
оплати першого внеску за кредитним
договором від 12 травня 2005 року №
014/39107/3169/73 на придбання автомобіля «Деу
Сенс» д/н НОМЕР_1 2005 року випуску.
Зазначений факт встановлено рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 24 вересня 2012 року.

Також ним було укладено з ОСОБА_4,
договір позики, згідно якого ОСОБА_4,
зобов'язалась сплатити 50% його, а
фактично їхніх з дружиною сімейних
зобов'язань за кредитним договором від
12 травня 2005 року № 014/39107/3169/73 на
придбання автомобіля «Деу Сенс» д/н
НОМЕР_1 2005 року. Виконуючи умови цього
договору ОСОБА_4, сплатила їм 22608,86 грн.,
отже він став винен їй зазначену суму
грошей, що доводиться копією рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 24 вересня 2012 року
та копіями кредитного договору №
014/39107/3169/73 та договору № 26/2005 від 14
травня 2005 року на придбання автомобіля
«Деу Сенс».

Суми його заборгованості перед ОСОБА_4,
в розмірі 11500 грн., та 22608,86 грн., були
сплачені ОСОБА_4

07 листопада 2009 року, у період їхнього з
відповідачкою шлюбу, автомобіль «Деу
Сенс» д/н НОМЕР_1 2005 року випуску було
продано за згодою відповідачки та сума
коштів від продажу даного автомобіля,
була спрямована до їхнього сімейного
бюджету.

Також він запозичив 10 квітня 2010 року у
ОСОБА_4, 56000 грн., які були виручені від
продажу особистого майна ОСОБА_4, -
автомобіля «Міцубіші». Цей факт
встановлено рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
24.09.2012 року.Зазначені кошти також були
спрямовані до їхнього з відповідачкою
бюджету.

25 липня 2012 року ним повернено ОСОБА_4,
позичені 10 квітня 2010 року 39183 грн.. в
присутності свідків, що
підтверджується рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська. 09
листопада 2012 року він повернув ще 12000
грн.. -, а всього 51183 грн.

Заочним рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 15 листопада 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 просить скасувати
рішення суду та постановити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_2.

Розглянувши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно з вимогами ст.303 ч.1 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Положеннями ч.1 ст.3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

У відповідності із вимогами ст.4 ЦПК
України, здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України
обставини цивільних справ
встановлюються судом за принципом
змагальності. Суд же, зберігаючи
об'єктивність та неупередженість, лише
створює необхідні умови для всебічного
і повного дослідження обставин справи.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Крім того, згідно зі ст.60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2, та ОСОБА_3, перебували в
зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 1997
року по 22 лютого 2011 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
укладення шлюбу та копією рішення
Верхньодніпровського районного суду
про розірвання шлюбу ( ар.сп. 8).

Як вбачається з досліджених матеріалів
справи, позивач у своєї матері ОСОБА_4,
позичав грошові кошти в 2005 році та в 2010
році, що підтверджується копією
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська.

Вище вказаним рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
24 вересня 2013 року ( ар. сп. 9-10)
встановлено, що позивач ОСОБА_2, позичав
у ОСОБА_4 грошові кошти в загальній сумі
90109 грн., частину з яких була ОСОБА_2
повернена ОСОБА_4, а частина стягнена за
рішенням суду.

Так , за розписками ОСОБА_2 від 12 червня
2005 року та від 14 червня 2005 року ОСОБА_4
передала для оплати придбаного на ім.»я
ОСОБА_2 автомобіля Деу Ланос ,2005 року
випуску 34108,86 грн.

У листопаді 2009 року ( ар. сп. 26)
автомобіль Деу Ланос був проданий . На
які потреби і ким були використані
отримані від продажу автомобіля гроші
позивачем не доведено , а тому
твердження позивача про погашення ним
саме сімейних боргових зобов»язань
являються безпідставними.

ОСОБА_4 до липня 2012 року не зверталась
до суду з вимогами про повернення боргу
у сумі 34108,86 грн. , а ні до ОСОБА_2, а ні до
його дружини на той час ОСОБА_3

Дану суму ОСОБА_2 повернув своїй матері
ОСОБА_4 лише 27 липня 2012 року.

Факт позики грошових коштів і
виконання зобов'язань за як договором
позики та і за договором кредитування
на придбання автомобіля встановлений
рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 24 вересня 2012 року
і доказуванню не підлягає.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 24 вересня 2013 року
також було встановлено , що ОСОБА_2 10
квітня 2012 року взяв в борг у своєї
матері ОСОБА_4 суму грошей отриману від
продажу належного їй майна , а саме
автомобіля «Міцубіші» , 1994 року випуску
у розмірі 56000 грн. З даної суми він
повернув матері 39183 грн. 25 липня 2012
року. Різницю - не повернені кошти 16817
грн. з сумою інфляційних та 3% річних , а
всього - 21750 грн. було стягнено з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_4 На які потреби і ким
було використано дану суму грошей
позивач також не довів ,а тому вважати
цю позику сімейним боргом підстав не
має.

Як вбачається з вище вказаного рішення
ОСОБА_4 звернулась до суду у серпні 2012
року з позовними вимогами лише до
ОСОБА_2 і позовних вимог до ОСОБА_3 не
заявляла , хоча мала таку можливість у
разі визначення договору позики
сімейним обов»язком , а не
зобов»язанням лише ОСОБА_2 Так само ,
при розгляді даної справи Анаш кін С.В.
не заявляв клопотання про залучення до
участі в справі ОСОБА_3 у якості
співвідповідача.

Посилання ж позивача на те , що ним 9
листопада 2012 року було передано ОСОБА_4
в рахунок погашення наявної
заборгованості ще 12000 грн. нічим не
підтверджені і зробити висновок , про
які грошові кошти йдеться - виконання
рішення суду , чи інші зобов»язання
зробити не можливо.

Також вище вказаними рішеннями суду
було встановлено що , в період шлюбу
сторони після продажу автомобіля Деу
Ланос , придбали автомобіль HUNDAI TUCSON , 2005
року випуску.

Після розірвання шлюбу з позивачем по
даній справі ОСОБА_3 зверталась з
позовом до ОСОБА_6, про розподіл
спільного майна подружжя і рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 06 липня 2012 року
позовні вимоги ОСОБА_7, були задоволені
( ар. сп. 37-40). За ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано
право власності на ? частину
автомобіля HUNDAI TUCSON 2005 року випуску.
Даним рішенням встановлено, що
вищезазначений автомобіль був
придбаний на спільні кошти подружжя
ОСОБА_2.

Відповідач по вище вказаній справі
ОСОБА_2 стверджував у своїй зустрічній
позовній заяві про те, що цей
автомобіль , HUNDAI TUCSON 2005 року випуску,
був придбаний на кошти його матері .
Однак , такі твердження свого
підтвердження не знайшли і в
задоволенні вимог ОСОБА_2 було
відмовлено . Дане рішення є чинним,
тому і даний факт також доказуванню не
підлягає згідно до положень ст. 61 ЦПК
України, де зазначено , що обставини
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином , колегія суддів вважає , що
розглядаючи спір районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі , надані сторонами докази ,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон , який їх
регулює.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права
, які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи ,
оскільки вони зводяться до не згоди з
рішенням суду , були вивчені в суді
першої інстанції і отримали оцінку
суду.

Так доводи апеляційної скарги про те,
що укладені ОСОБА_2 договори позики
грошових коштів від 12 , 14 червня 2005 року
та від 10 квітня 2010 року, взяті і
використані ним в інтересах сім»ї , як
зазначено вище не знайшли свого
підтвердження .

Інші доводи зазначені в апеляційній
скарзі безпідставні та зводяться до
переоцінки доказів по справі і незгоди
з висновками суду по їх оцінці, тоді як,
згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка
доказів є виключним правом суду.

Враховуючи викладене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції відповідає нормам
матеріального та процесуального права
та підстав для його зміни чи скасування
не вбачається, а наведені в скарзі
доводи є необґрунтованими, тому
підстави для задоволення скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 15 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення ,однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів .

Судді: