АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6881/14 Справа: №
1203/9922/2012 Категорія: «житлові
правовідносини» Головуючий 1
інстанції: Головіна Т.М.
Доповідач: Малінська С.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Піддубного Р.М.,

Швецової Л.А.,

при секретарі - Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Артемівського районного
суду м. Луганська від 31 липня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Луганської
міської ради про визнання права на
житлову площу, треті особи: управління
Державної міграційної служби в
Луганській області, міське комунальне
підприємство «Жилсервіс»; за позовом
Луганської міської ради до ОСОБА_2 про
виселення з самоправно зайнятого
житлового приміщення без надання
іншого житлового приміщення, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2
звернувся до суду з названим позовом , в
якому просив на підставі ст.65 ЖК
Української РСР визнати за ним право на
житлову площу в квартирі АДРЕСА_1,
зобов'язати управління державної
міграційної служби України в
Луганській області зареєструвати його
за вказаною адресою. В обґрунтування
вимог зазначив, що він є родичем
(двоюрідним онуком) ОСОБА_3 В 2000 році він
вселився до спірного помешкання і з
вказаного часу проживає у ній без
реєстрації, як член сім'ї наймача.
Іншого житла в нього немає, він з
ОСОБА_3 вів спільне господарство, робив
у квартирі ремонт, сплачував
комунальні послуги. Крім того, він
доглядав ОСОБА_3 до смерті, останній
обіцяв зареєструвати його у квартирі,
проте не встиг у зв'язку зі смертю.

Луганська міська рада звернулася
до суду із зустрічним позовом до
ОСОБА_2, в якому просила виселити
останнього з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.
Вимоги мотивовані тим, що зазначена
квартира є комунальною власністю
територіальної громади м. Луганська та
знаходиться на балансі МКП
«Жилсервіс». ОСОБА_2 зайняв її
самоправно, без наявності ордера, який
видається на підставі рішення про
надання жилого приміщення, чим
здійснює перешкоди для виконання
покладених на органи місцевого
самоврядування обов'язків щодо
розподілу та надання житла громадянам,
які перебувають на черзі потребуючих
поліпшення житлових умов. Заява
наймача про вселення ОСОБА_2 відсутня.

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 31 липня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Зустрічний позов Луганської міської
ради задоволено. Виселено ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

Не погодившись з рішення суду ОСОБА_2 з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права подав апеляційну
скаргу , у якій просив скасувати
рішення суду та ухвалити нове про
задоволення його позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від12 листопада 2013 року рішення
Артемівського районного суду м.
Луганська від 31 липня 2013 року
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за
ОСОБА_2 право власності на квартиру
АДРЕСА_1. Зобов'язано управління
Державної міграційної служби України в
Луганській області зареєструвати
ОСОБА_2 за зазначеною адресою. В
задоволенні зустрічного позову
Луганської міської ради відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 26 листопада 2013 року внесено
виправлення в вищевказане рішення суду
від 12 листопада 2013 року , замінено
слово «власності» на слово «
користування».

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ рішення
апеляційного суду Луганської області
від 12 листопада 2013 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Справа підсудна апеляційному суду
Харківської області на підставі
Розпорядження голови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Б. Гулько за № 2710/38-14 від 29 вересня
2014 року «Про визначення територіальної
підсудності справ».

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається ,
що квартира АДРЕСА_1 знаходиться у
комунальній власності територіальної
громади м. Луганська та перебуває на
балансі міського комунального
підприємства "Жилсервіс".

На підставі ордера від 14 грудня 1972 року
№ 021622 у зазначену квартиру був
вселений та зареєстрований ОСОБА_3

04 жовтня 2010 року ОСОБА_3 помер. Після
смерті він знятий з реєстрації у
вищевказаній квартирі.

ОСОБА_2 є двоюрідним онуком ОСОБА_3
Зареєстрований в с. Калашники,
Полтавської області.

Задовольняючи позов Луганської
міської ради та відмовляючи у
задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що останній вселився у спірну квартиру
самоправно, без законних на це підстав.

Відповідно до ст. 65 ЖК Української
PCP наймач вправі в установленому
порядку за письмовою згодою всіх
членів сім'ї, які проживають разом з
ним, вселити в займане ним жиле
приміщення свою дружину, дітей,
батьків, а також інших осіб. На вселення
до батьків їх неповнолітніх дітей
зазначеної згоди не потрібно. Особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні з цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК Української PCP до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового Кодексу
України" від 12 квітня 1985 року № 2,
вирішуючи спори про право користування
жилим приміщенням осіб, які вселилися
до наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням. Пленум Верховного
Суду України у п. 15 постанови від 01
листопада 1996 року № 9 "Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя" також роз'яснив, що
наявність чи відсутність прописки сама
по собі не може бути підставою для
визнання права користування жилим
приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член
сім'ї наймача (власника) приміщення, або
ж для відмови їй у цьому. Однак
відсутність письмової згоди членів
сім'ї наймача на вселення сама по собі
не свідчить про те, що особи, які
вселилися, не набули права
користування жилим приміщенням, якщо
за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і
заперечень,крім випадків, встановлених
статтею 61 ЦПК України.

Докази подаються стoронами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Товарні чеки на придбання
будівельних матеріалів, в яких
відсутнє прізвище покупця, без доказів
про проведення ремонту в спірній
квартирі не підтверджують
правомірність ОСОБА_2 проживання у
даній квартирі. Оплата за послуги
поховання не може бути підставою для
встановлення факту ведення спільного
господарства з ОСОБА_3 Допитані судом
свідки також не підтвердили цей факт.

Згідно довідки МКП "Жилсервіс" від 30
жовтня 2012 року № 2735 зареєстровані
особи у АДРЕСА_1 відсутні (а. с. 59).

Із довідки Калашниківської сільської
ради Полтавського району Полтавської
області від 18 жовтня 2013 року № 602
вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 176).

У матеріалах справи письмової згоди чи
будь-якої іншої інформації, що наймач
ОСОБА_3 давав згоду на вселення ОСОБА_2 у
спірну квартиру немає, доказів ведення
відповідачем спільного господарства з
наймачем не надано.

На підставі наведеного , судова
колегія вважає , що суд першої
інстанції повно та всебічно з'ясував
обставини справи , дав належну оцінку
наданим доказам і постановив законне
та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 292 ; 294-296; 303 ; 304 ; 307 ; 308;
313-315 ; 317 ; 319 ; 325 ЦПК України , судова
колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 31 липня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення ,
але може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :