Справа № 545/3994/14-ц
Провадження № 2/545/1740/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" жовтня 2014 р. Полтавський районний
суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Шелудякова Л.В.,

при секретарі Лабовкіній Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтава цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання удаваного правочину,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду
з позовною заявою до ОСОБА_2 про
розірвання удаваного правочину,
посилаючись на те, що в 2009 році стан її
здоров'я значно погіршився, і вона не
мала можливості самостійно слідкувати
за господарством, в зв'язку з чим почала
потребувати стороннього догляду. Між
нею та її сином ОСОБА_2, відповідачем,
виникла домовленість, згідно якої вона
повинна передати йому у власність
належне їй нерухоме майно - житловий
будинок з господарськими будівлями та
приватизовану земельну ділянку площею
10 га, призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
знаходяться по АДРЕСА_1, а він в свою
чергу буде довічно доглядати за нею,
піклуватися та допомагати по
господарству. 24 листопада 2009 року між
нею та відповідачем укладено договір
дарування. За вказаним договором, який
був посвідчений в Полтавській районній
державні нотаріальній конторі, вона
подарувала своєму синові вищевказані
житловий будинок з господарськими
будівлями та приватизовану земельну
ділянку. На теперішній час обставини
змінилися. Син створив нову сім'ю, і
зараз він не має ні бажання, ні
можливості здійснювати за нею догляд
та піклування, а також допомогу по
господарству, що в сільській
місцевості ставить її в складне
життєве становище. Вважає, що між нею та
відповідачем було вчинено удаваний
правочин - договір дарування для
приховування іншого правочину, який
вони справді мали на увазі та вчинили -
договору довічного утримання (догляду).
За таких обставин, вважає, що оскільки
відповідач відмовляється від їх
попередньої домовленості щодо
виконання своїх обов'язків по її
утримання (догляду), які насправді
передбачалися ними при укладенні
договору дарування, просила розірвати
договір дарування житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
а також приватизованої земельної
ділянки.

В судове засідання позивач ОСОБА_1
направила заяву, в якій позовні вимоги
просила задовольнити, а справу
розглянути без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 направив до суду
заяву, в якій позовні вимоги визнав,
справу просив розглянути без його
участі.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що 24 листопада 2009 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір
дарування, згідно якого дарувальником -
позивачем, передано відповідачу -
обдарованому у власність належне
дарувальнику нерухоме майно - житловий
будинок (літ. «А-1» загальною площею 66,4
кв.м, житловою площею 52,9 кв.м) з
господарськими будівлями та спорудами
(сарай літ. «Б», сарай літ. «В», погріб
літ. «в», вбиральня літ. «Г», колодязь ?
частина №1, огорожа, хвіртка №2-3),
приватизовану земельну ділянку площею
10 га, передану для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
знаходяться по АДРЕСА_1.

Договір посвідчено в Полтавській
районній державній нотаріальній
конторі (номер правочину 3722509, номер у
реєстрі нотаріальних дій 1-3130, Бланк:
ВМО №926852) (а.с.9, 12).

Вказане право власності на нерухоме
майно зареєстровано 25 грудня 2009 року у
Комунальному підприємстві «Бюро
технічної інвентаризації та
містобудування Полтавського району»,
номер запису 450 в книзі 8, що
підтверджується відповідним витягом
(а.с.10, 11).

Договір дарування нерухомого майна
ОСОБА_2, ОСОБА_1 укладено при умові, що
обдарований буде довічно доглядати за
нею, піклуватися та допомагати по
господарству.

На теперішній час відповідач створив
нову сім'ю, і не має бажання та
можливості здійснювати догляд та
піклування за ОСОБА_1, допомогу по
господарству, що в сільській
місцевості ставить позивача в складне
життєве становище, що не заперечує
відповідач.

Відповідно до ст.717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Згідно ст.744 ЦК України за договором
довічного утримання (догляду) одна
сторона (відчужувач) передає другій
стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме
майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Статтею 755 ЦК України передбачено, що
договір довічного утримання (догляду)
може бути розірваний за рішенням суду:
1) на вимогу відчужувача або третьої
особи, на користь якої він був
укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини; 2)
на вимогу набувача. Договір довічного
утримання (догляду) припиняється зі
смертю відчужувача.

Відповідно до ст.756 ЦК України у разі
розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужувач набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2
відмовляється від попередньої з
позивачем ОСОБА_1 домовленості щодо
виконання своїх обов'язків по
утриманню (догляду) позивача, які
насправді передбачались при укладенні
договору дарування, договір слід
розірвати.

Отже, суд приходить до висновку, що
вимоги позивача ґрунтуються на законі
та договорі, а тому підлягають
задоволенню.

В силу ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Згідно квитанції ПАТ КБ «Приватбанк»
№4925.403.1 від 24 вересня 2014 року позивачем
при подачі позову сплачено судовий
збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.6), який слід
стягнути з відповідача на користь
позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
ст.ст.235, 717, 744, 755, 756 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
удаваного правочину задовольнити.

Розірвати договір дарування
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, а також
приватизованої земельної ділянки
площею 10 га, переданої для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
знаходяться по АДРЕСА_1, укладений 24
листопада 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
який посвідчено в Полтавській районній
державній нотаріальній конторі (номер
правочину 3722509, номер у реєстрі
нотаріальних дій 1-3130, Бланк: ВМО №926852) .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243
грн. 60 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Полтавський районний суд в
десятиденний строк з дня його
проголошення, а у разі якщо рішення
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя Полтавського районного суду

Л.В.Шелудяков