Номер провадження 2/754/375/14
Деснянський районний суд міста
Києва у складі: головуючого судді
Петріщевої І.В., при секретарі судового
засідання Сивенко В.В.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовною заявою Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Служба у
справах дітей Деснянської районної в
місті Києві державної адміністрації,
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення з житлового
Публічне акціонерне товариство
«Альфа-Банк» звернулось до
Деснянського районного суду міста
Києва з зазначеною позовною заявою, в
якій просить звернути стягнення на
предмет іпотеки: квартиру розташовану
за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №800002656 від 15.11.2007 року, яка
станом на 05.04.2013 року складає 1616263,10 грн.
та виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з цієї квартири,
посилаючись на порушення ОСОБА_1 умов
цього Кредитного договору, виконання
зобов'язань за яким, забезпечено
Іпотечним договором № 800002656-И від 15.11.2007
року, предметом якого є вищезазначена
У судове засідання представник
позивача не з'явився, звернувшись до
суду з заявою, у якій позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, просить
слухати справу за його відсутності,
проти заочного розгляду справи не
У судове засідання відповідачі не
з'явилися, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені судом
належним чином, поважні причини неявки
суду не повідомили, заяви про розгляд
справи за їх відсутності до суду не
надходило, представник ОСОБА_2 надала
суду письмові заперечення в яких проти
позовних вимог заперечувала у повному
обсязі, посилаючись на Закон України
"Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
У судове засідання третя особа
Служба у справах дітей Деснянської
районної в місті Києві державної
адміністрації не з'явилась,
звернувшись до суду з заявою про
розгляд справи без участі
представника, проти позовних вимог
заперечувала у повному обсязі,
посилаючись на Закон України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті".
Суд, на підставі ст. 224 ЦПК України,
ухвалив провести заочний розгляд
справи з ухваленням заочного рішення
на підставі наявних у справі доказів.
Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.
Суд установив, що 15.11.2007 року між
Закритим акціонерним товариством
«Альфа-Банк», правонаступником всіх
прав і зобов'язань якого є Публічне
акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК», та
ОСОБА_1, було укладено Кредитний
договір № 800002656, відповідно до якого
Банк надав у тимчасове користування на
умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання кредит у сумі
цим Кредитним договором (а.с. 10-20).
15.11.2007 року у забезпечення
виконання зобов'язань за
вищезазначеним Кредитним договором
було укладено Іпотечний договір №
800002656-И, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрований в реєстрі за № 8812,
відповідно до якого ОСОБА_1 було
передано в іпотеку Банку нерухоме
майно: квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 21-24).
У порушення умов Кредитного
договору ОСОБА_1 свої зобов'язання
належним чином не виконує, в результаті
чого, станом на 05.04.2013 року, має
прострочену заборгованість, а саме: за
офіційним курсом НБУ, на дату
розрахунку, складає - 591546,50 гривень; за
офіційним курсом НБУ, станом на дату
розрахунку, складає - 350832,43 гривень, по
пені - 766448,11 доларів США, що за офіційним
курсом НБУ, станом на дату розрахунку,
складає 6126219,74 гривень, що
підтверджується довідкою про
розрахунок заборгованості,
розрахунком заборгованості за
кредитом, випискою по особовим
рахункам (а.с. 32- 36).
Судом об'єктивно встановлено, що
між сторонами у справі на підставі
укладеного договору виникли
зобов'язання, за якими позивач надав
відповідачеві послуги, а відповідач
зобов'язався їх оплатити на визначених
умовах та у відповідний строк. Проте,
всупереч взятим на себе зобов'язанням
по виплаті кредитних коштів у
визначені договором строки, відповідач
їх належним чином не виконав.
Відповідачам були направлені
вимоги про усунення порушень,
добровільне виселення, які залишені
без задоволення (а.с. 37-47).
Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житло, в
якому вона проживає постійно або
Згідно ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична
особа, яка досягла чотирнадцяти років,
вільно обирає собі місце проживання, за
винятком обмежень, які встановлюються
Відомості адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС УДМС України в місті
Києві про зареєстроване місце
проживання відповідачів за адресою:
АДРЕСА_1, судом отримані (а.с. 52- 57).
Судом встановлено, що у квартирі
за адресою: АДРЕСА_1, мешкають
зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, неповнолітній ОСОБА_5, ОСОБА_6,
власником особового рахунку є ОСОБА_1,
що також підтверджується Довідками ЖБК
"Суднобудівник-11" (а.с. 25, 109).
Вивчивши пояснення сторін, які
беруть участь у справі, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів,
суд приходить до висновку, що позовна
заява не підлягає задоволенню, з таких
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
Згідно з ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
Відповідно до Закону України «Про
іпотеку» іпотека - це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотеко держатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.
Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» передбачено, що у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ст. 35 вказаного Закону у
разі порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Положення частини першої
цієї статті не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду у
встановленому законом порядку.

Враховуючи наведені норми, актами
цивільного законодавства України
сторонам договору надано право самим
обирати спосіб та порядок врегулювання
спірних питань щодо виконання умов
договору, зокрема заставодержатель має
право на власний розсуд обирати спосіб
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження.

Частиною 6 ст. З Закону «Про
іпотеку» встановлено, що у разі
порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами.

Відповідно до ст. 40 Закону України
«Про іпотеку», звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

За положенням ч. 3 ст. 109 ЖК України,
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору, всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Разом з тим, 07 червня 2014 року
набрав чинності Закон України № 1304-VII
від 03 червня 2014 року «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», відповідно до якого
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Згідно з п. 3, 4 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» цей Закон
набирає чинності з дня його
опублікування та втрачає чинність з
дня набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Протягом дії цього Закону інші
закони України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

Таким чином, норми Закону України
«Про іпотеку», зокрема і в частині
задоволення вимог іпотекодержателя,
мають бути застосовані з урахуванням
норм Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті».

Судом встановлено, що відповідачі
підпадають під дію Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», оскільки
саме нормами даного Закону встановлено
тимчасову заборону у визначених цим
законом випадках на примусове
стягнення нерухомого житлового майна,
яке вважається предметом іпотеки
згідно зі ст. 5 Закону України «Про
іпотеку».

Суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення з
житлового приміщення, оскільки
нерухоме житлове майно, яке є предметом
іпотеки згідно із статтею 5 Закону
України "Про іпотеку", виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника) за споживчим
кредитом, наданим йому в іноземній
валюті (долар США), нерухоме житлове
майно: квартира АДРЕСА_1,
використовується як місце постійного
проживання позичальника/іпотекодавця,
доказів щодо наявності у відповідачів
у власності іншого нерухомого майна,
суду не надано, загальна площа квартири
складає 72,20 кв.м., що не перевищує 140 кв.м.

Згідно ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2
суду надані належні та допустимі
докази у заперечення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 15, 60, 79, 88,
212-215, 360-7 ЦПК України, на підставі ст. ст.
3, 15, 29, 509, 525-526, 572, 575, 589-590, 627 ЦК України,
Закону України «Про іпотеку», Закону
України "Про заставу", Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", Закон України №
1304-VII від 03 червня 2014 року «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті»,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення з житлового
приміщення залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя
Петріщева І.В.