Справа №463/4112/14-ц
Провадження №2/463/1787/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Личаківський
районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді:
Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судового засідання:
Коник О.Б.,

позивача:
ОСОБА_1,

представників позивачів:
ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

представників відповідачів:
ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

третьої особи:
ОСОБА_6,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_2, який
діє в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_7, ОСОБА_1 до Львівської міської
ради, Личаківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
третіх осіб Винниківської державної
нотаріальної контори Львівської
області, ОСОБА_6 про визнання права
власності, -

встановив:

Позивачі звернулися з позовом, вимоги
якого в подальшому уточнили, до
відповідачів, третіх осіб про визнання
права спільної сумісної власності на
реконструйований будинок АДРЕСА_1,
загальною площею 201,6 кв.м.

Позов мотивують тим, що батьку
позивачів ОСОБА_10 за життя на праві
власності належав будинок АДРЕСА_1.
загальною площею 52,4 кв.м. В 2003 році була
розпочата реконструкція вказаного
будинку. Однак ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер
ОСОБА_10 Його дружина ОСОБА_11 звернулась
в нотаріальну контору з заявою про
прийняття спадщини, про те у зв'язку з
завершеністю будівництва будинку лише
на 44% їй не вдалось оформити спадщину.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_11
Позивачів було визнано дітьми сиротами
та залишено на вихованні дідуся ОСОБА_2
Останній звернувся в департамент
містобудування Львівської міської
ради стосовно можливості завершення
будівництва спірного будинку, на що
отримав відповідь, що будинок
знаходиться за межами червоних ліній
та можливо завершити будівництво за
умови подальшого вирішення питання
землекористування. Позивачі на час
смерті ОСОБА_10 проживали разом з ним, а
тому вважаються такими, що прийняли
спадщину. Згодом завершили
реконструкцію будинку, яка відповідає
будівельним нормам. Як на підставу
позову посилаються на ст.ст. 316, 331, 376, 1268
ЦК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримала, пояснення надала
аналогічні викладеним в ньому, просила
йогозадовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3,
яка діяла на підставі договору від 29
серпня 2014 року та законний представник
позивача ОСОБА_7 ОСОБА_2 позов
підтримали з мотивів викладених в
ньому, просили його задовольнити.

Представник відповідача Львівської
міської ради ОСОБА_4, яка діяла на
підставі довіреності від 28 лютого 2014
року та представник відповідача
Личаківської районної адміністрації
Львівської міської ради ОСОБА_5, яка
діяла на підставі довіреності від 5
березня 2014 року, відносно задоволення
позову не заперечили.

Третя особа ОСОБА_6 відносно
задоволення позову не заперечила.

Від представника третьої особи
Винниківської державної нотаріальної
контори Львівської області
Кропельницької Н.І. надійшло
клопотання про розгляд справи у
відсутності представника нотаріальної
контори на винесення рішення на розсуд
суду.

За таких обставин суд вважає за можливе
провести розгляд справи у відсутності
представника Винниківської державної
нотаріальної контори Львівської
області, відносно чого інші учасники
процесу не заперечили.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, оглянувши матеріали спадкових
справ № 37/2012 до майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10, № 112/2013 до
майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року
ОСОБА_11, інвентаризаційну справу на
будинок АДРЕСА_1, дослідивши матеріали
справи, вирішуючи спір в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі наданих доказів, суд
приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_10 належав на праві власності
будинок АДРЕСА_1, що стверджується
договором купівлі-продажу житлового
будинку від 3 липня 2003 року та витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно (а.с. 6, 7).

На час придбання вказаного будинку
ОСОБА_10 перебував в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_11, що стверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу серії
НОМЕР_3 від 13 грудня 1990 року (а.с. 31).

З свідоцтв про народження серії НОМЕР_4
від 1 червня 1996 року та НОМЕР_5 від 17
липня 1997 року вбачається, що батьками
позивачів були ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (а.с. 32,
33).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_10, а
ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_11, що
стверджується свідоцтвами про смерть
серії НОМЕР_6 від 31 жовтня 2011 року та
серії НОМЕР_7 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року
відповідно (а.с. 29, 30).

Розпорядженням Личаківської районної
адміністрації Львівської міської ради
від 20 березня 2013 року № 131 надано ОСОБА_1
і ОСОБА_7 статус дітей сиріт, а
розпорядженням від 1 квітня 2013 року №
148 призначено ОСОБА_2 піклувальником
над ними (а.с. 34, 35).

З довідок Львівського комунального
підприємства « 507» від 5 березня 2012 року,
15 липня 2013 року вбачається, що ОСОБА_10 і
ОСОБА_11 по день смерті проживали
АДРЕСА_1.

З довідки Львівського комунального
підприємства « 507» від 8 липня 2013 року
вбачається, що позивачі проживають
АДРЕСА_1 та є зареєстровані по вказаній
адресі з 19 липня 2006 року.

Таким чином, судом встановлено, що
позивачі на час смерті їхніх батьків
проживали спільно з ними в будинку
АДРЕСА_1, а тому відповідно до положень
ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України вважаються
такими, що прийняли спадщину.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_10 за життя розпочав
реконструкцію спірного будинку, яку
завершили позивачі та їх піклувальник,
що сторонами у справі не
заперечувалось.

Листом від 14 березня 2014 року № 24-91
департамент містобудоввання
Львівської міської ради повідомив
ОСОБА_2, що житловий будинок АДРЕСА_1
знаходиться за межами червоних ліній
вулиці, а тому вважає можливим
звершення самочинно розпочатої
реконструкції, за умови подальшого
вирішення питання землекористування
(а.с. 18).

З технічного паспорта від 21 липня 2014
року на будинок АДРЕСА_1 вбачається, що
площа такого після реконструкції
становить 201,6 кв.м. (а.с. 24-28).

Зі звіту про проведення технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж житлового будинку
АДРЕСА_1 від 5 вересня 2014 року
вбачається, що вказаний будинок після
реконструкції з добудовою та
надбудовою мансардного поверху,
відповідає будівельним, санітарно
технічним та протипожежним нормам (а.с.
78-90).

Відповідно до ч. 1, п. а ч. 2 ст. 83 ЗК
України землі, які належать на праві
власності територіальним громадам сіл,
селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають
усі землі в межах населених пунктів,
крім земельних ділянок приватної та
державної власності.

В судовому засіданні встановлено, що
земельна ділянка, на якій знаходиться
спірний будинок не передана у
власність чи користування ні
позивачам, ні ОСОБА_10, а тому вважається
комунальною власністю.

Згідно з ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України
визнання права власності є одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів.

Стаття 392 ЦК України визначає, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

У відповідності з ч. 2 ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної
ділянки заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Згідно з п. 10, 16 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» позов про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно на чужій земельній
ділянці може бути пред'явлено до органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування та власника
(користувача) земельної ділянки у
випадку забудови на земельній ділянці,
яка належить до державної чи
комунальної власності або фізичній чи
юридичній особі.

Позов особи, яка самочинно збудувала
нерухоме майно на земельній ділянці,
власником або користувачем якої є інша
особа, про визнання права власності на
цю нерухомість може бути задоволено
судом на підставі частини третьої
статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що
власник або користувач земельної
ділянки не заперечує проти цього,
будівництво не порушує права інших
осіб і відповідає будівельним,
архітектурним, санітарним, екологічним
та іншим нормам і правилам, державним
стандартам.

Враховуючи наведене вище та беручи до
уваги, що представники відповідачів не
заперечуються щодо визнання за
позивачами права власності на спірний
будинок, який побудований на земельній
ділянці, яка перебуває в комунальній
власності, реконструкція будинку не
порушує права інших осіб і відповідає
будівельним, санітарним, нормам і
правилам, державним стандартам, а тому
суд позовні вимоги задовольняє в
повному обсязі.

Керуючись ст. 10, 61, 88, 169, 212- 215 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) і ОСОБА_7
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право
спільної сумісної власності на будинок
АДРЕСА_1, загальною площею 201,6 кв.м.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі протягом десяти днів з
дня його проголошення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: