Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/4093//14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів
Бабак А.М.

Полякова
О.З.

При секретарі: Бабенко
Т.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Приватного підприємства
«Граніт-Запоріжжя» в особі
представника Івануса Дениса
Олександровича на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 21 січня 2014 року

у справі за позовом Приватного
підприємства «Граніт-Запоріжжя» до
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
уступки права вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2012 року Приватне підприємство
«Граніт-Запоріжжя» (далі ПП
«Граніт-Запоріжжя) звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору уступки права
вимоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що 23.02.2011 року між ОСОБА_5 та
його сином ОСОБА_4 укладений договір
уступки права вимоги виконання
зобов'язань, викладених в «Гарантійних
зобов'язаннях» Запорізького
підприємства «Агропромсервіс»,
правонаступником якого є Приватне
підприємство «Граніт-Запоріжжя». В
договорі зазначено, що право вимоги,
яке передається по даному договору є
зобов'язання боржника передати у
власність ОСОБА_5 або виплатити ринкову
вартість нежитлового приміщення, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і
нового катеру «Амур» на момент вимоги.

Позивач зазначає що вказаний договір є
підробленим, ОСОБА_5 цього договору не
підписував, оскільки, при візуальному
ознайомленні та порівнянні підписів
ОСОБА_5, виконаних ним особисто на заяві
про прийняття до роботи в наказах по
підприємству значно відрізняються від
підпису на договорі уступки права
вимоги, що дає підстави вважати, що
підпис, здійснений на договорі уступки
від імені ОСОБА_5 - здійснений
сторонньою особою.

Посилаючись на зазначені обставини,
просив визнати недійсним договір
уступки права вимоги від 23.02.2011 року,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по
зобов'язанням боржника - ПП
«Граніт-Запоріжжя».

У судовому засіданні позивач в особі
директора Приватного підприємства
«Граніт-Запоріжжя» Плахін С.М. та його
представник ОСОБА_7 позовні вимоги
уточнили, звернувшись до суду з
зазначеним позовом лише до ОСОБА_4,
оскільки ОСОБА_5, відповідно довідки
приватного нотаріуса ОСОБА_8 від 25.08.2011
року, помер 24.02.2011 року.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 21 січня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПП
«Граніт-Запоріжжя» подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на те, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, висновки суду не
відповідають обставинам справи і
наданим доказам, рішення ухвалено з
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права. Просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга ПП
«Граніт-Запоріжжя» в особі
представника Івануса Д.О. підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що 23
лютого 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
укладено договір уступки права вимоги.
За даним договором ОСОБА_5В передав
ОСОБА_4 зобов'язання боржника - ПП
«Граніт-Запоріжжя» передати у
власність ОСОБА_5 або виплатити ринкову
вартість нежитлового приміщення, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і
нового катеру «Амур» на момент вимоги
(а.с. 5).

Звертаючись до суду з позовом позивач
підставою недійсності даного договору
зазначив те, що даний договір
підроблений, оскільки підпис на ньому
не належить ОСОБА_5В.(а.с. 3-4).

Відмовляючи у задоволенні позову ПП
«Граніт-Запоріжжя» про визнання
договору уступки недійсним, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
довів, що договір є підроблений, а тому
має бути визнаний недійсним. Крім того,
в силу ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Колегія суддів вважає, що висновок суду
є вірним. Розглядаючи спір, суд першої
інстанції, у відповідності до вимог ст.
212-214 ЦПК України повно, всебічно та
об'єктивно з'ясував обставини справи на
які посилалися сторони, дав належну
правову оцінку правовідносинам, які
склалися між учасниками процесу,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та
згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України в п. 8
постанови № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 06 листопада
2009 року підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину.

Такими підставами, відповідно ч.1-3,5,6 ст.
203 ЦК України є: особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, підставою недійсності правочину
за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є
суперечність саме змісту правочину
нормам ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства з огляду
на те, що змістом правочину є
відповідні його виду умови.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 203 ЦК України
серед загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору.

Принцип свободи договору передбачає,
як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі у контрагентів та
визначенні умов договору тощо.

Свобода договору полягає у вільному
виявленні волі сторін на вступ у
договірні відносини. Волевиявлення
учасників договору передбачає
відсутність жодного тиску з боку
контрагента або інших осіб і
відповідати їхній внутрішній волі.

Свобода договору включає й вільне
визначення сторонами його умов, де
фіксуються взаємні права та обов'язки
учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК
України, звертаючись до суду, позивач
за власним розсудом обирає спосіб
захисту. Обравши способом захисту
визнання договору уступки права
вимоги, з підстав підроблення підпису
ОСОБА_5, позивач в силу ст. 10 ЦПК України
зобов'язаний довести правову та
фактичну підставу своїх позовних
вимог.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що позивачем не надано належних та
допустимих доказів у розумінні ст. 57-60
ЦПК України на підтвердження своїх
позовних вимог про те, що договір права
вимоги є підроблений.

Судом першої інстанції у відповідності
до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України у справі
призначена почеркознавча експертиза,
однак проведення її виявилося
неможливим у зв'язку із ненаданням
оригіналу досліджуваного документу -
договору права уступки від 23.02.2011 року.
Як пояснив відповідач оригінал
вказаного договору у нього відсутній.

Крім того, судом першої інстанції
надана належна оцінка рішенню
апеляційного суду Запорізької області
від 20.02.2012 року, відповідно якого за
ОСОБА_4 визнано право власності на 72/100
частки цілісного майнового комплексу
ПП «Граніт-Запоріжжя», розташованого
за адресою: м. Запоріжжя, вул.
Жуковського, 47. Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21.06.2012 року вказане рішення
апеляційного суду Запорізької області
залишено без змін (а.с. 54-59).

При розгляді даної справи встановлена
правомірність договору права уступки
та відповідачем ПП «Граніт-Запоріжжя»
не заперечувалася дійсність договору
права уступки, а тому в силу ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції судова колегія не вбачає.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт були предметом дослідження
судом першої інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права. Доводи, наведені в апеляційній
скарзі, фактично зводяться до
переоцінки доказів та незгоди апелянта
з висновком суду першої інстанції з їх
оцінкою.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Граніт-Запоріжжя» в
особі представника Івануса Дениса
Олександровича відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 21 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: