Справа № 464/2-2496/11
Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/783/233/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої судді: Берези В.І.,
суддів: Федоришина А.В., Штефаніци Ю.Г.,

за участю секретаря судового
засідання: Глинського О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Сихівського районного
суду м.Львова від 25 квітня 2012 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н
о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» 72 246 грн. 58 коп.
заборгованості за кредитним договором
та 842 грн. 47 коп. сплаченого судового
збору.

Рішення суду оскаржив відповідач -
ОСОБА_2, просить таке скасувати та
ухвалити нове рішення, яким визнати
суму його заборгованості перед ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» в розмірі 2276 долара США,
що еквівалентно 18140 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції порушено норми
матеріального і процесуального права,
не встановлено фактичні обставини
справи. Мотивує тим, що судом в
резолютивній частині не вказано,
згідно з яким кредитним договором
стягнуто заборгованість. Апелянт
визнає суму заборгованості в розмірі
2276 долара США, що еквівалентно 18140 грн.
00 коп., в підтвердження чого долучив
свій розрахунок боргу. Вважає, що
відповідно до кредитного договору
№LVH9G200000168 від 07.05.2007 року оплатив
позивачу 7954, 00 долара США. Як на причину
виникнення заборгованості перед
кредитором посилається на обставину
втрати роботи та зміни курсу долара
США. До того ж, зазначає, кредитор не
йшов на зустріч з апелянтом, що
зумовило виникнення у останнього
проблеми із погашенням кредиту.
Розгляд справи відбувся за відсутності
відповідача, ухвали про заочний
розгляд справи в матеріалах справи
немає. Важає, що суд повинен був
застосувати строк позовної давності
щодо стягнення неустойки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» - Гнатишака О.В., у
відсутності відповідача ОСОБА_2, який
письмово не заперечив проти розгляду
справи у його відсутності, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до ст.213 ЦК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 7 травня 2007 року між ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № LVH9G200000168,
згідно з яким позивач зобов`язувася
надати відповідачу кредит у розмірі 7000
доларів США строком до 7 травня 2037 року
зі сплатою 12 % річних за користування
кредитом, а відповідач - здійснювати
погашення кредиту із сплатою
нарахованих відсотків відповідно до
графіка.

Також встановлено, що взяті на себе
зобов`язання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
виконав належним чином, ОСОБА_2 умов
договору не виконав, допустивши
порушення термінів повернення кредиту
та процентів, встановлених графіком
повернення кредиту.

З урахуванням встановлених обставин,
розрахунку заборгованості, суд першої
інстанції дійшов висновку про
необхідність стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 9063, 11
доларів США, що в гривневому
еквіваленті становить 72246 грн. 58 коп.

З огляду на наявні в матеріалах справи
та дослідженні в судовому засіданні
докази, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов`язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов`язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання
має виконуватись належним чином.

Матеріалами справи, а саме заявою на
видачу готівки від 07.05.2007 року (а.с.10),
підтверджується факт виконання ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» взятих на себе
зобов`язань за кредитним договором.

Згідно з розрахунком заборгованості
(а.с.8), сума заборгованості ОСОБА_2
станом на 25 серпня 2011 року за кредитним
договором №LVH9G200000168 від 07.05.2007 року
становить 9063, 11 доларів США, що в
гривневому еквіваленті - 72246 грн. 58 коп.

Обгрунтування вимог апеляційної
скарги з посиланням на те, що ОСОБА_2
частково сплатив борг за кредитним
договором №LVH9G200000168, визнаючи свою
заборгованість перед ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» в розмірі 2276 доларів США,
не заслуговують на увагу. Поданий
апелянтом розрахунок заборгованості
не підтверджується письмовими
доказами (квитанціями) про сплату
коштів на погашення кредиту.

Так, позичальник станом на 04.01.2010 року
визнає суму боргу в розмірі 1818,00
доларів США, а обчислює таку, як різницю
між самостійно нарахованим боргом в
розмірі 9772,00 доларів США та оплаченими
7954,00 доларів США (а.с.37).

Сума оплати в розмірі 7954,00 доларів США
жодними доказами не підтверджена,
оскільки таку обчислено як різниця між
загальною сплатою по двох кредитних
договорах (№LVH9G100000168 від 07.05.2007 року та
№ LVH9G200000168 від 07.05.2007 року) в сумі 14814, 00
доларів США (в матеріалах справи
відсутні докази таких сплат) та
оплаченою сумою боргу в розмірі 6860,00
доларів США за кредитним договором
№LVH9G100000168 від 07.05.2007 року.

В підтвердження сплати боргу в розмірі
6860,00 доларів США ОСОБА_2 покликається
рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14.07.2011
року, що ухвалене по справі за позовом
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором №LVH9G100000168 від 07.05.2007 року,
однак таких обставин судом не
встановлено.

Щодо вимоги апелянта про застосування
строку позовної давності до спірних
правовідносин в частині стягнення
неустойки, то така є безпідставною.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України,
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України,
підставою для переривання строку
позовної давності є вчинення особою
дій, що свідчать про визнання нею свого
боргу або іншого обов`язку.

Згідно з ч. 3 ст. 264 ЦК України, після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

В даній справі такими діями є оплати
боргу, що підтверджуються розрахунком
заборгованості за кредитним договором
№ LVH9G200000168 від 07.05.2007 року (а.с.8), з якого
вбачаються часткові оплати боргу, в
силу яких, мало місце переривання
строку як загальної, так і спеціальної
позовної давності.

Посилання апелянта на те, що останній
здійснений ним платіж зазначений датою
04.01.2010 року, а відтак, строк позовної
давності щодо пені сплинув 07.02.2011 року,
є безпідставним з огляду на
неналежність доказів, якими ОСОБА_2
обґрунтовує свої вимоги, а саме копій
квитанцій про сплату пені (а.с.69). Дані
квитанції підтверджують сплату пені за
договором №LVH9G100000168 від 07.05.2007 року, а не
договором №LVH9G200000168 від 07.05.2007 року,
питання стягнення боргу за яким є
предметом спору у даній справі.

Не заслуговують на увагу і
обґрунтування вимог апеляційної
скарги щодо порушення судом порядку
заочного розгляду справи, а саме
відсутність ухвали про заочний
розгляд. Дана обставина не впливає на
законність оскаржуваного рішення,
оскільки в описовій частині рішення
судом, з посиланням на ст.224 ЦПК України,
вирішено питання про можливість
заочного розгляду справи. Крім того, в
резолютивній частині заочного рішення
зазначено про порядок його перегляду
та оскарження в апеляційному порядку.

Згідно з ч.2 ст.308 ЦПК України, не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому апеляційну скаргу
слід відхилити.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст.ст.
313, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л
а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Сихівського районного
суду м.Львова від 25 квітня 2012 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча:
Береза В.І.

Судді:
Федоришин А.В.

Штефаніца Ю.Г.