Справа № 363/2646/13-ц Головуючий у І
інстанції Купрієнко С.І.Провадження №
22-ц/780/335/14 Доповідач у 2 інстанції
ФінагєєвКатегорія 50
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 13
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Державного навчального
закладу «Катюжанське вище професійне
училище», третя особа - ОСОБА_2 про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом та просив скасувати
наказ ДНЗ «Катюжанське вище професійне
училище» № 39 від 05.07.2013 року про
звільнення позивача, поновити
останнього на роботі на посаді майстра
виробничого навчання, стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
10 000 грн. в якості відшкодування за
спричинену моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що наказом від 03.08.2004 року позивач був
зарахований на посаду майстра
виробничого навчання Катюжанського
вищого професійного училища. Наказом
від 05.07.2013 року ОСОБА_1 звільнено з
займаної посади за вчинення
аморального проступку. Позивач
зазначає, що 21.06.2013 року був незгодний з
розпорядженням старшого майстра з
приводу організації виробничої
практики учнів закладу, про що
наголосив останньому. У зв'язку з цим,
зі сторони позивача прозвучало
нецензурне слово, однак, ОСОБА_1 не мав
наміру образити ним будь-кого. Після
того, 05.07.2013 року позивач написав заяву
про надання йому відпустки по догляду
за дитиною, однак директор став
погрожувати звільненням, якщо ОСОБА_1
не забере її. Коли позивач прийшов
дізнатися з приводу надання йому
відпустки, йому повідомили про
звільнення за вчинення аморального
проступку. Незаконними діями директора
навчального закладу позивачу
заподіяну й моральну шкоду.

Рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від 13
листопада 2013 року ОСОБА_1 відмовлено у
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції через порушення норм
матеріального права, недоведеність
обставин, які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та ухвалити нове
рішення про задоволення позову. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що звільнення
позивача проведено з грубим порушенням
трудового законодавства, без
з'ясування всіх обставин та з
упередженим ставленням.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
зараховано на посаду майстра
виробничого навчання з 11 травня 2004
року, про що свідчить наказ
Катюжанського вищого професійного
училища № 16-12 (а.с.43).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 107 КЗпП
України - на бажання працівника, який
працював у святковий і неробочий день,
йому може бути наданий інший день
відпочинку.

Наказом ДНЗ «Катюжанське вище
професійне училище» № 68 від 27.06.2013 року
ОСОБА_1 надано відгули з 27 червня 2013
року по 05 липня 2013 року за раніше
перепрацьовані години (а.с.54).

Наказом № 39 від 05 липня 2013 року
позивача 05.07.2013 року звільнено з посади
майстра виробничого навчання за
вчинення аморального проступку,
несумісного з продовженням цієї
роботи, п. 3 ст. 41 КЗпП України (а.с.42).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову суд першої
інстанції дійшов висновку, що позивач,
висловлюючись брутальною лайкою в
присутності інших майстрів
виробничого навчання, вчинив
аморальний проступок, що є несумісним з
продовженням даної роботи.

Однак, колегія суддів не може
повністю погодитися з висновками суду
першої інстанції виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 п. 3 , ч. 3 ст. 41 КЗпП
України підставою для звільнення особи
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу є вчинення
працівником, який виконує виховні
функції, аморального поступку,
несумісного з продовженням даної
роботи. Розірвання договору у випадках,
передбачених частинами першою і другою
цієї статті, провадиться з додержанням
вимог частини третьої статті 40, а у
випадках, передбачених пунктами 2 і 3
частини першої цієї статті, - також
вимог статті 43 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП
України не допускається звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності, а
також у період перебування працівника
у відпустці.

Звільняючи 05.07.2013 року з роботи ОСОБА_1,
відповідач не звернув уваги на те, що
наказом № 68 від 27 червня 2013 року
позивачу було надано відгули з 27 червня
2013 року по 05 липня 2013 року за раніше
перепрацьовані години. Таким чином, в
день звільнення, а саме 05 липня 2013 року
відповідач ОСОБА_1 перебував у
відпустці за раніше перепрацьований
час, а отже відповідач не мав права
звільняти його в цей день. Таким чином,
ДНЗ «Катюжанське вище професійне
училище» було порушено порядок
звільнення позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України
закріплює, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Заявляючи позовну вимогу про стягнення
відшкодування за спричинену моральну
шкоду, ОСОБА_1 не довів тих обставин, що
таку шкоду йому заподіяно
відповідачем.

З приводу задоволення вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України -
у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Так, останніми повними місяцями роботи
позивача були травень та червень 2013
року, в яких позивач отримав зарплату в
розмірі - 2 591, 49 грн. за травень та 2 205, 21
грн. за червень.

Середньомісячна заробітна плата
позивача буде складати ( 2 591, 49 + 2 205, 21) / 2
= 2 398, 35 грн.

У травні та червні 2013 року позивач
відпрацював 37 робочих днів. Таким чином
середньоденний заробіток ОСОБА_1 буде
складати ( 2 591, 49 + 2 205, 21) / 37 = 129, 64 грн.

Враховуючи, що позивач був незаконно
звільнений 05 липня 2013 року та
поновлюється на роботі даним судовим
рішенням, колегія суддів приходить до
висновку, що позивач має право на
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 05.07.2013 року по 21.01.2014 року,
тобто 6 місяців з 05.07.2013 року по 05.01.2014
року та 16 днів з 05.01.2014 року по 21.01.2014
року.

Отже, середній заробіток за час
вимушеного прогулу буде складати 2 398,35
грн. * 6 = 14 390, 1 грн. + 129,64 грн.*16 = 2 074, 24 грн.,
разом 14 390, 1+ 2 074,24 = 16 464, 34 грн., без
врахування податків та інших
обов'язкових платежів.

На зазначені обставини суд першої
інстанції уваги не звернув та дійшов
помилкового висновку про відмову у
задоволенні позову, у зв'язку з чим
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення по суті
позовних вимог.

На підставі викладеного та
керуючисьст.ст. 40, 41, 235 КЗпП, ст.ст. 303, 307,
309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 13 листопада 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_1 до
Державного навчального закладу
«Катюжанське вище професійне училище»,
третя особа - ОСОБА_2 про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Скасувати наказ Державного
навчального закладу «Катюжанське вище
професійне училище» № 39 від 05.07.2013 року
про звільнення ОСОБА_1 за п. 3 ст. 41 КЗпП
України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді майстра
виробничого навчання Державного
навчального закладу «Катюжанське вище
професійне училище».

Стягнути з Державного навчального
закладу «Катюжанське вище професійне
училище», місце знаходження - вулиця
Шевченка, 1, у селі Катюжанка,
Вишгородського району Київської
області, на користь ОСОБА_1,
проживаючого по АДРЕСА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
сумі 16 464, 34 грн. (шістнадцять тисяч
чотириста шістдесят чотири грн.
тридцять чотири коп.).

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.