У Х В А Л А

24 січня 2014 року Суддя Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
Жарікова О.В., розглянувши клопотання
ОСОБА_1 та суду Кеушенського району,
Республіки Молдова про визнання та
надання дозволу на примусове виконання
на території України рішення суду
Кеушенського району, Республіки
Молдова від 14 червня 2012 року про
стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного
суду Київської області надійшли
клопотання ОСОБА_1 та суду
Кеушенського району, Республіки
Молдова про визнання та надання
дозволу на примусове виконання на
території України рішення суду
Кеушенського району, Республіки
Молдова від 14 червня 2012 року про
стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини.

Рішенням суду Кеушенського району,
Республіки Молдова від 14 червня 2012 року
з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто
аліменти на користь ОСОБА_1 на
утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1|4 частини з усіх
видів доходів, починаючи з 23 січня 2012
року до повноліття дитини, а також
стягнуто 150 лей державного мита.

Рішення іноземного суду вступило в
законні силу 05.07.2012 року і підлягає
виконанню.

Звернувшись до суду з клопотанням,
ОСОБА_1 просить визнати та надати
дозвіл на виконання в Україні рішення
суду Кеушенського району, Республіки
Молдова від 14.06.2012 року про стягнення
аліментів із ОСОБА_2, оскільки
відповідач проживає в АДРЕСА_1.

Звернувшись до суду з клопотанням,
суддя Кеушенського району, Республіки
Молдова просить визнати та надати
дозвіл на виконання в Україні рішення
суду від 14.06.2012 року про стягнення із
ОСОБА_2 державного мита, оскільки
відповідач проживає в АДРЕСА_1.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що клопотання
ОСОБА_1 та суду Кеушенського району,
Республіки Молдова про визнання та
надання дозволу на примусове виконання
на території України рішення суду
Кеушенського району, Республіки
Молдова від 14 червня 2012 року про
стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 та про стягнення державного
мита не підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 391 ЦПК України
рішення іноземного суду може бути
пред'явлено до примусового виконання в
Україні протягом трьох років з дня
набрання ним законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 396 ЦПК України,
клопотання про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду не задовольняється у
випадках, передбачених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

Суд при розгляді вищевказаного
клопотання керується Мінською
Конвенцією про правову допомогу та
правові відносини по цивільним,
сімейним та кримінальним справам від
22.01.1993 року, ратифікованою Верховною
Радою України від 10.11.1994 року, яка
вступила в законну силу для України
14.04.1995 року, Цивільного процесуального
кодексу України від 18 березня 2004
року року № 1618-IV та Інструкцією про
порядок виконання міжнародних
договорів з питань надання правової
допомоги в цивільних справах щодо
вручення документів, отримання доказів
та визнання і виконання судових рішень,
затверджена спільним наказом
Міністерства юстиції України та
Державної судової адміністрації
України від 27.06.2008 року, № 1092/5/54.

Відповідно до п. б) ст. 55 Мінської
Конвенції, суд відмовляє у визнанні і
виконанні рішень, і у видачі дозволу на
примусове виконання у випадку, якщо
відповідач не прийняв участі в процесі
внаслідок того, що йому або його
уповноваженому не був вчасно і належно
вручений виклик до суду.

Крім того, відповідно до п.8 ч.2 ст. 396 ЦПК
України, якщо міжнародними договорами,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, підстав для
відмови у задоволенні клопотання про
надання дозволу на примусове виконання
рішення іноземного суду не
передбачено, у задоволенні клопотання
може бути відмовлено в інших випадках,
встановлених законами України.

Відповідно до абз. 4,5 п. 3.7. Інструкції,
затвердженої спільним наказом
Міністерства юстиції України та
Державної судової адміністрації
України за №1092/5/54 від 27.06.2008 року
передбачено, що у разі неможливості
виконання іноземного доручення у
зв`язку з неявкою особи до суду, а також
у зв`язку з фактичною відсутністю особи
за адресою вказаною у клопотанні та
неможливістю встановити її місце
проживання чи місцезнаходження суд
України повертає Головному управлінню
юстиції доручення Мінюсту без
виконання із зазначенням причин, що
перешкоджають його виконанню.

Відповідно до ст. 395 ЦПК України, по
місцю проживання ОСОБА_2, двічі (30.09.2013
та 08.11.2013 року) надсилались
повідомлення про надходження
клопотання. Проте, 07.11.2013 та 11.12.2013 року з
Білоцерківського відділення
«Укрпошта» повернулися вказані
повідомлення, з відміткою - за
закінченням терміну зберігання, тобто
ОСОБА_2 не отримав вказані
повідомлення. Крім того, відповідно до
вимог міжнародного договору, суд
вживав заходів щодо розшуку боржника,
направивши 30.09.2013 року, 27.12.2013 року та
13.01.2014 року відповідні запити до
відділу адресно-довідкової роботи ГУ
ДМС України в м. Києві та
Білоцерківського МВ (з обслуговування
м. Біла Церква та Білоцерківського
району) ГУ МВС України в Київській
області, на що від даних установ були
отримані відповіді, з яких встановлено,
що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1, однак, боржник за вказаною
адресою фактично не проживає, точне
місце проживання чи місцезнаходження
боржника встановити не вдалося.

17.01.2014 року судом було постановлено
ухвалу щодо розгляду клопотання про
надання дозволу на примусове виконання
вищевказаного рішення іноземного суду
та призначено розгляд справи на 24.01.2014
року на 09.00 год.

З урахуванням вищевказаного, та
зважаючи на те, що боржник за адресою
вказаною у клопотанні зареєстрований,
проте фактично не проживає, вжитими
заходами суду точне місце проживання
чи місцезнаходження боржника
встановити не вдалося, суд вважає за
необхідне відмовити у задоволенні
клопотання про визнання та надання
дозволу на примусове виконання на
території України рішення суду
Кеушенського району, Республіки
Молдова від 14 червня 2012 року про
стягнення аліментів з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 на утримання
неповнолітньої дитини.

Таким чином, керуючись ст. 55 Мінської
Конвенції від 22.01.1993 року, ст.ст. 208-210,
390-396 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні клопотання
ОСОБА_1 та суду Кеушенського району,
Республіки Молдова про визнання та
надання дозволу на примусове виконання
на території України рішення суду
Кеушенського району, Республіки
Молдова від 14 червня 2012 року про
стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1.

Повернути без виконання клопотання
ОСОБА_1 та суду Кеушенського району,
Республіки Молдова про визнання та
надання дозволу на примусове виконання
на території України рішення суду
Кеушенського району, Республіки
Молдова від 14 червня 2012 року, про
стягнення аліментів з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 на утримання
неповнолітньої дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1|4 частини з усіх
видів доходів, починаючи з 23 січня 2012
року до повноліття дитини, а також про
стягнення з ОСОБА_2 на користь держави
150 лей державного мита.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подана до Апеляційного суду
Київської області протягом п'яти днів з
дня її проголошення. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя О. В. Жарікова