Справа №345/3205/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2014 р.
м.Калуш

Калуський міськрайонний суд
Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді
Гриніва М.А.

секретаря
Мошківа О.С.

з участю: позивача
ОСОБА_1

представників відповідачів
ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним
(фіктивним) договору купівлі - продажу
квартири, суд -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до
ОСОБА_4,, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання недійсним (фіктивним)
договору купівлі-продажу 4/5 частини
квартири АДРЕСА_1, укладеного 30.01.2013 р.
між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
посвідченого приватним нотаріусом
Калуського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в
реєстрі за №207.

Позовні вимоги обґрунтовує тим,
що 07.11.1996 р. між ним та ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10 було укладено
договір застави майна з метою
забезпечення повернення позики, яку
було надано в той же день терміном на
чотири місяці. Так як позику йому не
було повернуто, а прилюдні торги щодо
заставної квартири не відбулися, то
10.12.1998 р. на дану квартиру йому було
видано свідоцтво про купівлю з
прилюдних торгів. Однак, 07.02.2007 р. набуло
законної сили рішення Калуського
міськрайонного суду про визнання
недійсним свідоцтва про купівлю
квартири з прилюдних торгів, тому
державним виконавцем було відновлено
виконавче провадження за виконавчим
написом нотаріуса про стягнення коштів
з відповідачів. Також 07.10.2009 р. було
накладено арешт на заставну квартиру
АДРЕСА_1, про що знали відповідачі, а
також вони знали про всі дії державного
виконавця, пов'язані із реалізацією
квартири. Незважаючи на це, 30.01.2013 р.
відповідачі оформили фіктивний
договір купівлі-продажу 4/5 частини
даної квартири. Про фіктивність
договору свідчить те, що у п.6 договору
зазначено, що продавці свідчать, що
майно,яке є предметом договору, під
заставою, забороною (арештом) не
перебуває, судового спору щодо нього, а
також прав і претензій щодо нього у
третіх осіб, як у межах, так і за межами
України, не має, реконструкції та
перепланування квартири не
проводилося. Це не відповідає
дійсності, оскільки щодо квартири на
протязі 16 років існує судовий спір,
вона перебуває в заставі, щодо неї є
претензії третіх осіб, а саме його, як
позивача. Також квартира перебуває під
арештом і під забороною.

Покупець у п.7 договору зазначив,
що майно, яке є предметом договору,
візуально ним оглянуто, загальна та
житлова площа відповідають даним,
зазначеним у технічному паспорті. Це
також не відповідає дійсності, так як
квартира відповідно до актів опису і
арешту передана йому на
матеріально-відповідальне збереження
і до квартири покупець не міг увійти у
відсутності позивача. Під час
володіння квартирою він провів суттєве
перепланування квартири, яка замість
чотирьохкімнатної стала трикімнатна
внаслідок розбиття перегородки між
кімнатами, окремі ванна та туалет стали
одним приміщенням. Внаслідок цього
площа квартири збільшилася і не
відповідала даним, зазначеним у
технічному паспорті.

Про фіктивність договору також
свідчить всебічна обізнаність покупця
квартири про наявність перешкод до
вчинення правочину, у тому числі те, що
продавці не мали права її відчужувати у
зв'язку з перебуванням під арештом та в
заставі і щодо неї є претензії інших
осіб. Відповідачка ОСОБА_7 на протязі
тривалого часу перебуває у цивільному
шлюбі з відповідачем ОСОБА_6, вони разом
зареєстровані, по місцю його
реєстрації на протязі багатьох років
приходять судові повістки, виклики та
повідомлення державного виконавця,
пов'язані з існуючим спором щодо
квартири.

З моменту укладення договору
сторони не вчинили будь-яких дій на
його виконання, зокрема квартира не
передана набувачу, покупці її не
звільнили на протязі одного місяця, як
це передбачено умовами договору та не
провели оплату заборгованості по
комунальних послугах.

Про фіктивність договору також
свідчить те, що покупцем придбано
тільки 4/5 частини квартири, не було
передачі коштів за продаж квартири.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов
підтримав і пояснив, що оспорюваний
договір купівлі-продажу квартири не
відповідає загальним підставам
дійсності правочинів, так як не
спрямований на реальне настання
правових наслідків, зумовлених ним і
укладаючи його відповідачі знали
заздалегідь, що він не буде виконаний.

Продавці навмисно не повідомили
нотаріуса про те, що квартира ще з 07.11.1996
р. перебуває в заставі і вони
зобов'язалися не заставляти її, не
передавати іншим особам, а вчиненим
договором від 30.01.2013 р. вони порушили
умисно взяті на себе зобов'язання. На
момент посвідчення договору застави
нотаріус наклав заборону на відчуження
заставного майна. Продавці знали про
накладення арешту на квартиру, вони
зверталися із позовом до суду про
зняття арешту, однак у задоволенні
позову було відмовлено. Вони також
зверталися до суду із позовом про
незаконність продажу квартири з
публічних торгів та заборону її
продажу, однак і в задоволенні даного
позову було відмовлено.

Відповідачка ОСОБА_7 неправдиво
ствердила нотаріусу про те, що майно,
яке є предметом договору, візуально нею
оглянуто, загальна та житлова площа
відповідають даним, зазначеним у
технічному паспорті, оскільки квартиру
вона не оглядала, яка передана йому на
відповідальне зберігання і без нього
такий огляд не міг відбутися. Він
провів суттєве перепланування
квартири, внаслідок чого змінилася її
площа. Вона також неправдиво зазначила,
що не має підстав для перешкоджання у
використанні квартири за призначенням,
однак вони є, так як у квартирі
перебуває він тривалий час з іншими
особами. Дані обставини свідчать про
те, що ОСОБА_7 мала на меті допомогти
врятувати квартиру від реалізації з
прилюдних торгів, одним із
співвласників якої є ОСОБА_6, який
проживає з нею у одній квартирі.

Відповідачі з моменту укладення
правочину не вчинили будь-яких дій на
його виконання, квартира не передана
покупцю, вона не звільнена продавцями.
Вважає, що оспорюваний договір є
фіктивним, оскільки не спрямований на
досягнення цивільно-правових
наслідків і має на меті тільки
недопущення відповідачами реалізації
з прилюдних торгів квартири, яка
описана та арештована у зв'язку з
виконанням ВДВС Калуського МРУЮ
виконавчого напису нотаріуса та
звернення стягнення на заставне майно.

Просить позов задовільнити і визнати
недійсним (фіктивним) договір
купівлі-продажу 4/5 частини квартири
АДРЕСА_1, укладений 30.01.2013 р. між
відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, посвідчений приватним
нотаріусом Калуського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрований в реєстрі за №207.

Відповідачі ОСОБА_4,, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 у судове засідання не з'явилися,
однак подали заяви про розгляд справи у
їх відсутності, позову не визнають.

Представник відповідачки ОСОБА_7 -
ОСОБА_3 позову не визнав і пояснив, що
ОСОБА_1 покликається на дві підстави,
які на його думку свідчать про
фіктивність правочину, а саме договору
купівлі-продажу 4/5 частини квартири
АДРЕСА_1, який було укладено 30.01.2013 р. і
посвідчено нотаріально. Це обізнаність
відповідачів, як сторін договору, про
наявність арешту даної квартири та не
вчинення ними дій, спрямованих на
виконання умов договору.

ОСОБА_1, як позивач, зобов'язаний
належними і допустимими доказами
довести ті обставини, на які він
покликається, зокрема щодо фіктивності
даного договору.

Відповідачка ОСОБА_7 купила у інших
відповідачів дану квартиру, вона не
знала про наявність будь-якого арешту і
заборони, які б перешкоджали вчинення
даного правочину, на час укладення
договору станом на 30.01.2013 р. був
відсутній запис у Державному реєстрі
обтяжень щодо заборони відчуження 4/5
частини вказаної квартири. Вона
сплатила продавцям всі передбачені у
договорі кошти за купівлю квартири.

На час укладення договору також вона не
перебувала в заставі, так як з моменту
оформлення на позивача права власності
на квартиру дія застави припинилася і
не існувало будь-яких зобов'язань перед
ним. Після скасування права власності
ОСОБА_1 мав право повторно укласти
договір застави, чого ним зроблено не
було.

Позивач також не довів наявність
заборгованості і в якому розмірі перед
ним у продавців вказаної квартири,
визнаючи, що відбувалося погашення
заборгованості, а отже не довів і своє
право на звернення із даним позовом до
суду.

Так як позивач ОСОБА_1 не довів
обставин, на які він покликається як на
підставу своїх позовних вимог, то
просить у задоволенні позову
відмовити.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 позову
також не визнав і пояснив, що ОСОБА_1 не
довів своє право на звернення із даним
позовом до суду, як особи, права якої
порушено. Він не надав суду належних і
допустимих доказів про наявність перед
ним заборгованості. Позивач у своїх
поясненнях спочатку визнавав, що
застава припинила свою дію з моменту
оформлення на нього права власності на
спірну квартиру, однак у подальших
поясненнях стверджує, про те, що
застава існувала та діяла. Кошти за
купівлю-продаж квартири ОСОБА_7
передала продавцям і у позивача не має
доказів того, що такі кошти не були
передані, він також не довів суду того,
що відповідачка ОСОБА_7 знала про
наявність обтяжень, яких на час
укладення договору не було. Для
визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину, а ОСОБА_1, як
позивач, не довів наявність такого
умислу у всіх сторін договору
купівлі-продажу 4/5 частини квартири.
Просить у задоволенні позову
відмовити.

Суд, вислухавши доводи позивача ОСОБА_1,
заперечення представників
відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а також
проаналізувавши інші докази по справі,
вважає, що позов не підлягає до
задоволення, виходячи із наступних
підстав.

Згідно ч.5 ст. 203 ЦК України, правочин
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Ст. 234 ЦК України визначено, що
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним. Правові наслідки визнання
фіктивного правочину недійсним
встановлюються законами.

Відповідно до п. 24 Постанови пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину. Саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин.

Судом встановлено, що 30.01.2013 р. між
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було
укладено договір купівлі-продажу 4/5
частини квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Калуського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
та зареєстрований в реєстрі за №207 (а.с.
7-9).

Даний договір позивач ОСОБА_1 вважає
фіктивним, оскільки він не спрямований
на досягнення цивільно-правових
наслідків, а має на меті тільки
недопущення відповідачами реалізації
квартири з прилюдних торгів, квартира
описана та арештована, про що знали
відповідачі, однак не повідомили про це
нотаріуса під час оформлення договору.

Як видно із вищезгаданого договору,
відповідачка ОСОБА_7 виступила
покупцем 4/5 частини даної квартири,
станом на 30.01.2013 р. у Державному реєстрі
прав на нерухоме майно не було внесено
запису про заборону відчуження 4/5
частини даної квартири. Представник
відповідачки ОСОБА_7 - ОСОБА_3 ствердив
суду, що вона не знала про наявність
будь-яких обтяжень на дане майно.

У ході судового розгляду позивач
ОСОБА_1 не довів про обізнаність ОСОБА_7
щодо наявності таких обтяжень і в
поясненнях суду ствердив, що вона могла
і не знати про це. Також він пояснив, що
у нього не має доказів того, що кошти за
продану квартиру продавцям не передані
покупцем.

Позивач ОСОБА_1, як на підставу
фіктивності правочину покликається на
те, що 4/5 частини квартири не передано
покупцю, а продавці не звільнили її на
протязі одного місяця. Щодо даних
обставин представники відповідачів -
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ствердили суду, що
виконати в цій частині умови договору
неможливо, так як у квартирі проживає
позивач та інші особи. Сам позивач
ОСОБА_1 у своїх поясненнях не заперечує
того, що квартира передана йому на
зберігання, в ній перебуває він з
іншими особами тривалий час. Факт
передачі квартири на відповідальне
зберігання ОСОБА_1 також стверджується
копіями актів опису і арешту майна від
07.10.2009 р. та 02.02.2011 р. (а.с. 25-28) та копіями
актів опису і арешту майна від 02.02.2011 р.,
які містяться в оглянутій судом
цивільній справі №2-300/11 за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_5 до МВ ДВС
Калуського МРУЮ про визнання
незаконним продажу з прилюдних торгів
квартири АДРЕСА_1 та заборону
відповідачу виставляти її на публічні
торги без рішення суду, без згоди та
відома власника (а.с. 55-64).

ОСОБА_1 також ствердив суду про те, що у
нього відсутні докази перебування
ОСОБА_7 у цивільному шлюбі з
відповідачем ОСОБА_6 і позивачем не
подано суду доказів того, що ним
проведено перепланування квартири, у
зв'язку з чим збільшилася її площа,
зменшилася кількість житлових кімнат,
внаслідок чого має місце
невідповідність даним, зазначеним у
технічному паспорті.

За вимогами ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не довів
своїх позовних вимог, тому з цих
підстав у задоволенні позову слід
відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ч.
5 ст. 203, ч. 3 ст. 215, ст. 234 ЦК України, ст. ст.
213-215 ЦПК України, суд -

р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання недійсним (фіктивним)
договору купівлі-продажу 4/5 частини
квартири АДРЕСА_1, укладеного 30.01.2013 р.
між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
посвідченого приватним нотаріусом
Калуського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в
реєстрі за №207 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Івано-Франківської
області через Калуський міськрайонний
суд протягом 10-ти днів з часу
проголошення.

Г о л о в у ю ч и й: