Номер провадження: 22-ц/785/8324/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,
Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 30 січня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 - «Про стягнення аліментів на
утримання матері», -

ВСТАНОВИЛА:

02.12.2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із
зазначеним позовом, вимоги по якому у
подальшому були зменшенні, по якому
просила стягувати щомісячно з
відповідача, який є її сином, на її
користь аліменти у розмірі ? частини
від усіх видів його доходу, посилаючись
на вкрай важке матеріальне становище
та на ухилення відповідача від надання
матеріальної допомоги.

Позивач до суду не з'явилася, про час та
місце розгляду справи повідомлена
належним чином, надала суду заяву, в
якій просила справу розглядати у її
відсутності, позовні вимоги
підтримала, происла їх задовольнити.

Відповідач до суду не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав суду заяву в якій
просив розглядати справи у його
відсутності, уточнені позовні вимоги
визнав.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 30.01.2014 року та
додатковим рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 11.03.2014 року,
позов ОСОБА_3 задоволений, ухвалено
стягувати щомісячно з відповідача на
користь позивача аліменти у розмірі ?
частини з усіх видів його доходів,
починаючи з 02.12.2013 року та довічно,
вирішено питання про стягнення
судового збору.

21.08.2014 року ОСОБА_2, яка не була стороною
по справі, але чиї права можуть бути
порушенні зазначеним рішенням суду,
подала апеляційну скаргу на вказане
рішення суду, по якій просить рішення
районного суду скасувати, ухвалити у
справі нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення районним
судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має
здійснюватися за правилами,
передбаченими ст. 212 ЦПК України з
врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи,
однак не вправі виходити за межі
заявлених позовних вимог та тієї
доказової бази, яка сформована за
рахунок доказів, поданих до суду самими
учасниками процесу.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини по справі.

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є матір'ю
відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач є інвалідом другої групи,
перебуває на обліку у
лікаря-кардіолога та отримує пенсію.

Районний суд, задовольняючи позовні
вимоги, виходив з того, що позивач є
непрацездатною особою та потребує
матеріальної допомоги, яку відповідач
має можливість надавати, проте не
надає.

Колегія суддів звертає увагу, що
районний суд не перевірив, дійсного
матеріального стану позивача та
відповідача, наявності у позивача
чоловіка, який працює та іншої дитини,
яка також може надавати матеріалу
допомогу своїй матері, а також
наявності у відповідача інших
утриманців, на утримання яких
відповідач сплачує аліменти за
рішенням суду.

При вирішенні питання про стягнення
аліментів на батьків слід враховувати,
що вказане право батьків, якому
кореспондує обов'язок повнолітніх
дітей виникає за наявності двох умов:
непрацездатності батьків та наявності
у них потреби у матеріальній допомозі і
не залежить від майнового стану
повнолітніх дочки, сина. Звільнення від
обов'язку утримувати матір, батька та
обов'язку брати участь у додаткових
витратах можливі лише коли буде
встановлено, що мати, батько ухилялися
від виконання своїх батьківських
обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК
України.

Відповідно до ст. 201 СК України
визначено обов'язкові умови та
підстави покладення на дітей обов'язку
утримувати своїх батьків: діти досягли
вісімнадцяти років; батьки є
непрацездатними за віком або за станом
здоров'я; батьки потребують
матеріальної допомоги; відсутні
обставини для звільнення дітей від
обов'язку утримувати своїх батьків.

Слід зазначити, що моментом виникнення
обов'язку утримувати своїх батьків є
наявність усіх перерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги
визначається в кожному конкретному
випадку в залежності від матеріального
становища батьків. До уваги
приймається отримання батьками пенсії,
державних пільг, субсидій, наявність у
батьків майна, що може приносити дохід
тощо.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
вирішуючи спір, не звернув уваги, що сам
факт непрацездатності позивача не
зумовлює виникнення у відповідача
обов'язку надання їй утримання - стан
непрацездатності має супроводжуватися
необхідністю отримувати сторонню
матеріальну допомогу. Тобто, батьків
слід визнавати такими, що потребують
матеріальної допомоги.

Свідченням такої потреби є отримання
матір'ю чи батьком доходів, які є
меншими за прожитковий мінімум.

Згідно діючого законодавства, держава
забезпечує необхідним утриманням
непрацездатних осіб - пенсією за віком,
пенсією з інвалідності, державною
допомогою тощо.

Тому, районний суд, при ухваленні
рішення про задовлення позову мав
зважати на розмір такого державного
утримання і ставити його у залежність
із прожитковим мінімумом.

Крім того, позивачем не надано доказів
про неспроможність проживання на
пенсію яку вона отримує, про фактичні
витрати позивача на придбання ліків
або інші медичні та оздоровчі
процедури, обов'язковість та
необхідність здійснення яких
визначена медичним висновком, про
розмір доходів іншої дитини позивача
та її участь у витратах на утримання
матері.

Згідно ст. 205 СК України, суд визначає
розмір аліментів на батьків у твердій
грошовій суми і (або) у частці від
заробітку (доходу) з урахуванням
матеріального та сімейного стану
сторін.

При визначенні розміру аліментів та
додаткових витрат суд бере до уваги
можливість одержання утримання від
інших дітей, до яких не пред'явлено
позови про стягнення аліментів,
дружини, чоловіка та своїх батьків.

Крім того, районним судом не враховано,
що з відповідача за рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 03.06.2013 року стягуються аліменти на
користь ОСОБА_2 на утримання
неповнолітніх дітей ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, у
розмірі ? частини від усіх видів
заробітку (доходу) щомісячно, до
досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_5, а з ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі
1/3 частини від усіх видів заробітку
(доходу) щомісячно на утримання ОСОБА_6
до досягнення ним повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_6.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з
матеріалів справи не вбачається, що
позивач дійсно потребує матеріальної
допомоги та, що відповідач може її
надавати.

Отже, позивачем не наведено належними
та допустимими доказами підстав для
задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що у районного суду не
було обґрунтованих підстав для
задоволення позовних вимог про
стягнення на користь позивача
аліментів з відповідача, у зв'язку з чим
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню, у зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права
з ухваленням нового рішення про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 30 січня 2014 року -
скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

29.10.2014 року
м. Одеса