Справа № 367/3914/13-ц Головуючий у І
інстанції Мікулін А.В.Провадження №
22-ц/780/5848/14 Доповідач у 2 інстанції
АнтоненкоКатегорія 1
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 18 липня 2014 року у
справі за позовом Прокурора міста
Ірпеня Київської області до
Коцюбинської селищної ради Київської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа:
Комунальне підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсним рішення, державного
акту на право власності на землю,
визнання права власності на земельну
ділянку.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року до
Ірпінського міського суду Київської
області надійшов вищевказаний позов,
який Прокурор м. Ірпеня Київської
області мотивував тим, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року №1795/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_2
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки. На
підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
видано державний акт серії ЯЗ №449613 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1500 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:043:0027),
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд. Також
позивач зазначав, що рішення
Коцюбинської селищної ради прийнято, а
державний акт видано з порушенням
вимог чинного законодавства, у зв'язку
з чим їх має бути визнано недійсними.
Зауважував, що зазначена земельна
ділянка знаходиться за межами
населеного пункту смт. Коцюбинське і
даний факт підтверджується висновком
судово-землевпорядної експертизи №325
від 05 березня 2012 року, проведеної
Київським державним підприємством
геодезії, картографії, кадастрових та
геоінформаційних систем
«Київгеоінформатика». Також зазначав,
що спірну земельну ділянку у приватну
власність передано за рахунок земель,
що перебувають в постійному
користуванні комунального
підприємства «Святошинське
лісопаркове господарство». Крім того,
на підставі постанови Ради Міністрів
УРСР № 673 від 20 червня 1956 року, дана
земельна ділянка надана у користування
Святошинському лісопарковому
господарству без виключення її з
Держлісфонду України. Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» з 1976 року
постійно здійснює господарську
діяльність на оспорюваній земельній
ділянці, що підтверджується проектом
організації лісового господарства.
Вказана земельна ділянка містить
таксаційні описи. Згідно з інформацією
Державного комітету України із
земельних ресурсів №9946/26/4-11 від 01 липня
2011 року, Коцюбинською селищною радою
передано у власність громадянам
земельні ділянки загальною площею 72 га,
в тому числі і відповідачу, за рахунок
земель, які знаходяться у користуванні
КП «Святошинське лісопаркове
господарство» та згідно з
картографічними матеріалами
лісовпорядкування обліковуються як
квартали Святошинського та Київського
лісництв. Крім того, за даними КП
«Святошинське лісопаркове
господарство», зазначена земельна
ділянка відноситься до земель
лісогосподарського призначення та
будь-яких погоджень на вилучення
земель із свого користування
підприємство не надавало. Спірну
земельну ділянку в приватну власність
відповідача було передано без її
вилучення з користування КП
«Святошинське лісопаркове
господарство» на підставі
відповідного рішення органу державної
влади чи органу місцевого
самоврядування, прийнятого в межах
його компетенції. Також зазначав, що
Коцюбинською селищною радою не
дотримано вимог щодо порядку зміни
цільового призначення землі. Земельну
ділянку лісового фонду спірним
рішенням Коцюбинської селищної ради
передано у приватну власність для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що призведе до
знищення лісових ресурсів. Крім того
позивач зауважував, що у порушення
вимог ст. 9 Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації», якою передбачено
обов'язковість проведення вказаної
експертизи проектів землеустрою щодо
відведення земель лісогосподарського
призначення, проект землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки
ОСОБА_2 державну експертизу не
проходив. Позивач вказував, що на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки №1355 від 24 грудня 2010
року земельну ділянку площею 0,1500 га по
АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_1. На підставі
даного договору ОСОБА_1 видано
державний акт серії ЯЛ №325133 на право
власності на земельну ділянку площею
0,1500 га (кадастровий номер земельної
ділянки :01:043:0027), цільове
призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд. Тому
просив визнати недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24.12.2008 р.
№1795/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1»; визнати недійсним державний
акт серії ЯЗ №449613 на право власності на
земельну ділянку площею 0,1500 га
(кадастровий номер земельної ділянки
:01:043:0027), цільове призначення - для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_2; визнати
недійсним державний акт серії ЯЛ №325133
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1500 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:043:0027),
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
виданий на ім'я ОСОБА_1, та скасувати
його державну реєстрацію; визнати
право власності держави на земельну
ділянку.

Рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від 14
липня 2014 року позов задоволено
частково. Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року №1795/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1». Визнано
недійсним державний акт серії ЯЗ №449613
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1500 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:043:0027),
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
виданий на ім'я ОСОБА_2. Визнано
недійсним державний акт серії ЯЛ №325133
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1500 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:043:0027),
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
виданий на ім'я ОСОБА_1 та скасувано
його державну реєстрацію. В іншій
частині позову відмовлено. Стягнуто із
Коцюбинської селищної ради Київської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь
держави судовий збір в розмірі - 114,70
грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду в частині
визнання недійсним державного акта
серії ЯЛ №325133 на право власності на
земельну ділянку площею 0,1500 га
(кадастровий номер земельної ділянки
:01:043:0027), цільове призначення - для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, виданого на його ім.»я та
скасування його державної реєстрації і
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні вказаної
позовної вимоги, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
від 24 грудня 2008 року №1795/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_2
було затверджено проект землеустрою
щодо відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки. На
підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
видано державний акт серії ЯЗ №449613 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1500 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:043:0027),
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Крім
того, встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу земельної ділянки №1355
від 24 грудня 2010 року земельну ділянку
площею 0,1500 га по АДРЕСА_1 придбав
ОСОБА_1. На підставі даного договору
ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯЛ
№325133 на право власності на земельну
ділянку площею 0,1500 га (кадастровий
номер земельної ділянки :01:043:0027),
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд. Також
судом встановлено, що згідно листа
Відділу Держкомзему у м. Ірпінь від 18
січня 2013 року №01-02/44-1, державна
статистична звітність (форми 6-зем) по
смт. Коцюбинське в період з 01 січня 2008
року по 31 грудня 2008 року не велася,
землі запасу по смт. Коцюбинське в
період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008
року не обліковувалися. Відомості щодо
встановлення та зміни меж Коцюбинської
селищної ради у відділі Держкомзему
відсутні. Зазначені обставини, також
підтверджуються актом службового
розслідування стосовно діяльності
колишнього начальника відділу
Держкомзему в м. Ірпінь Стадніка Ю.В.
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 27 квітня 2011
року. Відповідно до висновку №9544/339 від
15 грудня 2008 року Державного управління
охорони навколишнього середовища в
Київській області про погодження
матеріалів проекту із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність відповідача було надано
позитивний висновок за умови
здійснення переведення земельної
ділянки в категорію - землі житлової та
громадської забудови та внесення
відповідного коригування до
Генерального плану смт. Коцюбинське та
розробки містобудівного
обґрунтування. Однак, як вбачається з
проекту землеустрою, наявного в
матеріалах справи, вказані умови
висновку виконані не були.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд керувався
вимогами ст.ст. 12, 39, 116, 152, 155, 173 ЗК
України та прийшов до правильного
висновку щодо порушення вимог
законодавства при виготовленні
оскаржуваного акта на ім»я ОСОБА_2,
однак в порушення норм матеріального
та процесуального права судом невірно
встановлені обставини справи щодо
визнання недійсним та скасування
державної реєстрації державного акта
на ім»я ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 152
Земельного кодексу України (далі ЗК
України) власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Згідно
ч. 1 ст. 173 ЗК України межа району, села,
селища, міста, району у місті - це умовна
замкнена лінія на поверхні землі, що
відокремлює територію району, села,
селища, міста, району у місті від інших
територій. Статтею 25 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
передбачено, що сільські, селищні,
міські ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законами до їх відання. Відповідно до п.
«б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу. Частинами 1 та 2 статті 116 ЗК
України передбачено, що громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування. Згідно ч. 1
ст. 122 ЗК України сільські, селищні,
міські ради передають земельні ділянки
у власність або у користування із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад для
всіх потреб. Відповідно до ст. 21 Закону
України «Про основи містобудування»
визначення територій для
містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації з
урахуванням планів
земельно-господарського устрою.
Статтею 12 Закону України «Про
планування і забудову територій»
передбачено, що сільські, селищні,
міські ради та їх виконавчі органи в
межах повноважень, визначених законом,
відповідно до генеральних планів
населених пунктів, в тому числі,
вирішують питання вибору, вилучення
(викупу), надання у власність чи в
користування земельних ділянок.Згідно
п. 12 Перехідних положень ЗК України до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзацах другому
та четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Під час судового розгляду справи
в суді першої інстанції сторонами по
справі, в тому числі відповідачем -
Коцюбинською селищною радою Київської
області, не заперечувався той факт, що
будь-які графічні додатки до Указу
Президії Верховної Ради УРСР від 11
лютого 1941 року, які б підтверджували
межі селища Коцюбинське не збереглися,
тобто з 1941 року і по даний час, рішення
щодо встановлення чи зміни меж селища
Коцюбинське компетентними органами не
приймались, проект встановлення меж не
розроблявся й не затверджувався.
Вказані обставини також встановлені
постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
грудня 2011 року, що залишена в силі
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 09 жовтня 2012 року у справі за
позовом Київської міської ради до
Державного управління навколишнього
природного середовища в м. Києві,
Київського обласного управління
лісового та мисливського господарства,
Ірпінської міської ради, Коцюбинської
селищної ради, за участю Прокуратури м.
Києва, треті особи - Державне агентство
земельних ресурсів України, КП
«Святошинське лісопаркове
господарство», КП КОР «Обласний
лісгосп», Київська обласна державна
адміністрація, Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в Київській області,
Державне агентство лісових ресурсів
України про визнання бездіяльності
протиправною, рішень нечинними та їх
скасування, зобов'язання вчинити певні
дії.

Зазначеними вище рішеннями
судів було встановлено, що крім Указу
Президії Верховної Ради Української
РСР від 11 лютого 1941 року, яким зі складу
Білицької селищної ради виключено
населений пункт Берковець,
перейменовано смт. Берковець в смт.
імені Коцюбинського й включено до
складу селища імені Коцюбинського
залізничну станцію Біличі та Указу від
30 грудня 1962 року, яким селище
Коцюбинське було підпорядковано
Ірпінській міській раді і разом з нею
підпорядковано безпосередньо
Київській обласній раді, а також Указом
від 04 січня 1965 року, яким смт. імені
Коцюбинського перейменовано в сел.
Коцюбинське, інших рішень щодо
адміністративно-територіального
устрою селища Коцюбинське не
видавалось; землевпорядна
документація стосовно встановлення
меж смт. імені Коцюбинського
відповідно до Указу Президії Верховної
Ради УРСP від 11 лютого 1941 року не
збереглась; проекти рішень про
встановлення меж м. Києва та меж селища
Коцюбинське не затверджувались; з
моменту набрання чинності Земельним
Кодексом України по даний час проект
встановлення меж селища Коцюбинське,
відповідно до вимог вказаного Кодексу,
Київською обласною радою не
затверджувався.

Крім того, вищевказаним
рішенням суду встановлено, що
Коцюбинська селищна рада при прийнятті
рішень щодо відведення земельних
ділянок у власність керувалася
матеріалами техніко-економічного
обґрунтування та перспективним планом
розвитку селища Коцюбинське,
затверджених рішенням «Про
перспективний план розвитку смт.
Коцюбинське» від 25 вересня 2008 року №
689/22-5.

Постановою Ірпінського
міського суду Київської області від 23
листопада 2009 року, що залишена без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року у справі за позовом Прокурора
міста Ірпеня в інтересах держави в
особі Київської обласної ради,
Київської обласної державної
адміністрації до Коцюбинської
селищної ради, треті особи: відділ
Держкомзему в м. Ірпінь, Виконком
Ірпінської міської ради про визнання
незаконними та скасування п. 3 рішення
Коцюбинської селищної ради №689/22-5 від 25
вересня 2008 року та рішення №711/23-5 від 28
жовтня 2008 року, було встановлено, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
№689/22-5 «Про перспективний план
розвитку сел. Коцюбинське» та рішенням
№ 711/22-5 «Про передачу деревної
рослинності віднесену до категорії
зелених насаджень в межах сел.
Коцюбинське» не встановлювались межі
селища Коцюбинське, а фактично
Коцюбинська селищна рада виконувала
вимоги ст. 173 ЗК України щодо реалізації
процедури встановлення меж селища.
Також слід зазначити, що Генерального
плану селища Коцюбинське на момент
ухвалення вищевказаних рішень не
існувало, його межі не були чітко
визначеними, а його статус був
сформований на підставі Указу Президії
Верховної Ради УРСР від 11 лютого 1941
року Тобто відсутні підстави вважати,
що Коцюбинська селищна рада при
винесенні вищевказаних рішень
вирішувала питання належності до її
території будь яких земель у певно
визначених межах. При цьому, наявність
у пропозиціях перспективного розвитку,
наданих на погодження селищної ради,
схем розвитку селища, не звільняло
органи, які виготовляють та погоджують
Генеральний план селища діяти у межах
закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 61
Цивільного процесуального кодексу
України (далі ЦПК України) обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. А тому
вищевказані обставини не підлягають
доказуванню.

Зважаючи на вищевикладене, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що на момент прийняття
спірного рішення Коцюбинською
селищною радою від 24 грудня 2008 р. №1795/25-5
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_2,
межі смт. Коцюбинське у передбаченому
законом порядку не були визначені та
встановлені.

Крім того, слід зауважити, що
згідно постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
грудня 2011 року, що залишена в силі
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 09 жовтня 2012 року, в якій
зазначається, що Коцюбинська селищна
рада, приймаючи оскаржувані рішення
діяла відповідно до встановленого на
момент прийняття відповідних рішень
порядку. Тобто всі зазначені рішення
приймалися за результатами отримання
позитивних висновків органів
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів, органів містобудування і
архітектури та охорони культурної
спадщини, природоохоронних і
санітарно-епідеміологічних органів.

За таких обставин, Коцюбинська
селищна рада не мала правових підстав
відмовити у наданні земельних ділянок
у власність, оскільки при прийнятті
рішень керувалася діючим
законодавством на момент винесення
таких рішень. Тому суд дійшов висновку,
що спірні рішення Коцюбинської
селищної ради були прийняті в межах
компетенції, у відповідності до
передбаченої вимогами статей 116 та 118 ЗК
України процедури безоплатної
передачі у приватну власність
земельних ділянок, але при цьому не
надана належної оцінки обставинам
місця розташування спірних земель в
межах чи за межами селища, й
відповідності прийнятих рішень до п. 12
Перехідних положень Земельного
кодексу України.

Згідно ст. 39 ЗК України
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм.

Крім того, встановлено, що на
момент прийняття спірного рішення
будь-яка містобудівна документація,
визначена Законом України «Про
планування і забудову територій» в смт.
Коцюбинське була відсутня, а
Перспективний план розвитку селища, на
який посилався представник
Коцюбинської селищної ради Київської
області та техніко-економічне
обґрунтування є видом землевпорядної
документації й згідно вимог
зазначеного закону не є містобудівною
документацією, яка б могла бути
підставою для прийняття спірного
рішення щодо відведення земельної
ділянки для містобудівних потреб. Тому
суд дійшов висновку, що Коцюбинською
селищною радою, при прийнятті
оскаржуваного позивачем рішення, було
порушено норми чинного законодавства
на момент прийняття такого рішення.

Так, при вирішенні спору, суд
першої інстанції не взяв до уваги
рішення Коцюбинської селищної ради №170
від 06 листопада 2009 року про
інвентаризацію меж, №75 від 29 квітня 2010
року про погодження проекту формування
і встановлення меж Коцюбинської
селищної ради та межі смт. Коцюбинське
Київської області та №153 від 15 вересня
2010 року про затвердження Генерального
плану смт. Коцюбинське, так як
обставини які ними підтверджуються не
існували на момент прийняття спірного
рішення, й тому не мають доказового
значення по справі.

На підставі викладених обставин
суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про наявність
правових підстав для визнання
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради від 24 грудня 2008 року
№1795/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 155
ЗК України у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Оскільки судом визнано
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради від 24 грудня 2008 року
№1795/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1, то є обґрунтованим і висновок
суду про те, що державний акт серії ЯЗ
№449613 на право власності на земельну
ділянку площею 0,1500 га (кадастровий
номер земельної ділянки :01:043:0027),
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
виданий на ім'я ОСОБА_2, підлягає
визнанню недійсним.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції щодо визнання недійсним
державного акта серії ЯЛ №325133 на право
власності на земельну ділянку площею
0,15 га, цільове призначення - для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, виданого на ім»я ОСОБА_1, та
скасування його державної реєстрації,
виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про визнання
недійсним державного акта серії ЯЛ
№325133 виданий на ім»я ОСОБА_1, суд першої
інстанції не врахував положення ст.ст.
81, 126, 152 ЗК України та ст.ст. 204, 328 ЦК
України, чим порушив вимоги Закону та
права та обов»язки ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що
державний акт на право власності на
спірну земельну ділянку був виданий
ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 24 грудня
2010 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за реєстром №1355.

Вказаний договір купівлі-продажу в
установленому законом порядку не ос
порений та не визнаний недійсним, у
зв»язку з чим позовні вимоги про
визнання недійсним державного акта
серії ЯЛ №325133 на право власності на
земельну ділянку площею 0,15 га, виданого
на ім.»я байдюка Д.Д., є передчасними і
не можуть бути задоволені.

Проаналізувавши матеріали справи та
виходячи з предмета заявленого позову,
колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області дійшла висновку про
невідповідність вимогам закону
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 18 липня 2014 року в
частині визнання недійсним державного
акта серії ЯЛ №325133 на право власності
на земельну ділянку площею 0,15 га,
цільове призначення - для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
виданого на ім»я ОСОБА_1 та скасування
його державної реєстрації, а тому
вказане рішення в зазначеній вище
частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 18
липня 2014 року в частині визнання
недійсним державного акту серії ЯЛ
№325133 на право власності на земельну
ділянку площею 0,15 га, цільове
призначення - для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
виданого на ім»я ОСОБА_1, та скасування
його державної реєстрації скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким в задоволенні позовної вимоги про
визнання недійсним державного акту
серії ЯЛ №325133 на право власності на
земельну ділянку площею 0,15 га, цільове
призначення - для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
виданого на ім»я ОСОБА_1 та скасування
його державної реєстрації - відмовити.

В решті заочне рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 18
липня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: