Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Соловей Р.С.
Справа № 428/292/13-ц
Провадження № 22ц/782/5362/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області

у складі: головуючого Соловей Р.С.,

суддів Медведєвої Л.П., Пащенко
Л.В.

при секретарі Скоробогатовій Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу

за апеляційною скаргою
Сєвєродонецької міської ради на
рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 19
листопада 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в
інтересах малолітньої ОСОБА_2 до
Сєвєродонецької міської ради
Луганської області про встановлення
факту проживання та визнання права
користування житловим приміщенням,
треті особи: КП «Житлосервіс
«Світанок», служба у справах дітей
Сєвєродонецької міської ради,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2013 року позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду в інтересах
малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження, з позовною заявою, яку
надалі уточнила (а. с. 64) та просила
встановити факт проживання
малолітньої ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1
разом з батьком ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а також визнати за
малолітньою ОСОБА_2 право користування
житловим приміщенням - квартирою за
вказаною вище адресою.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги
ОСОБА_1 було задоволено.

Сєвєродонецька міська рада, не
погодившись з таким рішенням, подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, як прийняте упереджено, з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, та новим
рішенням відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах
малолітньої ОСОБА_2 Апелянт вважає, що
судом не досліджено у повному обсязі
всі фактичні обставини, показанням
свідків дано невірну і упереджену
оцінку, висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта, представника
позивачки, представника третьої особи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Згідно з положеннями статті 10
Цивільного процесуального кодексу
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи. Згідно із статтею 11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

У справі встановлено наступні фактичні
обставини.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., є донькою
ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Останні перебували у
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано 03.07.2003 р. 24.04.2009 р. ОСОБА_1.
зареєструвала інший шлюб та змінила
прізвище на ОСОБА_1 Зазначені обставини
підтверджуються свідоцтвами про
одруження, про народження, про
розірвання шлюбу (а. с. 5 - 7).

ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований
у квартирі АДРЕСА_1.

Помер ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 р., що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим Відділом ДРАЦС
Сєвєродонецького МУЮ (а. с. 18).

Вказані обставини жодною із сторін не
заперечуються.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в
інтересах малолітньої ОСОБА_2, суд
першої інстанції керувався
положеннями частинами 1 та 2 ст. 64
Житлового кодексу України, згідно з
якими члени сім'ї наймача, до яких
відносяться, зокрема, їх діти, що
проживають разом з ним, користуються
нарівні з наймачем усіма правами і
несуть усі обов'язки, що випливають з
договору найму жилого приміщення;
частиною 2 ст. 160 Сімейного кодексу
України, відповідно до якої місце
проживання дитини, яка досягла десяти
років, визначається за спільною згодою
батьків та самої дитини. Суд виходив з
доведеності того, що малолітня ОСОБА_2
проживала з батьком у спірній квартирі,
тому набула права користування цим
житлом. При цьому суд послався на ряд
доказів: пояснення свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
фотознімки малолітньої ОСОБА_2 з
батьком ОСОБА_3 в спірній квартирі,
копії заяв ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про зняття
малолітньої ОСОБА_2 з реєстрації в
квартирі АДРЕСА_2 де проживає її мати
ОСОБА_1 та про її реєстрацію за адресою
проживання батька ОСОБА_3 в квартирі
АДРЕСА_1

Колегія суддів з висновками суду
першої інстанції не погоджується та
вважає обґрунтованими доводи апелянта.

Обгрунтованими є доводи апелянта щодо
невідповідності висновків суду першої
інстанції з причини необ'єктивної
оцінки доказів у справі у їх
сукупності.

Посилаючись у оскаржуваному рішенні не
показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_11 і ОСОБА_12, які, за
висновком суду, підтвердили те, що
малолітня ОСОБА_2 проживала разом з
батьком ОСОБА_3, суд першої інстанції не
звернув уваги на інші їх пояснення,
зафіксовані у журналі судового
засідання, та на деякі суперечності у
їхніх поясненнях.

Так, з показань свідка ОСОБА_6, яка є
хрещеною матір'ю малолітньої ОСОБА_2
вбачається, що остання періодично жила
то у матері, то у батька ОСОБА_3 ; бувала
у батька на канікулах, у вихідні дні.
ОСОБА_3. платив ОСОБА_1 на дочку
аліменти. (а. с. 55 - 55 зворот).

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що дочка
ОСОБА_3 після розлучення батьків жила з
матір'ю, а останнім часом часто ходила
до батька, який цікавився як доньці
лишити квартиру (а. с. 55 зворот).

З показань свідка ОСОБА_4 вбачається, що
вони придбали свою квартиру
по-сусідству з ОСОБА_3 у 2011 році. Свідок
стверджує, що дитина ОСОБА_2 жила з
ОСОБА_3, та періодично жила у матері (а.
с. 54 зворот - 55).

Свідок ОСОБА_5 даючи пояснення про
обставини проживання малолітньої
ОСОБА_2 з батьком, та стверджуючи про
свої хороші, дружні відносини з ОСОБА_3
пояснив, що йому наразі невідомо, чи
працював ОСОБА_3 та де, за які кошти той
жив (а. с. 55).

Отже, враховуючи вказані пояснення
зазначених свідків підтверджується не
постійне проживання малолітньої
ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_3, а лише тісне
спілкування доньки з батьком, їх хороші
відносини, проведення дитиною у батька
часу на канікулах та у вихідні із
залишенням на ніч, про що свідчать і
наявні у справі фотознімки малолітньої
ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_3 у спірній
квартирі, в школі, біля школи, на вулиці
(а. с. 70 - 77).

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які в складі
слідчо-оперативної групи
Сєвєродонецького МВ ГУМВС виїздили на
місце події з приводу смерті ОСОБА_3, не
можуть пояснити, з ким проживав до
смерті ОСОБА_3., та з їхніх показань
вбачається, що запис у постанові про
відмову у порушенні кримінальної
справи про те, що ОСОБА_3. жив самостійно
зроблено зі слів та лише з метою
визначення захворювань померлого та
причини смерті (а. с. 95 - 95 зворот). На це
звернув увагу суд першої інстанції у
оскаржуваному рішенні, зазначивши про
те, що запис у постанові про відмову у
порушенні кримінальної справи про
самостійне проживання ОСОБА_3 нічим не
підтверджений.

Проте колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу на іншу
обставину: з постанови
Сєвєродонецького МВ ГУМВС України в
Луганській області про відмову у
порушенні кримінальної справи від
04.09.2012 р. вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
про смерть ОСОБА_3 повідомила його кума
ОСОБА_6 з пояснень якої було
встановлено, що померлий жив
самостійно, а його колишня дружина жила
окремо по Радянському проспекту (а. с.
86). У разі, якби малолітня ОСОБА_2 жила б
постійно з батьком, ОСОБА_6 нічого не
завадило б сказати про це учасникам
слідчо-оперативної групи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції також взяв до уваги
заяви ОСОБА_1 про зняття її доньки
ОСОБА_2 з реєстрації за місцем
проживання в квартирі АДРЕСА_2 (а. с. 9 - 10)
та заяви ОСОБА_3 про реєстрацію його
дочки ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 11 -
12), датовані 15.12.2011 р.

Натомість, ОСОБА_1 залишилась
зареєстрованою в квартирі за адресою
АДРЕСА_2. Позивачка ОСОБА_1 у судовому
засіданні пояснювала, що оригінали
документів на зняття з реєстрації
дитини та на її реєстрацію у спірній
квартирі знаходяться у неї, і вона
повинна була дати їм подальший хід (а. с.
44 зворот - 45).

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що зазначені докази свідчать про
вчинення ОСОБА_3 дій на реєстрацію
своєї доньки у спірній квартирі, як
члена своєї сім'ї.

Колегія суддів з такими висновками не
погоджується, та вважає, що вказані дії
ОСОБА_3 свідчили лише про намір батька
зареєструвати доньку у своїй квартирі,
але зазначені заяви як письмові докази,
не містять підтвердження того, що
малолітня ОСОБА_2 була членом сім'ї
ОСОБА_3

Крім того, слід зазначити, що вказаний
намір ОСОБА_3 так і лишився тільки
наміром, як і намір приватизувати
спірну квартиру та подарувати її
малолітній доньці (а. с. 15 - 17), хоча для
здійснення цих намірів ОСОБА_3. та
ОСОБА_1 мали достатньо багато часу. Адже
заяви щодо зняття малолітньої ОСОБА_2 з
реєстрації та її реєстрації в спірній
квартирі датовані 15.12.2011 р.,
довіреності, видані ОСОБА_3 на
здійснення приватизації спірної
квартири на його ім'я та дарування цієї
квартири доньці (що могло бути
здійснено лише після приватизації),
були датовані 20.12.2011 р., а помер ОСОБА_3.
ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Суд першої інстанції не взяв до уваги
довідку КП «Єдиний розрахунковий центр
м. Сєвєродонецька», з якої вбачається,
що ОСОБА_2 проживав та був
зареєстрований у спірній квартирі до
дня смерті один (а. с. 41), а також акт
перевірки санітарно-технічного стану
державної квартири АДРЕСА_1 від 18.09.2012
р., яким було встановлено, що ОСОБА_3. був
зареєстрований та мешкав у спірній
квартирі один (а. с. 42), посилаючись на
те, що складання даних документів не
мало на меті встановлення будь-яких
фактів для підтвердження обставин, що є
предметом доказування у даній справі.

Не взяв до уваги суд і показання свідка
ОСОБА_13 яка пояснила, що при складанні
акту санітарно-технічного стану у
спірній квартирі після смерті ОСОБА_3
дитячих речей вона не бачила; що в
квартирі, яка є однокімнатною,
знаходився диван, меблева стінка; що
сусідка з квартири АДРЕСА_4 яка була
запрошена для огляду, не казала, що з
ОСОБА_3 хтось проживав; що, працюючи
майстром дільниці, на якій розташована
спірна квартира, у зв'язку із
заборгованістю за комунальні послуги
вона неодноразово приходила до ОСОБА_3,
але квартиру ніхто не відчиняв, а
сусіди казали, що ОСОБА_3. перебуває на
заробітках (а. с. 54 - 54 зворот).

Суд послався на те, що акт перевірки
санітарно-технічного стану спірної
квартири та показання свідка ОСОБА_13
стосуються періоду після смерті
ОСОБА_3, а не встановлення обставин
проживання з ним малолітньою ОСОБА_2

На думку колегії суддів, кожен із
вказаних доказів сам по собі не мав би
вирішального значення для
спростування позовних вимог, проте у
сукупності з іншими вказані докази
також мають значення для справи для
підтвердження заперечень апелянта
щодо позовних вимог. Свідок ОСОБА_13
давала пояснення, які наведені вище, і
стосовно періоді за життя ОСОБА_3

Те, що малолітня ОСОБА_2 мешкає за
адресою АДРЕСА_2, значиться у середній
загальноосвітній школі 1-Ш ступенів № 13
міста Сєвєродонецька, де вона
навчається (а. с. 37).

З інформації Сєвєродонецької міської
багатопрофільної лікарні вбачається,
що малолітня ОСОБА_2, мешкаючи за
адресою АДРЕСА_2, обслуговувалась у
дитячій поліклініці, куди зверталась
декілька разів з приводу захворювань
та за довідкою для спортивної секції
протягом періоду з 01.09.2010 р. по
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. самостійно або з матір'ю
(а. с. 69).

На копіях виписок з амбулаторної карти
малолітньої ОСОБА_2 видно, що зазначено
адреси і по АДРЕСА_1 і по АДРЕСА_2 що є
логічним, оскільки до 2003 року дитина з
батьками жила у спірній квартирі, а
потім з матір'ю вибула на інше місце
проживання.

Як вбачається із довідки КП
«Житлосервіс «Світанок» від 05.03.2012 р., в
спірній квартирі, окрім ОСОБА_3, ніхто
зареєстрованим не був та у складі сім'ї
ніхто не зазначений (а. с. 8).

З облікової картки на спірну квартиру
вбачається, що ОСОБА_1. (ОСОБА_1) та
ОСОБА_2 були виписані 07.08.2003 р. на
АДРЕСА_3 (а. с. 40), а з довідки КП
Сєвєродонецьке БТІ вбачається, що
ОСОБА_1 на праві приватної спільної
часткової власності належала 61/100
частка жилого приміщення у гуртожитку
по АДРЕСА_3, яка нею була відчужена
16.05.2011 р. Крім того, позивачці належала
на праві приватної власності квартира
за адресою АДРЕСА_2 на підставі
договору купівлі-продажу від 23.10.2004 р.,
яка була відчужена за договором
дарування від 23.06.2010 р. (а. с. 19).

На засіданнях комісії з питань захисту
прав дитини з грудня 2008 року питання
щодо визначення місця проживання
неповнолітньої ОСОБА_2 не розглядалося,
що підтверджується листом Служби у
справах дітей Сєвєродонецької міської
ради (а. с. 39).

Слід звернути також на наступні
обставини.

З рішення Сєвєродонецького міського
суду від 02.06.2003 р, яким було розірвано
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1., вбачається,
що позивачка при поданні позову про
розірвання шлюбу послалась на те, що
ОСОБА_3. в сім'ї поводиться негідно,
зловживає спиртними напоями, вчиняє
сварки (а. с. 59).

Довідкою УПФУ в м. Сєвєродонецьку №
9512/02-16/1 від 23.07.2013 р. підтверджується, що
з пенсії ОСОБА_3 утримувались аліменти
на двох дітей, у тому числі на дочку
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н. (а. с. 60), тобто на
ОСОБА_2, що підтверджує також, що
остання жила з матір'ю, яка на утримання
донь отримувала від ОСОБА_3 аліменти.

Зазначені вище докази колегія суддів
вважає об'єктивними та такими, що у
своїй сукупності підтверджують ту
обставину, що малолітня ОСОБА_2 після
розлучення батьків постійно проживала
та проживає із своєю матір'ю ОСОБА_1 а з
батьком ОСОБА_3 вона мала добрі
відносини, у зв'язку з чим приходила до
нього в гості, бувала в нього
періодично, зокрема, у вихідні та на
канікулах.

Не звернув уваги суд першої інстанції
на те, що і сама позивачка, підтримуючи
позовні вимоги та намагаючись довести
факт проживання своєї доньки у спірній
квартирі та право останньої на
користування спірною квартирою, у
судовому засіданні в суді першої
інстанції пояснювала, що після того, як
вона пішла від чоловіка, то з донькою
жила у гуртожитку; потім донька жила і з
нею (позивачкою) та з її новим
чоловіком, і з батьком (а. с. 43 зворот);
ОСОБА_3. був у хороших стосунках з
донькою, ходив до школи, забирав доньку
на канікули; ОСОБА_3. підробляв сторожем
на турбазі, отримував пенсію по
інвалідності, випивав (а. с. 44).

Отже, і з пояснень позивачки
вбачається, що її донька постійно жила
з нею, а до батька ходила періодично.

За змістом ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу
України до членів сім'ї наймача
належать, зокрема, його діти, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

Як передбачено приписами ст. 65 ЖК
України, наймач вправі в
установленому порядку вселити в
займане ним жиле приміщення , зокрема,
своїх неповнолітніх дітей. Особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами,
наймачем та членами його сім'ї, які
проживають з ним, не було іншої угоди
про порядок користування жилим
приміщенням.

Згідно з роз'ясненням Верховного Суду
України у п. 9 постанови Пленуму №2 від
12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України при
вирішенні спорів про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд
повинен з'ясувати, зокрема, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з
наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання.

Натомість, із зазначеної вище
сукупності доказів не було встановлено
що ОСОБА_3 було вселено малолітню
ОСОБА_2 в спірну квартиру, а, навпаки,
досліджена сукупність доказів
спростовує доводи позивачки про
постійне проживання малолітньої
ОСОБА_3. у спірній квартирі

Враховуючи вказані обставини, колегія
суддів не вбачає підстав для
встановлення факту проживання
малолітньої ОСОБА_2 у спірній квартирі
з батьком ОСОБА_3 та для визнання за нею
права користування спірною квартирою.
Отже, висновки суду першої інстанції у
оскаржуваному рішенні не
відповідають встановленим фактичним
обставинам та спростовуються доводами
апелянта. Давши дослідженим доказам у
справі необ'єктивну оцінку, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
щодо задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта щодо того, що суд
повинен був визначити момент втрати
позивачкою та її малолітньою донькою
ОСОБА_2 права користування жилим
приміщенням у спірній квартирі в
порядку ст.. 107 ЖК України після зняття з
реєстрації 07.08.2003 р., не заслуговують на
увагу, оскільки питання втрати права на
житло наразі не є предметом розгляду у
даній справі.

Згідно з вимогами ст. 309 ЦПК України
апеляційний суд скасовує рішення суду
першої інстанції і ухвалює нове
рішення або змінює рішення, зокрема,
якщо висновки суду не відповідають
встановленим фактичним обставинам.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає за необхідне оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Сєвєродонецької
міської ради задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 19
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в
інтересах малолітньої ОСОБА_2 до
Сєвєродонецької міської ради
Луганської області про встановлення
факту проживання та визнання права
користування житловим приміщенням
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення, та
може бути оскаржено у касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: