РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/14295/13-ц

2/643/418/14

03.04.2014 року Московський районний суд м.
Харкова у складі:

Головуючого судді - Сиротникова Р.Є.,

при секретарі Лебединській Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Московського
районного суду м. Харкова цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення шкоди,
завданої залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
Московського районного суду м. Харкова
із вищевказаним позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, в якому просить суд примусити
відповідачів виплатити їй заподіяну
залиттям 25.05.2010 року матеріальну (5007
грн.) та моральну шкоду (3000 грн.).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначила, що 25 травня 2010 року
відбулося залиття квартири АДРЕСА_1, в
якій зареєстрована та мешкає позивач
разом зі своєю родиною. Так, позивач
зазначила, що залиття вищевказаної
квартири відбулося з вище розташованої
квартири №3 в якій відповідач ОСОБА_2
протягом декількох днів проводив воду
на 2-й поверх та залишив, не закріпивши,
трубу без нагляду на ніч. Вночі трубу
прорвало, внаслідок чого звечора 24.05.2010
року вода текла по стінах під'їзду та
квартири позивача, пошкодивши їй
коридор, стіни та підвісну стелю на
кухні, а також стіну в житловій кімнаті.
Акт про залиття було складено
спеціалістами дільниці №30 КП
«Жилкомсервіс».

Стіна та перекриття в квартирі
позивача за півроку не просохли, в домі
з'явилась пліснява, якої раніше не було.
ОСОБА_4 відмовився від допомоги в
ремонті, сплачувати позивачу
компенсацію за завдані збитки
добровільно він також не погодився.
Поступово позивач разом зі своєю
родиною зробили ремонт у власній
квартирі самотужки, за власні гроші.
Позивач у позовній заяві зазначила, що
приблизна вартість ремонту
складається з вартості будівельних
матеріалів та вартості ремонтних
робіт,та складає 5007 грн. В зв'язку із
погіршенням стану здоров'я та
нервовими стресами, завданими членам
родини позивача, які самотужки
ліквідовували наслідки залиття, в
зв'язку із необхідністю для позивача
пити ліки від нервових перевантажень
та спазмів та перенесеного у 2012 році
позивачем інсульту, а також відривом
дочки позивача - ОСОБА_5 від улюбленої
праці на ремонти, позивач вважає що їй
та її родині заподіяно моральну шкоду,
на суму не меншу ніж 3000 грн. крім іншого,
позивач в позовній заяві зазначила, що
вперше вона звернулась до суду із
позовом 25.05.2013 року, але через хворобу
чоловіка - інваліда 1-ї групи та його
смерть, вона не змогла бути присутньою
на судових засіданнях з червня по
серпень 2013 року. у09 вересня 2013 року
вранці в позивача стався гіпертонічний
криз в зв'язку із чим вона не змогла
повідомити суд про поважність причин
відсутності на судовому засіданні
90.09.2013 року, в зв'язку із чим судом її
позов було залишено без розгляду. Не
бажаючи витрачати час на апеляційне
оскарження вказаної вище ухвали суду,
вона знову звернулась до суду із
аналогічним позовом.

В судовому засіданні представник
позивача, що діє на підставі
нотаріально посвідченої довіреності, -
ОСОБА_5 позов з викладених у ньому
підстав підтримала, просила
задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому
засіданні проти позову заперечували,
звернулись до суду із письмовими
запереченнями проти позову та
клопотанням про застосування строків
позовної давності, встановлених ЦК
України для таких спорів.

Так, в письмових запереченнях проти
позову та безпосередньо в судовому
засіданні відповідач ОСОБА_2 зазначив,
посилаючись на необґрунтованість
позову та заперечуючи щодо розміру
завданих збитків, що позивачем надано
до суду неналежні та неприпустимі
докази на підтвердження фактів та
обставин, про які йдеться у позові.
Зокрема, наданий позивачем «Акт про
залиття», на думку відповідачів,
складений із порушенням процедури,
встановленої у Правилах утримання
житлових будинків та прибудинкових
територій, не встановлені конкретні
причини залиття (труб та водопровідних
комунікацій на той час в квартирі не
було), не встановлено винного у залитті,
оскільки квартира АДРЕСА_1 є
комунальною квартирою, де, окрім
відповідача, є ще співвласники - ОСОБА_7
та ОСОБА_8

Крім того, відповідачі в своїх
запереченнях проти позову зазначають,
що взагалі ніякої комісії в 2010 році до
їхньої квартири не приходило, в акті
відсутні підписи сторін та сусідів.
Відповідачі зазначили, що до 2012 року в
своїй частці квартири вони не
проживали, робили там відновлювальний
ремонт після пожежі 2006, 2007 року. вони
неодноразово зверталися до КП
«Жилкомсервіс» та КП «Вода» щодо
вирішення питання підведення до їхньої
квартири водопроводу, на підтвердження
чого надали відповідні копії листів.
Відповідачі зазначили, що залиття
квартири позивача дійсно мало місце,
але у 2006 та 2007 роках та відбулось вона
внаслідок пожежогасіння квартири,
власниками якої на той момент вони ще
не були. На підтвердження цього факту
відповідачі надали копію листа
пожежної служби.

Відповідачі також зазначили, що
позивачем не доведено розмір заявлених
нею до стягнення збитків, в зв'язку із
чим просили суд відмовити у позові в
повному

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідачів, розглянувши
матеріали справи, дослідивши та
оцінивши письмові докази по справі у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що у задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та не
заперечувалося сторонами, що позивач
ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_3.

Згідно Акту обстеження від 25.05.2010 року,
копія якого міститься в матеріалах
справи, 25.05.2010 року було проведено
обстеження квартири АДРЕСА_3, та було
встановлено, що квартира №1
розташована на першому поверсі
двоповерхового цегляного будинку в
один під'їзд. Квартира
чотирьохкімнатна, площею 80 кв.м.. в
житловій кімнаті, площею 16 кв.м. на
стіні видно мокрі сліди залиття площею
1,5 кв.м., в коридорі, площею 7,3 кв.м. на
стелі та стінах мокрі сліди залиття
площею 1 кв.м., на кухні, площею 8 кв.м. на
стелі та стіні мокрі сліди залиття,
площею 6 кв.м. Причиною залиття є те, що
на другому поверсі в кв. №3 була
несправна труба холодної води.

Дійсно, ст. 22 ЦК України передбачено, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода , завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини. Відповідно
до ст. 1192 ЦК України з урахуванням
обставин справи суд може зобов'язати
особу, яка завдала шкоду майну,
відшкодувати її в натурі або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі. Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню, визначається
відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі.

Так, матеріали цивільної справи
містять копію довідки дільниці КП
«Жилкомсервіс» №30 від 16.01.2009 року (а.с.
26), з якої вбачається, що в квартирі
АДРЕСА_1 є зареєстрованим, окрім
відповідачів у справі, ОСОБА_7, крім
того співвласником вказаної квартир
(незареєстрованим у ній) є ОСОБА_9

Разом з тим, матеріали справи не
містять жодного доказу на
підтвердження того факту, що саме
неправомірні дії (бездіяльність)
відповідачів у справі потягли за собою
завдання позивачеві матеріальних
збитків та моральної шкоди.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року, із відповідними
змінами, «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що відповідно до
норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодування в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року, із відповідними
змінами, «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Зробивши системний аналіз
вищезазначених пунктів постанов
Пленумів Верховного Суду України, суд
вважає, що при вирішенні вказаного
спору, у судовому засіданні не
встановлені ані наявність самої такої
шкоди; ані факт протиправної, винної
поведінки у формі дій або
бездіяльності відповідачів; ані
причинний зв'язок між діями або
бездіяльністю відповідачів та
наслідками, у вигляді шкоди, що була
заподіяна позивачу.

Крім того, суд вважає передчасним,
необґрунтованим та недоведеним розмір
заявлених до стягнення позивачем сум
матеріальної та моральної шкоди.

Так, позивачем заявлено до стягнення 5007
грн. 00 коп. матеріальної шкоди завданої
їй внаслідок залиття квартири. В
обґрунтування вимог, позивач
посилається на акт комісії
житлово-експлуатаційної дільниці від 25
травня 2010 року та на приблизні розцінки
на ремонтні роботи, надає копії
товарних чеків на суму 1512,00 грн.
викладені позивачем у позові
зобов'язання щодо найму
ремонтно-будівельної організації для
уточнення вартості ремонтних робіт
позивачем не виконані.

Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Належних та допустимих доказів, в
розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на
підтвердження доводів позову та
розміру заявленої до стягнення
матеріальної шкоди, ОСОБА_1 не надано.

Не підлягає задоволенню і вимога
ОСОБА_1 в частині стягнення з
відповідачів 3000 грн. 00 коп. моральної
шкоди.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у
п.4 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому ця
шкода полягає, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

В матеріалах справи, як і в судовому
засіданні, представником позивача не
наведені належні обґрунтування
позовних вимог немайнового характеру,
не наведено доказів, які підтверджують
позовні вимоги в цій частині, не
вказано з яких саме міркувань позивач
виходила, визначаючи розмір суми
відшкодування моральної шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Крім того, відповідно до ст. ст. 256, 257, 261
ЦК України позовна давність - це строк,
у межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно положень ст. 267 ЦК України, заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

В роз'ясненнях, що містяться в п. 11
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року передбачено, що встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Так, відповідно до статті 72 ЦПК України,
право на вчинення процесуальної дії
втрачається із закінченням строку,
встановленого законом або судом.
Документи, подані після закінчення
процесуальних строків, залишаються без
розгляду, якщо суд за клопотанням
особи, що їх подала, не знайде підстав
для поновлення або продовження строку.

Стаття 73 ЦПК України встановлює
порядок поновлення та продовження
процесуальних строків. Так, суд
поновлює або продовжує строк,
встановлений відповідно законом або
судом, за клопотанням сторони або іншої
особи у разі його пропущення з поважних
причин. Питання про поновлення чи
продовження пропущеного строку
вирішує суд, у якому належало вчинити
процесуальну дію або до якого потрібно
було подати документ чи доказ. Про
місце і час розгляду цього питання
повідомляються особи, які беруть
участь у справі. Присутність цих осіб
не є обов'язковою. Одночасно з
клопотанням про поновлення чи
продовження строку належить вчинити ту
дію або подати той документ чи доказ,
стосовно якого заявлено клопотання.

Матеріали справи не містять ані
клопотання позивача про поновлення
строку позовної давності, пропущеного
позивачем з поважних причин, ані
доказів того, що цей строк пропущено
саме з поважних причин.

За наведених обставин суд вважає, що у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої внаслідок
залиття квартири слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст. ст.
10, 11, 60‚ 88, 169, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої
залиттям квартири - відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Харківської області
через Московський районний суд м.
Харкова протягом десяти дні з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя

Сиротников Р.Є.