АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________
Провадження №22ц/790/6825/14
Головуючий1 інстанції - Губська Я.
Справа №640/936/14-ц
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 р.
Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого судді - Кіпенка
І.С.,

суддів - Макарова Г.О.,
Кружиліної О.А.,

при секретарі - Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 02 вересня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до Головного
управління МВС України в Харківській
області, прокуратури Харківської
області про відновлення особистих
немайнових прав та відшкодування
моральної шкоди, судових витрат,

в с
т а н о в и л а:

21.01.2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до Головного управління МВС
України в Харківській області,
прокуратури Харківської області про
відновлення особистих немайнових прав
та відшкодування моральної шкоди,
судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що їй ніколи не
пред'являлось обвинувачення у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 94 КК України
(в редакції 1960 року), кримінальна справа
щодо неї за цим складом злочину не
порушувалась. Проте в інформаційній
базі інформаційно-аналітичного
забезпечення ГУМВС України в
Харківській області наявними є такі
відомості і це спричиняє їй моральну
шкоду.

Після уточнення позовних вимог (а.с. 136)
позивачка просила:

- поновити стан ОСОБА_2, який існував до
порушення її особистих немайнових
прав;

- зобов'язати прокуратуру Харківської
області та Головне управління МВС
України в Харківській області
анулювати недостовірну інформацію
(персональні дані) стосовно ОСОБА_2 у
відомостях УІАЗ ГУМВС України в
Харківській області у повному обсязі, а
саме: щодо її арешту 11.01.1995 року
Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України
в Харківській області за ст. 94 КК
України; щодо зміни 31.01.1995 року
запобіжного заходу стосовно неї за
постановою прокурора
Орджонікідзевського району м. Харкова
від 30.01.1995 року на підставі ст. 227 КПК
України; щодо відсутності рішення по
цій справі за ст. 94 КК України стосовно
неї станом на 12.08.2013 року; щодо
припинення 22.08.1996 року кримінальної
справи № 1895030 за ст. 187 ч.1 КК України
стосовно неї на підставі ст. 7 КПК
України, - впродовж одного календарного
місяця з моменту набрання законної
сили рішенням суду за цим позовом;

- стягнути солідарно в рівних частинах
з відповідачів на користь ОСОБА_2
судові витрати по цій справі.

В обґрунтування завданої моральної
шкоди позивачка посилалась на вимоги
ст.ст. 276, 23 ЦК України та ті обставини,
що внаслідок протиправних дій
відповідачів вона зазначала душевних
страждань, що принижувало її честь,
гідність, ділову репутацію, позбавляло
можливості гідним чином
працевлаштуватись, зайняти відповідну
посаду, виїхати за кордон.

В судовому засіданні першої інстанції
позивачка та її представники позовні
вимоги підтримали в повному обсязі та
просили їх задовольнити.

Представник ГУМВС України в
Харківській області проти позовних
вимог заперечував, зазначаючи про те,
що в діях ГУМВС України в Харківській
області не було допущено
правопорушень, пов'язаних з діями або
бездіяльністю у сфері
публічно-правових відносин та
порушенням немайнового права позивача.

Представник прокуратури Харківської
області в судовому засіданні просив
відмовити в задоволенні позовних
вимог, оскільки доводи ОСОБА_2 є
необґрунтованими та недоведеними.

Рішенням Київського районного суду
м. Харкова від 2 вересня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним
рішенням суду ОСОБА_2 подала на нього
апеляційну скаргу, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просила
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Як вбачається з матеріалів справи
сторони належним чином повідомлені про
час і місце розгляду справи (а.с.208-210).
Проте, в судове засідання сторони не
з'явились.

Неявка осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час та
місце судового розгляду справи
являється їх волевиявленням, яке
свідчить про відмову від реалізації
свого права на безпосередню участь у
судовому розгляді справи та інших
процесуальних прав, тому не може бути
перешкодою для розгляду судом
апеляційної інстанції питання по суті.

Судова колегія, перевіряючи законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши доповідь судді,
пояснення сторін по справі, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи та обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє скаргу,
якщо встановить, що суд першої
інстанції постановив рішення з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Вирішуючи спір, районний суд повно і
всебічно дослідив обставини справи,
представлені докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин та закон їх регулюючий.

Судовим розглядом встановлено,
не заперечується сторонами, що станом
на 12.08.2013 року в відомостях УІАЗ ГУМВС
України в Харківській області відносно
ОСОБА_2 було зазначено: 11.01.1995
заарештована Орджонікідзевським РВ
ХМУ УМВС України в Харківській області
за ст. 94 КК України Згідно постанови
прокурора Орджонікідзевського району
м. Харкова від 30.01.1995 року керуючись ст
227 КПК України 31.01.1995 року запобіжний
захід було змінено та із-під варти
звільнена. Станом на 12.08.2013 року рішення
по справі немає. 30.06.1995 притягувалась
прокуратурою Харківської області за
ст. 187 ч.1 КК України, 22.08.1996 року
кримінальна справа № 1895030 припинена
керуючись ст. 7 КПК України, (а.с. 16, 138-139).

Згідно відповіді Управління
інформаційно - аналітичного
забезпечення ГУ МВС України в
Харківській області від 08.08.2014 року до
обліків УІАЗ ГУМВС України в
Харківській області внесені
відповідні зміни та станом на 08.08.2014
року ОСОБА_2 до кримінальної
відповідальності не притягується, не
знятої чи не погашеної судимості не має
та в розшуку не перебуває. ( а.с. 169).

Таким чином суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
станом на час розгляду справи, особисті
немайнові права позивачки, які вона
просить поновити в позовній заяві не
порушені і підстав для зобов'язання
прокуратури Харківської області та ГУ
МВС України в Харківській області
анулювати недостовірну інформацію
(персональні дані) стосовно ОСОБА_2 у
відомостях УІАЗ ГУМВС України в
Харківській області немає.

Моральна шкода, завдана фізичній
або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовуються особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків
встановлених частиною 2 статті 1167 ЦК
України.

Юридичною підставою відповідальності,
яка виникає внаслідок заподіяння
шкоди, є склад цивільного
правопорушення. Його елементами є:
протиправна поведінка правопорушника;
вина (винний характер дій)
правопорушника; безпосередній
причинно-наслідковий зв'язок між
шкодою та протиправною поведінкою
правопорушника; шкода правам чи
охоронюваним законом інтересам осіб,
постраждалих дій правопорушника.

Позивачем не доведено, що заподіяна їй
моральна шкода стала наслідком саме
дій чи бездіяльності відповідачів та
відсутній причинний зв'язок між діями
відповідачів та збитками, заподіяними
позивачу. Доказів в обґрунтування
доводів позивачки про неможливість
гідним чином працевлаштуватись,
зайняти відповідну посаду та виїхати
за кордон суду також не надано.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки і не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені в рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Суд дав належну оцінку всім наявним у
справі доказам, та навів у рішенні
мотиви спростування кожного з доводів,
які наводилися.

З врахуванням обставин справи, наданих
позивачкою доказів, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, про відсутність
правових підстав для задоволення
позову, оскільки позивачка не довела
свого позову, наявність вини
відповідачів та спричиненні моральної
шкоди, що є її обов'язком відповідно до
засад змагальності процесу та ст. ст. 15,
30 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які привели або могли привести
до неправильного вирішення справи,
оскільки рішення судом першої
інстанції постановлено відповідно до
вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ст. 307, ст.
308, ст.311, п.1 ст.312, 313,315- 317 ЦПК України,
судова колегія судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Харкова від 02 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: