Р І Ш Е Н Н Я Провадження №2/200/4478/14

Іменем України

04 грудня 2014р. Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Решетніка М.О.

при секретарі Тиханській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Соціум» «Про розірвання трудового договору», -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що наказом №26-ОК від 01 липня 2013року вона була прийнятий на посаду економіста КС «Соціум» за основним місцем роботи на повний робочий день з посадовим окладом згідно штатного розкладу. Наказом №3-ОК від 03 лютого2014року її було переведено на посаду начальника відокремленого підрозділу «Львівське відділення кредитної спілки «Соціум». 03 лютого 2014року між відповідачем та нею було укладено трудовий договір №3. Відповідно до умов контракту, вона 01 вересня 2014року подала заяву про звільнення з займаної посади за власним бажання на підставі ст..38 КЗпП України. З 16 вересня вона не виходить на роботу, але її не було звільнено та не було видано трудову книжку з відповідним записом про звільнення. У звязку із чим, вона звернулась до суду та просить розірвати вказаний трудовий договір та зобовязати відповідача видати їй оформлену трудову книжку.

У судовому засіданні позивачка та представник позивача подали заяви, в яких заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі та розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, в звязку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи відповідно до ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, 01 липня 2013року ОСОБА_1 наказом №26-ОК було прийнято на посаду економіста Кредитної спілки «Соціум» за основним місцем роботи на повний робочий день з посадовим окладом згідно штатного розкладу (а.с.5).

Наказом №3-ОК від 03 лютого 2014року ОСОБА_1 було переведено на посаду начальника відокремленого підрозділу «Львівське відділення кредитної спілки «Соціум» за основним місцем роботи на повний робочий день з посадовим окладом згідно штатного розкладу (а.с.9).

03 лютого 2014року між Кредитною спідкою «Соціум» та позивачкою було укладено трудовий договір №3 (а.с.6-8).

Відповідно до п.2.1. вказаного договору, він є безстроковим трудовим договором. На підставі Договору виникають трудові відносини між працівником та роботодавцем.

Згідно до п.9.2. Договору, він припиняється: з ініціативи працівника у випадках, передбачених законодавством (ст..38, 39 КЗпП України) та цим Договором.

Відповідно до п.9.4 Договору, він розривається з попередженням відповідної сторони за два тижні.

Судом встановлено, що позивачкою 01 вересня 2014року було направлено на адресу КС «Соціум» заяву про звільнення з посади начальника відокремленого підрозділу «Львівське відділення кредитної спілки «Соціум» за власним бажанням, на підставі ст..38 КЗпП України (а.с.10, 11, 12).

16 вересня 2014року ОСОБА_1 направила на адресу КС «Соціум» заяву з проханням направити на адресу її проживання трудову книжку з відповідним записом та копію наказу про звільнення (а.с.13, 14, 15).

Розвязуючи спір, суд виходить з того, що до відносин сторін спору згідно з ст. 9 ЦК України застосовуються норми Кодексу законів про працю України, а якщо ним не визначені права і обовязки та підстави для їх виникнення чи припинення, способи захисту, то відповідні положення ЦК України.

За п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України до підстав припинення трудового договору віднесене розірвання трудового договору з ініціативи працівника з передбачених ст. 38 КЗпП України підстав, що за визначенням ст.ст. 651 ч. 3, 653 ч. 2 ЦК України кваліфікується односторонньою відмовою від договору в повному обсязі, що тягне припинення зобовязань з такого договору в установленому порядку трудових відносин між сторонами спору у цій справі. Оскільки право на розірвання в односторонньому порядку працівником трудового договору за власним бажанням передбачене ч. 3 ст. 38 КЗпП України з визначенням працівником на власний розсуд строку розірвання, то подану позивачем заяву належить визнати нічим іншим, як письмовим попередженням відповідача про односторонню відмову позивача від трудового договору.

Трудовий договір згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України припинений незалежно від дня вручення поштою заяви про звільнення у визначений працівником день, який згідно з ст. 47 цього Кодексу є останнім днем роботи, протягом якого роботодавець мав провести розрахунок і видати працівнику трудову книжку, без якої працівник не має змоги працевлаштуватися з укладенням нового трудового договору. Несвоєчасність вручення поштою заяви має значення для вирішення питання про відповідальність за прострочення у виконанні такого обовязку. Порушення роботодавцем своїх обовязків за ст. 47 КЗпП України, хоч би він і був не згодний з підставою звільнення, на яку вказав працівник, створює перешкоди для вирішення судом спору про оспорювання позивачем наказу (розпорядження) уповноваженого роботодавцем органу відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України, за гіпотезою якої можливе розвязання спору про законність звільнення за обставин, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, а формулювання роботодавцем причини звільнення визнається неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству.

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на національному рівні має бути гарантований правовий захист, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку, забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі Кудла проти Польщі).

За таких обставин, встановивши бездіяльність відповідача через відсутність наказу про звільнення з формулюванням його причин, що порушує конституційне право позивача на працю, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, визначаючи спосіб захисту порушених прав позивача з огляду на природу правовідносин, суду належить застосувати до відносин сторін згідно з ч. 1 ст. 8 ЦК України за аналогією ч. 3 ст. 235 КЗпП України, ухваливши рішення про визначення формулювання причини звільнення, вказавши її у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону, що цілком відповідатиме у цій справі вимогам ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо ефективності способу правового захисту.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,213-215,224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Вважати ОСОБА_1 звільненою 16 вересня 2014року з посади начальника відокремленого підрозділу «Львівського відділення кредитної спілки «Соціум» за власним бажанням у згідно з ч.1 ст.38 КЗпП України.

Зобовязати кредитну спідку «Соціум» видати ОСОБА_1 оформлену трудову книжку.

Строк апеляційного оскарження рішення 10 днів.

Заочне рішення може бути переглянути судом, що його постановив, за письмовою заявою відповідачів, котра може бути подана протягом десяти днів із дня отримання копії заочного рішення.

Суддя