У х в а л а

22 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Касьяна О.П., Мостової Г.І., Ступак О.В.,
Штелик С.П., розглянувши заяву ОСОБА_6
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до комунального
підприємства «Харківські теплові
мережі» про відновлення прав
споживачів,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до комунального
підприємства «Харківські теплові
мережі» (далі - КП «Харківські теплові
мережі»), мотивуючи свої вимоги тим, що
він проживає у приватизованій квартирі
АДРЕСА_1. 04 грудня 2006 року в квартирі
встановлено прилад обліку гарячої
води. Незважаючи на це, відповідач
нараховує йому плату за спожиту гарячу
воду за нормами споживання і тарифами,
встановленими рішенням виконавчого
комітету Харківської міської ради від
29 грудня 2000 року № 1886 і додатку до нього
щодо норм водопостачання. Посилаючись
на викладене, просив зобов'язати
КП «Харківські теплові мережі»
провести перерахунок плати за спожиту
гарячу воду за показниками приладу
обліку за період з 01 листопада
2011 року до 01 грудня 2013 року.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від
04 лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області 04 березня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 липня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 04 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області 04
березня 2014 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 липня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630, що потягло
ухвалення різних за змістом рішень у
подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвалу Верховного Суду України від 10
листопада 2010 року у справі за позовом
про захист прав споживачів та
відшкодування моральної шкоди, ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 жовтня 2012 року у справі за
позовом про стягнення заборгованості
за послуги теплопостачання та за
зустрічним позовом про визнання дій
незаконними, зобов'язання вчинити
певні дії та відшкодування моральної
шкоди.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

При постановленні ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 липня 2014 року, суд виходив
із того, що оскаржувані рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
ухвалені з додержанням норм
матеріального права та вважав
обґрунтованими висновки судів про те,
що оскільки після закінчення терміну
державної повірки, лічильники гарячої
води повірку не пройшли, відповідачем
правомірно нараховано позивачу оплату
за послуги постачання гарячої води
відповідно до нормативів (норм)
споживання за послуги водопостачання
та водовідведення.

Зі змісту ухвали Верховного Суду
України від 10 листопада 2010 року та
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 03 жовтня 2012
року, на які заявник посилається як на
підставу перегляду судового рішення,
не вбачається неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, оскільки в одному
випадку (судове рішення, яке є
предметом перегляду) суд погодився з
тим, що відповідачем правомірно
нараховано позивачу оплату за послуги
постачання гарячої води відповідно до
нормативів (норм) споживання за послуги
водопостачання та водовідведення,
оскільки після закінчення терміну
державної повірки, лічильники гарячої
води повірку не пройшли, а в інших
випадках (судове рішення, як приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права від 03 жовтня 2012
року) суд виходив із того, що та
обставина, що витрати, пов'язані з
проведенням повірки лічильників не
були включені у тарифи послуг, а,
відповідно, їх оплата не проводилась
останніми, не звільняє виконавця
послуг від обов'язку по проведенню ним
чергової повірки квартирних засобів
обліку, тому таке може мати значення
при виникненні спору щодо
відшкодування вказаних витрат, та у
випадку (судове рішення, як приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права від 10 листопада 2010
року) суд касаційної інстанції виходив
із того, що судом першої інстанції не
вирішено питання щодо обслуговування
приладу обліку води, повірка якого
здійснюється за законом, та не
з'ясовано, у зв'язку з чим виконавець
послуг не здійснив таку повірку.

Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини 1 статті
355 ЦПК України, може бути подана за
сукупністю таких умов: судом
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні і ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Отже, зміст заяви та додані до неї копії
ухвали Верховного Суду України від 10
листопада 2010 року та ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 жовтня 2012 року, не можуть
свідчити про наявність підстав для
задоволення заяви, оскільки із них не
вбачається різного тлумачення судами
змісту і сутності правових норм, що
призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; відсутнє
різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; відсутнє різне
визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
спірних правовідносин або поширення
дії норми на певні правовідносини в
одних випадках і незастосування цієї
самої норми до аналогічних відносин в
інших випадках, тобто різне
застосування закону, який не підлягав
застосуванню; відсутнє різне
застосування правил аналогії права чи
закону у подібних правовідносинах.

За таких обставин, наведені заявником
доводи не містять сукупність вказаних
умов та ознак неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
тому у допуску справи до провадження
Верховного Суду України слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до комунального підприємства
«Харківські теплові мережі» про
відновлення прав споживачів за заявою
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 липня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
О.П. Касьян

Г.І. Мостова

О.В. Ступак

С.П. Штелик