Справа №560/161/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2014 року Дубровицький районний
суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

представника третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги,

щодо предмета спору: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дубровиця справу за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа,
яка заявляє самостійні вимоги щодо
предмету спору, ОСОБА_6 про визнання
недійсними свідоцтв про право
власності на житловий будинок та про
право на спадщину, та визнаня права
власності на спадкове майно,

В С Т
А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з
позовом, у якому просить скасувати
рішення виконкому №5 Серницької
сільської ради Зарічненського району
Рівненської області від 28 січня 2010 року
« Про оформлення приватної власності
на домоволодіння, яке знаходиться в
АДРЕСА_1. Визнати недійсним свідоцтво
про право власності на будинок, видане
Серницькою сільською радою
Зарічненського району Рівненської
області на ім'я ОСОБА_8. Визнати за ним
право власності на спадкове майно -
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, що знаходиться
в АДРЕСА_1, як за спадкоємцем за
заповітом після смерті ОСОБА_9.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер його рідний дядько ОСОБА_9, який
за життя склав заповіт на ім'я позивача.
Після його смерті позивач напротязі
шести місяців фактично вступив в
управління та володіння спадковим
майном, а саме: забрав коня, воза,
реманент та став обробляти земельні
ділянки покійного. Із заявою про видачу
свідоцтва про право на спадщину
звернувся тільки нещодавно. Однак, у
його видачі, державним нотаріусом
Зарічненської державної нотаріальної
контори, позивачу було відмовлено, у
зв'язку з відсутністю належного
правовстановлюючого документу на
будинок та господарські приміщення.

При отриманні довідок у Серницькій
сільській раді, позивачу стало відомо,
що на будинок по АДРЕСА_1, видано
свідоцтво про право власності на
ОСОБА_8, покійну дружину ОСОБА_9.
Зазначене свідоцтво було видано на
підставі рішенні виконавчого комітету
Серницької с/ради №5 від 28.01.2010 року "Про
оформлення приватної власності на
домоволодіння, яке знаходиться в
АДРЕСА_1", особовий рахунок НОМЕР_1.

До початку розгляду справи по суті
позивачем подано заяву про зміну
предмету позову, за якою просить
скасувати рішення виконавчого
комітету Серницької сільської ради
"Про оформлення приватної власності на
домоволодіння, яке знаходиться в
АДРЕСА_1" від 28 січня 2010 року №5. Визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ
№ 987817 на житловий будинок в АДРЕСА_1,
видане виконавчим комітетом
Серницької сільської ради 21.07.2011 р. на
ім'я ОСОБА_8. Визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, видане 28 березня 2013 року
державним нотаріусом Зарічненської
районної державної нотаріальної
контори Герман В.М. у спадковій справі
№ 111/2012 р. на ім'я ОСОБА_2 після смерті
ОСОБА_8, зареєстроване в реєстрі за № 215.
Визнати за ним право приватної
власності на житловій будинок разом з
надвірними будівлями, що знаходиться в
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_9. Зміну
предмету позову мотивував тим, що право
власності на спірне будинковолодіння,
перейшло до іншої особи, а саме ОСОБА_2,
якій 28 березня 2013 р. державним
нотаріусом Герман В.М. було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на спірне будинковолодіння в
АДРЕСА_1.

11 листопада 2013 року ОСОБА_6 у якості
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги, щодо предмету спору, також
звернулась з позовними вимогами до
ОСОБА_2, у яких просить визнати частково
недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ
№ 987817 на житловий будинок в АДРЕСА_1,
видане виконавчим комітетом
Серницької сільської ради 21.07.2011 р. на
ім'я ОСОБА_8, в частині оформлення за нею
права власності на 50/100 частин цього
житлового будинку. Визнати частково
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, видане 28 березня
2013 року державним нотаріусом
Зарічненської районної державної
нотаріальної контори Герман В.М. у
спадковій справі № 111/2012 р. на ім'я
ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_8,
зареєстроване в реєстрі за № 215, в
частині оформлення за ОСОБА_2 права
власності на 50/100 частин житлового
будинку в АДРЕСА_1. Визнати за нею,
ОСОБА_6, право приватної власності на
50/100 частин житлового будинку разом з
надвірними будівлями, що знаходиться в
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті в 1972 році її
матері ОСОБА_10.

Свої позовні вимоги ОСОБА_6 мотивує тим,
що за позивачем по справі - ОСОБА_5 не
може бути визнано право власності на
увесь житловий будинок, оскільки вона
також успадкувала 1/2 частину даного
житлового будинку, ще після смерті його
забудовників у такій самій частці, як і
ОСОБА_9, а тому їй ще із 1972 року належить
право власності на 1/2 частину спірного
житлового будинку.

Спірний житловий будинок був
побудований у 1918 році подружжям
ОСОБА_11, 1886 року народження та ОСОБА_10,
1885 р.н., (батьками ОСОБА_6.), який належав
їм на праві спільної власності. При
цьому батько ОСОБА_11 помер раніше
матері, а тому спадщина після смерті її
батька ОСОБА_11. як члена двору, за
наявності іншого члена двору (її
матері) на його частку в дворі не
відкривалась.

ОСОБА_6, а також її діти кілька років
допомагали ОСОБА_10. у місці її
проживання, здійснювали за нею догляд,
надавали їй допомогу, а у віці 80 років,
коли вона була непрацездатною і
потребувала постійного стороннього
догляду, ОСОБА_6 перевезла свою матір
ОСОБА_10. у місце свого проживання в
АДРЕСА_2, де вона, до своєї смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживала
протягом останніх семи років.

Таким чином, мати ОСОБА_6 - ОСОБА_10, після
смерті у 1955р. її чоловіка ОСОБА_11, стала
одноосібним власником (домогосподарем)
спільно побудованого ними у 1918 році
житлового будинку. В 1972 році в день
смерті ОСОБА_10, відкрилася спадщина на
увесь спірний житловий будинок, яку
ОСОБА_6 прийняла шляхом фактичного
вступу в управління та володіння
спадковим майном.

Після смерті матері, спадщину також
прийняв її брат ОСОБА_9, тому вона та її
брат, успадкували по 50/100 частин
спірного житлового будинку.

В 2013 році ОСОБА_6 з'ясувала, що 21.07.2011 р.
на ім'я ОСОБА_8, дружини її покійного
брата ОСОБА_9, виконавчим комітетом
Серницької сільської ради було видано
та оформлено свідоцтво про право
власності на нерухоме майно на увесь
спірний житловий будинок, а в
подальшому, після смерті ОСОБА_8, в
порядку спадкування за заповітом, 28
березня 2013 року, державним нотаріусом
Зарічненської районної державної
нотаріальної контори Герман В.М. було
також видане на увесь спірний житловий
будинок свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_2.

Оформлення та видача у 2011 та 2013 рр.
зазначених свідоцтв на увесь житловий
будинок порушило її право власності на
50/100 спірного житлового будинку,
оскільки за цими документами її
фактично позбавлено права власності,
яке їй належить ще з 1972 р.

В судовому засіданні представник
позивача: ОСОБА_1, подав заяву, якою
просив залишити без розгляду позов в
частині позовних вимог про скасування
рішення виконкому №5 Серницької
сільської ради Зарічненського району
від 28 січня 2010 року "Про оформлення
приватної власності на домоволодіння,
яке знаходиться в АДРЕСА_1", також
просив зменшити позовні вимоги ОСОБА_5
із цілої частки до 1/6 частини житлового
будинку, а також визнати частково
недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ
№987817, видане виконавчим комітетом
Серницької сільської ради 21.07.2011 року
на ім'я ОСОБА_8 та свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, видане 28 березня
2013 року державним нотаріусом
Зарічненської районної державної
нотаріальної контори Герман В.М. на ім'я
ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_8 та визнати
за ОСОБА_5 право приватної власності на
1/6 частину житлового будинку разом із
надвірними будівлями, що знаходиться в
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_9. Проти
задоволення позовних вимог третьої
особи ОСОБА_6 не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2, а також її
представник ОСОБА_3 у судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_5 та
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмета спору не визнали,
просили суд відмовити у їх задоволенні
за безпідставністю, обгрунтовуючи
заперечення тим, що факт прийняття
спадщини, як позивачем так і третьою
особою не підверджено належними
доказами, оскільки ними не було
фактично прийнято спадщину, факту
прийняття спадщини не встановлено,
вони не звертались до нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини в
встановленому законом порядку.
Вважають, що у позовах слід відмовити
за недоведеністю.

Представник третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмету спору
ОСОБА_4 свій позов підтримує у повному
обсязі, при цьому проти задоволення
позову ОСОБА_5 не заперечує.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12
пояснила, що ОСОБА_6 забрала свою матір
ОСОБА_10 до себе додому, де вона прожила
ще близько семи років, а також забрала
корову. Після смерті ОСОБА_10 у 1972 році
корова залишилась у ОСОБА_6. Також
ОСОБА_6 перейшла і частина земельної
ділянки, якою вона до цього часу
користується.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13
суду пояснила, що коли ОСОБА_9
занедужав, то ОСОБА_5 доглядав його, а
після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_5 забрав до
себе коня, воза, плуг, борони,
реманент,обробляв земельну ділянку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14
суду пояснила, що у 1965 чи 1966 році
ОСОБА_10, а також її корову її дочка
забрала до себе доглядати. У неї вона
прожила 7сім років і померла у 1972 році.
Перед смертю дід ОСОБА_9 був лежачим і
його доглядав ОСОБА_5, якому він згодом
віддав коня, реманент та землю, якими
він користувався за його життя та після
його смерті. Пізніше ОСОБА_5 коня
продав, а за ті гроші поставив діду
ОСОБА_9 пам'ятник.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15
пояснила, що ОСОБА_6 забрала свою матір
ОСОБА_10 до себе додому. Окрім неї, вона
забрала також і її корову, яка
залишилась у ОСОБА_6 і після смерті
матері. Мати прожила у неї ще сім років,
де і померла у 1972 році. Дід ОСОБА_9 перед
смертю був лежачим і за конем ходив
ОСОБА_5. А після його смерті забрав коня
та віз собі.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні
пояснила, що дочка ОСОБА_6 забрала свою
матір до себе до хати в теж саме село, де
і сама проживала і через сім років вона
у неї померла. Після її смерті ОСОБА_6
корову залишила у себе.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, представника
відповідача, представника третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги,
щодо предмету спору справи, свідків,
суд приходить до висновку, що у
задоволенні заявлених позовів слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, обставини, визнані
сторонами, не підлягають доказуванню, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер рідний дядько позивача ОСОБА_9,
рідний брат його матері ОСОБА_6. Факт
смерті стверджується витягом з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про смерть від 11.12.2012
року (а.с. 17).

Після його смерті відкрилася спадщина
на 1/2 частину будинковолодіння в
АДРЕСА_1. На ім'я позивача покійний
залишив заповіт, який посвідчений
секретарем Серницької сільської ради
Зарічненського району Рівненської
області 06.06.2002 року та зареєстрований у
журналі реєстрації нотаріальних дій
під №24 (а.с.16).

Факт належності спірного
домоволодіння ОСОБА_9, а раніше його
батькам, стверджується
погосподарськими книгами Серницької
сільської ради (ксерокопії сторінок
книг додаються до позовної заяви),
випискою з погосподарської книги №5,
особового рахунку НОМЕР_2 від 04.03.2013
року.

Із заявою у нотаріальну контору про
видачу свідоцтва про право на спадщину
на той час позивач не звертався.
Звернувся лише в лютому 2013 року.

В той же час, ні ОСОБА_9, ні його
покійними батьками, свідоцтво про
право власності на будинок не було
оформлено. Саме у зв'язку з цим 28.02.2013
року державний нотаріус Зарічненської
державної нотаріальної контори
відмовила позивачу у видачі свідоцтва
про право на спадщину на житловий
будинок, мотивуючи відмову відсутністю
належного правовстановлюючого
документу на цей будинок та
господарські приміщення (а.с. 14).

Співвласником другої частки
будинковолодіння була дружина
покійного ОСОБА_9 - ОСОБА_8, яка на день
смерті ОСОБА_9 проживала разом з ним в
одному будинку, фактично прийняла
спадщину, та у свою чергу заповіла
успадковане майно ОСОБА_2, що
встановлено ухвалою апеляційного суду
Рівненської області від 15.05.2013 року у
справі за заявою ОСОБА_5,
заінтересовані особи Зарічненська
районна державна нотаріальна контора,
Серницька сільська рада
Зарічненського району Рівненської
області про встановлення факту
прийняття спадщини (а.с.63).

Крім того цією ж ухвалою заяву ОСОБА_5
про встановлення факту прийняття
спадщини було залишено без розгляду та
роз'яснено право пред'явлення позову на
загальних підставах.

Рішенням Зарічненського районного
суду Рівненської області від 01 жовтня
2013 року, яке набрало законної сили, у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
встановлення факту прийняття спадщини
в задоволенні позову відмовлено.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа щодо
якої встановлено ці обставини.

За загальним правило дії законів та
інших нормативно-правових актів у часі
(ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК
України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум
Верховного Суду України у п.1 постанови
«Про судову практику у справах про
спадкування» від 30 травня 2008 року № 7
роз'яснив, що відносини спадкування
регулюються правилами ЦК України, якщо
спадщина відкрилася не раніше 1 січня
2004 року. У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинний
на той час закон, зокрема, відповідні
правила ЦК Української РСР 1963 року, у
тому числі щодо прийняття спадщини,
кола спадкоємців за законом. У разі,
коли спадщина, яка відкрилася до
набрання чинності ЦК України і строк на
її прийняття не закінчився до 1 січня 2004
року, спадкові відносини регулюються
цим кодексом.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР (1963 р.)
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1)якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2)якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Згідно довідки виконавчого комітету
Серницької сільської ради від 04.03.13
року, на день смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1
проживала і була зареєстрована ОСОБА_8
(а.с.16), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно копії довідки, виданої 22.03.2007
року ще при житті на даний час покійній
ОСОБА_8 Серницькою сільською радою
(а.с.192), вона проживала в будинку одна,
що свідчить про прийняття нею спадщини
шляхом фактичного вступу в
управління і володіння спадковим
майном після смерті чоловіка ОСОБА_9,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Тобто ці
спадкові відносини регулювались ЦК 1963
року.

Той факт, що ОСОБА_8 фактично прийняла
спадщину та оформила її у
встановленому законом порядку після
смерті свого чоловіка ОСОБА_9
підтверджується також інформаційною
довідкою з Реєстру прав власності на
нерухоме майно, яке виникло на
підставі свідоцтва про право власності
серії ЯЯЯ № 987817 від 21.07.2011 року (а.с.93).

Виконавчим комітетом Серницької
сільської ради Зарічненського району
Рівненської області від 28.01.2010 року за
заявою ОСОБА_8 було прийнято рішення
про оформлення права приватної
власності на домоволодіння, яке
знаходиться в АДРЕСА_1 та про видачу
Рівненським обласним бюро технічної
інвентаризації свідоцтва про право
приватної власності на вищезгадане
домоволодіння (а.с.21).

Після смерті ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкоємець за заповітом
ОСОБА_2 прийняла спадщину, і як
вбачається з копії свідоцтва про право
на спадщину за заповітом від 28.03.2013 року
серії ВТВ №651789, виданого державним
нотаріусом Зарічненської державної
нотаріальної контори, на підставі
заповіту посвідченого державним
нотаріусом Зарічненської державної
нотаріальної контори Гсрман В.М. 14
лютого 2011 року за реєстром № 197,
спадкоємцями зазначеного в заповіті
майна ОСОБА_8, 1922 року народження, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_2. Спадкове
майно належало спадкодавцю на підставі
свідоцтва про право власності серії
ЯЯЯ № 987817, виданого виконавчим
комітетом Серницької сільської ради
21.07.2011 року та зареєстрованого в
Рівненському обласному бюро технічної
інвентаризації в реєстровій книзі №2,
номер запису 154-164 (а.с.56).

На вимогу статті 1299 Цивільного кодексу
України, право власності на зазначене в
цьому свідоцтві майно було
зареєстровано в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно. В
інформаційній довідці з Державного
реєстру прав на нерухоме майно щодо
об'єкта нерухомого майна - житлового
будинку в АДРЕСА_1, від 27.06.2013 року,
виданої Реєстраційною службою
Зарічненського районного управління
юстиції Рівненської області, в графі
"власник" зазначено ОСОБА_2 (а.с.54).

Отже, позивачем по справі під час
судового розгляду не було доведено
факту прийняття своєї частки спадщини
в розмірі 1/6 частини житлового будинку
разом з надвірними будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_1 належними і
допустимими доказами, так як і не
доведено поважності причин пропуску
строків подачі заяви про прийняття
спадщини в нотаріальну контору, а тому
позовні вимоги ОСОБА_5 не підлягають
задоволенню.

Щодо позовних третьої особи по справі
ОСОБА_6, то в судовому засіданні не
знайшли підтвердження обставини
прийняття нею спадщини після смерті
матері в порядку спадкування за
законом, оскільки суду не надано жодних
переконливих і допустимих доказів в їх
підтвердження. Показаннями свідків,
допитаних в судовому засіданні також
однозначно не підтверджено цього факту
та факту прийняття спадщини ОСОБА_5,
оскільки вони грунтуються на особистих
неприязних стосунках сторін по справі,
тому не можуть бути враховані судом як
належні. Письмових доказів, які б
підтверджували наявність підстав
визнання права приватної власності на
50/100 частин спірного житлового будинку
за ОСОБА_6 суду також не надано. Крім
того вона також не звераталась до
нотаріальної контори за отриманням
свідоцтва про право на спадщину, а
відповідно до п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 р. "Про судову практику у
справах про спадкування", за наявності
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину вимоги про визнання права на
спадщину судовому розглядові не
підлягають.

Керуючись ст. 549 ЦК 1963 року та ст.ст. 10, 30,
60, 88, 214, 215, 223, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмету спору,
ОСОБА_6 про визнання недійсними
свідоцтв про право власності на
житловий будинок та про право на
спадщину, та визнаня права власності на
спадкове майно в порядку спадкування
за заповітом - відмовити у повному
обсязі за безпідставністю.

У задоволенні позовних вимог
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмету спору ОСОБА_6 про
визнання частково недійсними
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно та свідоцтва про право
на спадщину за заповітом та визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування за законом -
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Рівненської області
через Дубровицький районний суд з
поданням апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно

Суддя Дубровицького

районного суду:
Оборонова І.В.