Справа №308/4457/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Дроботя В.В.,Фазикош Г.В.,

при секретарі - Саваріна Т.І.,

за участю представників сторін -
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою представника за
дорученням Шуліка А.В., яка діє в
інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 31 січня 2014 року у справі за
цивільним позовом ОСОБА_4 до Приватного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» про захист прав
споживача фінансово-кредитних послуг
(ведення банківського рахунку), -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк»
про захист прав споживача
фінансово-кредитних послуг (ведення
банківського рахунку).

Позовні вимоги мотивував тим, що 14.12.2007
року між ОСОБА_5 та ЗАТ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк» було укладено договір про
іпотечний кредит №MKC7GI000002329. З метою
забезпечення кредитного договору між
позивачем та відповідачем було
укладено договір поруки №MKC7GI000002329 від
14.12.2007 року. 13.04.2011 року позивач
прийнятий на роботу в МКП ЖКГ «Тиса» на
посаду механіка. Заробітна плата
позивачу нараховувалась через банк, з
яким у МКП ЖКГ «Тиса» укладено договір
про розрахунково-касове
обслуговування. З метою отримання
заробітної плати між позивачем та
відповідачем укладено договір
банківського рахунку. 20.05.2011 року на
рахунок позивача перераховано
заробітну плату в розмірі 703,81 грн.,
однак 23.05.2011 року відповідачем в
рахунок погашення кредиту списано 351,90
грн. з позивача рахунку на рахунок №
НОМЕР_1 належні йому грошові кошти.
Позивач вважає, що дії банку по
списанню з його рахунку коштів є
незаконними та порушують його права
так, як він доручення на списання
коштів не давав, передбачених законом
та договором підстав для списання
коштів не було. А тому просив стягнути з
відповідача безпідставно набуті кошти
в розмірі 351,90 грн. та понесені ним
судові витрати в розмірі 3080,00 грн.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 31 січня 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «ПриватБанк» на користь
ОСОБА_4 безпідставно набуті кошти в
розмірі 351,90 грн., судові витрати на
оплату правової допомоги в розмірі 3080,00
грн. та на користь держави судові
витрати в розмірі 229,40 грн.

Не погоджуючись та вважаючи незако
нним рішення першої інстанції,
представник за довіреністю Шуліка І.В.,
яка діє в інтересах ПАТ КБ
«ПриватБанк», подала апеляційну
скаргу, якою просить скасувати рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
31 січня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову, мотивуючи це неповним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи та порушенням норм
матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні представник
відповідача апеляційну скаргу з
наведених в ній підстав підтримала.

Представник позивача в судовому
засіданні просив суд відхилити
апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів проходить до
наступного висновку.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи - 14.12.2007 року між
ОСОБА_5 та ЗАТ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк» було укладено договір про
іпотечний кредит № MKC7GI000002329 відповідно
до якого остання отримала кредит у
розмірі 75750,00 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 15,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 14.12.2016 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 уклали договір
поруки №MKC7GI000002329 від 14.12.2007 року, згідно
договору позивач зобов'язується
відповідати перед кредитором
солідарно в повному обсязі за
несвоєчасне виконання боржником усіх
його зобов'язань за кредитним
договором.

У апеляційній скарзі відповідач
стверджує, що суд першої інстанції
дійшов помилково висновку про
безпідставне списання коштів з
банківської карти, що належить
позивачеві, оскільки відповідно до
Умов та Правил надання банківських
послуг, з якими був ознайомлений
клієнт, останній доручив приймати і
розподіляти грошові кошти для
погашення простроченої заборгованості
в черговості, визначеній самостійно
відповідачем. Так як Позивач на
підставі укладеного з Відповідачем
відповідного договору поруки
зобов'язався відповідати перед ним за
належне виконання боржником ОСОБА_5
умов кредитного договору від 14.12.07
№МКС7ОІ, враховуючи
заборгованість за цим договором,
Відповідач вважає, що у його діях
відсутня протиправність, а тому кошти з
Позивача списано вірно. Вказує, що
судом першої інстанції також
безпідставно стягнено з Відповідача на
користь Позивача судові витрати.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
є безпідставними і не заслуговують
уваги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно
встановлено факти укладення
кредитного договору та договору
поруки, а також обставини видачі
позивачеві зарплатної картки, що не
заперечує сам відповідач.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач
зазначав, що з тими Умовами та
Правилами, з якими його було
ознайомлено та з приписами публічного
договору, до якого він приєднався, не
передбачалось право Відповідача на
списання коштів з його рахунку.

Проте, всупереч наведеним нормам
процесуального права Відповідач у суді
першої інстанції належними та
допустимими доказами не спростував
таких доводів та не додав до своєї
апеляційної скарги належних доказів
протилежного.

Згідно з ст. 1071 ЦК України банк може
списати грошові кошти з рахунка
клієнта

на підставі його розпорядження.
Грошові кошти можуть бути списані з
рахунка клієнта без

його розпорядження у випадках,
встановлених законом чи договором між
банком і

клієнтом.

Згідно частин 2, 4 ст. 26 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» умови договору на
договірне списання повинні
передбачати обсяг інформації,
достатній для належного виконання
такого списання банком, що обслуговує
платника (обставини, за яких банк має
здійснити договірне списання;
найменування отримувача та банку
отримувача; реквізити рахунка, з якого
має здійснюватися договірне списання;
реквізити договору між платником та
отримувачем (за наявності договору), що
передбачає право отримувача на
договірне списання; перелік
документів, що мають бути представлені
отримувачем в обслуговуючий платника
банк (якщо платник та отримувач
домовились про надання цих документів
до банку платника) тощо). У разі, якщо
кредитором за договором є
обслуговуючий платника банк, право
банку на проведення договірного
списання передбачається в договорі на
розрахунково-касове обслуговування
або в іншому договорі про надання
банківських послуг.

Отже, Відповідач вправі вимагати
дострокове виконання зобов'язань за
кредитним договором та стягнення
коштів з Позивача лише у порядку,
встановленому законодавством та
умовами укладеного між ними договору
поруки.

Відповідно до п.2.1.1. Договору поруки у
разі невиконання боржником своїх
зобов'язань за Договором про іпотечний
кредит, кредитор має право протягом 5
днів з дня невиконання пред'явити свої
вимоги безпосередньо до Поручителя.

Ці вимоги є обов'язковими для виконання
протягом 5 робочих днів з моменту
отримання поручителем від кредитора
письмового повідомлення про
невиконання Боржником зобов'язань за
Договором про іпотечний кредит.

Як вбачається з матеріалів справи
жодного повідомлення про наявність
заборгованості боржника перед
відповідачем позивач не отримав,
відповідно строк погашення
заборгованості для позивача, як для
поручителя не настав.

Таким чином, відповідач списав кошти з
рахунку позивача за відсутності
заборгованості за відповідним
кредитним договором та без дотримання
порядку встановленого договором
поруки.

Судові витрати підтверджені належними
доказамим і стягнені вірно.

Отже, суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
правильно застосував матеріальний
закон, дотримався процедури розгляду
справи та вирішив спір у відповідності
з чинним законодавством.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
належними та допустимими доказами не
доведені, що у відповідності до
положень ст. 308 ЦПК України є підставою
для відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника за
довіреністю Шуліки І.В., яка діє в
інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», -
відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 31 січня 2014 року,- залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: