У х в а л а

іменем україни

03 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Дьоміної О.О., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Державного підприємства «Завод імені
Малишева» про порушення трудових прав,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 02 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 14 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Державного
підприємства «Завод імені Малишева», у
якому просив визнати в якості підстави
недійсності правочину та в якості
визнання права, що відповідач не
узгодив з ним конкретний період
надання йому щорічних оплачуваних
відпусток у 2013 році, визнати цей
правочин недійсним, припинити дію
наказу № 418-к від 28 травня 2013 року,
визнати право позивача на узгодження
конкретного періоду відпустки, визнати
право позивача на вільне, на власний
розсуд здійснення своїх прав, в тому
числі і права на відпустку, визнати, що
наказом № 184-к від 28 травня 2013 року були
порушені права ОСОБА_4 на відпустку в
тому числі і на поділ відпустки,
компенсувати моральну шкоду позивачу,
відшкодувати збитки.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 02 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 14 січня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню
з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з рішенням якого погодився
апеляційний суд, дослідивши докази у
справі й надавши їм належну оцінку,
правильно застосувавши норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що позивач не надав
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог, тому підстав для
задоволення позову немає.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
рішення суду першої інстанції та
ухвала апеляційного суду ухвалені з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів,
обґрунтовано викладених у
мотивувальних частинах оскаржуваних
судових рішень

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно відхилити, рішення
Ленінського районного суду м. Харкова
від 02 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 14 січня 2014 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 02 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 14 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
О.П.
Касьян

О.О. Дьоміна

С.П. Штелик