АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/2679/14
І інстанції Стамбула М.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року вересня місяця 22 дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області у складі:

головуючого: Семиженка Г.В.

суддів: Бугрика В.В.

Лісової Г.Є.

при секретарі: Яковенку В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Херсоні апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського
районного суду міста Херсона від 07
серпня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя, визнання
права власності на частку у спільній
частковій власності,

ВСТАНОВИЛА:

у лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом посилаючись на те,
що з 03 вересня 1983 року по 01 липня 2011 року
перебував у шлюбі з ОСОБА_2, за час шлюбу
ними було придбано майно, у позові
поставив питання про визнання за ним
права власності та виділення в натурі
1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та
земельної ділянки для обслуговування
житлового будинку та ведення
особистого селянського господарства
загальною площею 0,17 Га при ньому, що
становить 8,3 % від вартості майна, що є
спільною сумісною власністю; на 1/2
частину квартири АДРЕСА_2, що становить
39,93 % від вартості майна, що є спільною
сумісною власністю, всього на 48,23 %
майна за його вартістю, що є спільною
сумісною власністю сторін.

За ОСОБА_2 позивач просив визнати право
власності та виділити в натурі
земельну ділянку площею 0,30 Га по
АДРЕСА_4; автомобіль ВАЗ 2101 1976 року
випуску реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований Цюрупинським МРЕВ
Херсонської області, що становить 4,47 %
від вартості майна, що є спільною
сумісною власністю; на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_2, що становить 39,92 % від
вартості майна, що є спільною сумісною
власністю; на кошти на банківському
рахунку на ім'я ОСОБА_2 в розмірі 2000
євро, що еквівалентно 23087,60 гривні;
всього на 51,77 % майна за його вартістю,
що є спільною сумісною власністю
сторін.

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Херсона від 07 серпня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково,
ухвалено визнати за ОСОБА_3:

- право власності та виділити в натурі
1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та земельну
ділянку для обслуговування житлового
будинку та ведення особистого
селянського господарства загальною
площею 0,17 Га за вищезазначеною адресою
(що становить 8,9 % від вартості майна, що
є спільною сумісною власністю);

- право власності на 46,6 % квартири
АДРЕСА_2 (що становить 39,9 % від вартості
майна, що є спільною сумісною
власністю).

Ухвалено визнати за ОСОБА_2:

- право власності та виділити в натурі
автомобіль ВАЗ 2101 1976 року випуску
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований Цюрупинським МРЕВ
Херсонської області (що становить 5,5 %
від вартості майна, що є спільною
сумісною власністю);

- право власності на 53,4 % квартири
АДРЕСА_2 (що становить 45,7 % від вартості
майна, що є спільною сумісною
власністю).

Судом вирішено питання стягнення
судових витрат, у задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з
посиланням на незаконність та
необґрунтованість рішення суду
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким визнати за нею право
власності на 1/2 частину від 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_3
право власності на автомобіль ВАЗ 2101
державний номер НОМЕР_1, стягнувши з
останнього на її користь суму
компенсації від вартості 1/2 частини
автомобіля в сумі 8000 гривень, та на 1/2
частину квартири АДРЕСА_2.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_3 вважав апеляційну скаргу такою,
що задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні при апеляційному
розгляді справи сторони свої
процесуальні позиції підтримали, при
цьому представник відповідачки
пояснила, що її довірителька не має
прав на водіння автомобіля та не водить
його, на відміну від іншої сторони, тому
автомобіль, яким зараз користується
син сторін, має бути виділений позивачу
зі стягненням з нього на користь іншої
сторони половини вартості автомобіля,
сторонами спірна квартира у місті
Херсоні купувалася дітям, є спільним
майном сторін, за кожним із них слід
визнати право на неї в рівних частках,
як і на частину будинку у селі
Щасливому, оскільки її заявлена
вартість не відповідає дійсній
вартості, матеріали справи не містять
даних щодо неможливості її реального
поділу, відповідачка ж іншого житла не
має.

ОСОБА_3 пояснив, що має водійські права
та водить автомобіль, сторонами
спільно була придбана вказані квартира
в місті Херсоні та частина будинку у
селі Щасливому, в яких сторони певний
час проживали, зараз він проживає у
спірній частині будинку у селі
Щасливому з іншої жінкою, відповідачка
також проживає з іншим чоловіком у
місті Херсоні, він має намір в
майбутньому оформити право власності
на свою частку квартири в місті Херсоні
на спільних дітей сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
сторони перебували у шлюбі з 03 вересня
1983 року по 01 липня 2011 року, від шлюбу
мають повнолітніх дітей ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, власником автомобіля ВАЗ 2101 1976
року випуску реєстраційний номер
НОМЕР_1 виступає ОСОБА_2, згідно
договору купівлі-продажу від 26 грудня
1990 року власником 1/2 частини житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель по АДРЕСА_5 виступає
ОСОБА_3, згідно договору
купівлі-продажу від 08 липня 2003 року
власником квартири АДРЕСА_2 виступає
ОСОБА_2 (а.с. 9-10, 12, 21-22, 63).

Сторонами не заперечується, що вказане
в апеляційній скарзі майно придбано
ними під час шлюбу та входить до складу
спільного сумісного майна подружжя,
натомість судом першої інстанції
вирішено питання щодо виділення у
власність позивачу разом з частиною
квартири АДРЕСА_1 і земельної ділянки
для обслуговування цього будинку та
ведення особистого селянського
господарства загальною площею 0,17 Га,
коли ця ділянка не є власністю сторін, а
тому не може бути предметом поділу між
ними.

За положеннями ст. 16 Закону України
«Про власність», ст. ст. 28, 22 КпШС
України, ст. ст. 60, 70 СК України майно,
нажите подружжям за час шлюбу, належить
їм на праві спільної сумісної
власності, у разі поділу такого майна
частки подружжя визнаються рівними.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

За положеннями ст. 71 СК України майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі, неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними,
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Стороною позивача не спростовано
доводів відповідачки, що вона не має
права водіння та не водить автомобіль,
на відміну від позивача, який за його ж
твердженням має такі права та водить
автомобіль, відповідачка згідна
отримати грошову компенсацію за свою
частку у спільному автомобілі за
оцінкою позивача, отже даний об'єкт
спільної сумісної власності слід
виділити позивачу із стягненням з
нього компенсації на користь іншої
сторони.

За умови наявності заперечень
відповідачки щодо визначеної
позивачем вартості об'єктів житлової
нерухомості судом без законних підстав
поділено майно подружжя за заявленою
позивачем вартістю, без перевірки
можливості реального поділу цих
об'єктів та безпідставно позбавлено
позивачку права власності на частину
квартири без її згоди.

За таких обставин та процесуальної
позиції сторін суду першої інстанції
належало визнати ідеальні частки
сторін у спільному майні із залишенням
його у спільній частковій власності, що
не перешкоджає сторонам у майбутньому
вирішити питання реального поділу
спільного майна за умови дотримання
положень ст. 71 СК України.

На підставі наведеного колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити,
рішення суду скасувати з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог, у
задоволенні решти позовних вимог слід
відмовити у зв'язку з їх
необґрунтованістю.

На підставі ст. 16 Закону України «Про
власність», ст. ст. 28, 22 КпШС України, ст.
ст. 60, 70, 71 СК України, ст. 392 ЦК України,
керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Херсона від 07 серпня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати право власності ОСОБА_3:

- на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3;

- на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2;

- на автомобіль ВАЗ 2101 1976 року випуску
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 8000
гривень компенсації вартості її частки
у вказаному автомобілі.

Визнати право власності ОСОБА_2:

- на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3;

- на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення, на нього
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили може бути подана
касаційна скарга безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Судді
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _