Справа № 734/1922/13-ц Провадження №
22-ц/795/289/2014 Головуючий у I інстанції:
Іванюк Т.І.Категорія: цивільна
Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

17 лютого 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Зінченко С.П., Вінгаль В.М.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Козелецького
районного суду Чернігівської області
від 12 грудня 2013 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
усунення від спадкування та за
об'єднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
Остерська районна державна
нотаріальна контора та Короп'ївська
сільська рада Козелецького району
Чернігівської області про визнання
заповіту недійсним,

в с т а н о в
и в:

Рішенням Козелецького районного суду
Чернігівської області від 12 грудня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про усунення від спадкування
відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
Остерська районна державна
нотаріальна контора та Короп'ївська
сільська рада Козелецького району
Чернігівської області про визнання
заповіту недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в
частині відмови у позові ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним
ОСОБА_1 звернулась з апеляційною
скаргою, в якій просила зазначене
рішення скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення її позовних
вимог, посилаючись на те, що рішення
суду є необ'єктивним та ухваленим з
порушенням матеріального та
процесуального законодавства.

Рішення Козелецького районного суду
Чернігівської області від 12 грудня 2013
року в частині відмови в задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення
від спадкування сторонами не
оспорюється.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1
зводяться до того, що висновок
місцевого суду про те, що оскаржуваний
заповіт складено з дотриманням
матеріального права, яке діяло на час
посвідчення заповіту, не відповідає
фактичним обставинам встановленим в
судовому засіданні місцевого суду,
показам свідків та матеріалам справи.
Апелянт зазначає, що оскаржуваний
заповіт складений з порушенням вимог
щодо його форми, посвідчення та змісту,
а тому не відповідає вимогам ст. 1257 ЦК
України, однак судом першої інстанції
вказані порушення не взяті до уваги та
не враховані при ухваленні рішення.

Також апелянт зазначив, що районним
судом йому необрунтовано було
відмовлено в призначенні експертизи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга не може бути
задоволена, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1,
помер ОСОБА_5 - батько ОСОБА_1 та дід
ОСОБА_3,що підтверджується свідоцтвом
про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с. 5, 6, 7, 40, 41).

За життя ОСОБА_5 розпорядився своїм
майном, про що 30 жовтня 2003 року склав
заповіт посвідчений секретарем
виконкому Короп'ївської сільської ради
у якому все своє майно заповів ОСОБА_7,
про що у журналі реєстрації
нотаріальних дій мається запис за № 26
від 30.10.2003 року (а.с. 9).

10.10.2006 року ОСОБА_7 звернулась до
нотаріальної контри із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом після смерті ОСОБА_5

16 грудня 2013 року державним нотаріусом
Остерської державної нотаріальної
контори на ім'я ОСОБА_7 було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, яка складається із права на
земельну частку (пай).

13.09.2005 року ОСОБА_1 звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини за законом після
смерті її батька ОСОБА_5, де дізналась,
що її батько у 2003 році склав заповіт на
користь ОСОБА_3 У липні 2013 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3
про визнання заповіту недійсним з тих
підстав, що він складений із порушенням
вимог щодо його форми, посвідчення та
змісту.

Відмовляючи ОСОБА_1 у її позовних
вимогах про визнання заповіту
недійсним, суд першої інстанції
прийшов до висновку про те, що
позивачем не доведені твердження, що
дійсні наміри заповідача ОСОБА_5 не
відповідали його волі, вираженій в
заповіті на користь ОСОБА_7 від 30 жовтня
2003 року, а також не доведено, що
вказаний заповіт був складений з
порушеннями норм чинного
законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з вказаним висновком суду
першої інстанції, оскільки такий
висновок суду ґрунтується на законі та
відповідає обставинам справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном.
Заповіт це особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю. Це
право тісно пов'язано з особою, а тому
вчинення заповіту через представника
не допускається. За своєю юридичною
природою заповіт є одностороннім
правочином, який дійсний за умови
додержання встановленої законом форми
та змісту.

Згідно ст. 541 ЦК УРСР (в редакції 1963
року), що діяв на момент посвідчення
заповіту, заповіт повинен бути
укладений у письмовій формі з
зазначенням місця і часу його
укладення, підписаний особисто
заповідачем і нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 48 ЦК України ( в
редакції 1963 року) недійсною є та угода,
яка не відповідає вимогам закону.

Із оскаржуваного заповіту вбачається,
що він укладений у письмовій формі,
підписаний заповідачем, посвідчений
секретарем Короп'ївської сільської
ради Козелецького району
Чернігівської області, в ньому
зазначено місце, дата та ім'я
спадкоємця, а тому посилання апелянта
на те, що заповіт не відповідає вимогам
закону є необгрунтованими. Разом з тим,
зазначені апелянтом порушення вимог
щодо оформлення та посвідчення
заповіту, на думку апеляційного суду,
не є тими підставами, що тягнуть за
собою його недійсність.

Інші доводи апелянта про те, що суд
першої інстанції безпідставно
відмовив в задоволенні клопотання про
призначення експертизи з метою
визначення чи виконано підпис у
оспорюваному заповіті померлим, не
заслуговують на увагу, оскільки
вищезазначене клопотання було
предметом розгляду судом першої
інстанції, крім того, на усунення
вказаного, в суді апеляційної
інстанції відповідного клопотання про
призначення експертизи апелянтом не
заявлялося.

Доводи апелянта про те, що судом першої
інстанції не враховані при ухваленні
рішення вимоги ст. 1257 ЦК України не
можуть бути прийняті судом, оскільки
згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України правові відносини
по даній справі повинні регулюватись
положеннями ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Таким чином доводи апеляційної скарги
рішення суду, прийняте по суті
розглянутого цивільно-правового спору
не спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, або
для скасування вірного по суті рішення
суду першої інстанції.

Беручи до уваги вищевикладене,
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду відповідає вимогам ст.
213 ЦПК України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и
в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Козелецького районного суду
Чернігівської області від 12 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
Судді: