АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.

секретаря: Скрипник С.В.

за участю: представника
відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 08 вересня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року позивачка ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди.

Посилалася на те, що з відповідачем
перебувала в зареєстрованому шлюбі з 07
березня 1991 року по 04 березня 2013 року.
Відповідач, внаслідок зловживання
спиртними напоями, систематично
влаштовує конфлікти, в ході яких її
ображає нецензурною лайкою, погрожує
фізичною розправою, наносить легкі
тілесні ушкодження.

Постановами Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 28 вересня 2011 року, 14
січня та 29 січня 2013 року, за вказані дії
ОСОБА_3 притягнено до адміністративної
відповідальності за ст. 173-2 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення (насильство в сім»ї).

Вказаними діями відповідача їй
заподіяна моральна шкода, яка полягає в
тому, що вона постійно проживає
фізичний біль, душевний біль, емоційний
стрес, в неї виникає страх за своє
здоров'я та життя. Моральну шкоду вона
оцінює в 100 000 грн..

________________________________________________________________________
________________________________________________________

№22-ц/794/1473/14
Головуючий у 1 інстанції: Мамчин П.І.

Категорія: 30
Доповідач: Литвинюк І.М.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 08 вересня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

На рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 08 вересня 2014 року
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Апелянт вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що з постанов про
притягнення відповідача до
адміністративної відповідальності та
актів судово-медичних досліджень чітко
видно, що саме через спричинені
відповідачем тілесні ушкодження вона
зверталася за медичною допомогою. Саме
з вини ОСОБА_3 у неї почалися проблеми
зі здоров»ям. Нею перенесено значний
фізичний біль, пережито емоційний
стрес, який супроводжувався почуттям
образи, обурення, приниженої гідності
та страху за своє життя та здоров»я.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, пояснення представника
відповідача, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
постанови про притягнення відповідача
до адміністративної відповідальності
не містять даних про наявність вини
ОСОБА_3 в спричиненні позивачці
тілесних ушкоджень, а самі акти
медичного обстеження, за відсутності
інших доказів, не можуть свідчити, що
саме відповідач завдав тілесних
ушкоджень ОСОБА_2.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів апеляційного
суду погодитись не може.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна
шкода полягає у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Частиною 4 ст.61 ЦПК України
передбачено, що постанова суду у справі
про адміністративне правопорушення є
обов'язковою для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову, з питань, чи мали місце ці
дії та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається,
що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 07 березня 1991
року по 04 березня 2013 року. У зазначений
період ОСОБА_3 неодноразово вчиняв
насильство в сім»ї і постановами
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 28 вересня 2011 року, 14 січня
2013 року та 29 січня 2013 року за
результатами звернень ОСОБА_2 його було
визнано винним у вчиненні
адміністративних правопорушень,
передбачених частинами 1 та 2 ст. 173-2
Кодексу України про адміністративні
правопорушення та були накладені
адміністративні стягнення.

Зазначені постанови набрали
законної сили, на момент постановлення
оскаржуваного рішення та на момент
апеляційного розгляду справи були і є
чинними, що не заперечувалось
відповідачем та його представником.

Однак постанови в
адміністративній справі не є єдиним і
допустимим доказом, який підтверджує
вину особи у цивільній справі про
відшкодування шкоди, а лише відповідно
до ч. 4 ст. 61 ЦПК України звільняє від
доказування таких обставин як, чи мали
місце дії та вчинені вони цією особою. У
такій справі вина особи у заподіянні
моральної шкоди позивачці може
підтверджуватись й іншими визначеними
ч. 2 ст. 57 ЦПК України доказами.

Вищенаведене також
підтверджується висновками ст. ДІМ
СДІМ Шевченківського РВ УМВС України в
Чернівецькій області від 04 січня та 24
січня 2013 року, затверджених
начальником Шевченківського РВ УМВС
України в Чернівецькій області, про
результати розгляду звернення ОСОБА_2.

Крім того, з Актів судово-медичних
досліджень №№ 40, 68 від 09 січня 2013 року
та 14 січня 2013 року видно, що при
проведенні судово-медичних обстежень
ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження,
які виникли в результаті дії твердих
тупих предметів, по строку можуть
відповідати вказаному в обставинах, а
саме в результаті побиття чоловіком
кулаками по голові, ногами по сідницям
та інш., і відносяться до легких
тілесних ушкоджень.

Тому, враховуючи вимоги ч.4 ст.61
ЦПК України, колегія суддів вважає, що
вина ОСОБА_3 у вчиненні неправомірних
дій, які проявилися у вчиненні ним
сварок, висловлюванні образ, погроз,
нанесенні побоїв ОСОБА_2 доведена.

У п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами та
доповненнями) роз'яснено, що відповідно
до загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди
суд визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо) та з урахуванням інших
обставин. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Наявність у ОСОБА_2 моральних
страждань сумніву не викликає,
оскільки внаслідок протиправної
поведінки відповідача, які доведені за
подіями 03 січня та 14 січня 2013 року,
позивачка зазнала фізичного болю,
відчувала психологічний дискомфорт,
страх, переживала за своє здоров'я.

Разом з тим, вирішуючи заявлені
позивачкою позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди, колегія
суддів вважає, що позивачці було
завдано моральної шкоди, однак сума,
визначена нею в позовній заяві є
завищеною, і дотримуючись вимог
розумності, справедливості та інших
обставин, що мають істотне значення,
суд приходить до висновку, що з
відповідача на користь позивачки
підлягає стягненню 1000 грн. у
відшкодування завданої моральної
шкоди.

Враховуючи вищенаведене, суд
приходить до висновку, що судове
рішення є таким, що ухвалене з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, і відповідно до
вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України не може
бути визнано законним та
обґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 08 вересня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_2 1 000 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: