УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Червинської М.Є.,
Лесько А.О., Хопти
С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом
комунального підприємства «Єдиний
розрахунковий центр» до ОСОБА_4 про
визнання договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій укладеним на
підставі нормативного акту
обов'язкової дії за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 17 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від

13 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року КП «Єдиний
розрахунковий центр» звернулося до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що ОСОБА_4 проживає за адресою:
АДРЕСА_1 та користується послугами з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, є споживачем
послуг, які надаються позивачем. Перед
початком надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій між позивачем та
ОСОБА_4 був укладений договір
приєднання, який був опублікований в
офіційному виданні «Західний кур'єр»
від 29 вересня 2011 року, також був
відкритий особовий рахунок. ОСОБА_4 не
проводила сплату за послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, якими
користувалась, на його письмові
претензії не реагувала, що і стало
підставою звернення до суду для
визнання договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій укладеним на
підставі нормативного акту
обов'язкової дії.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 17
березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 13
травня 2014 року, позов КП «Єдиний
розрахунковий центр» задоволено.
Визнано договір про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій укладеним з
листопада 2011 року між КП «Єдиний
розрахунковий центр» та ОСОБА_4 на
підставі нормативного акту
обов'язкової дії. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати зазначені судові рішення,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову КП
«Єдиний розрахунковий центр»
відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судових рішень в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст. ст. 19-21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», постанови
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» вбачається,
що умови типового договору, що набули
юридично обов'язкового значення в силу
актів цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить ч. 3
ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19,
20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»

Така правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
10 жовтня 2012 року № 6-110цс12, яка в силу ст.
360-7 є обов'язковою для судів.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, з висновками якого погодився
апеляційний суд, на підставі доказів,
наданих сторонами й належним чином
оцінених судом (ст. 212 ЦПК України),
дійшов правильного висновку про те, що
позивач здійснив необхідні дії для
укладення договору з відповідачем,
який відповідає типовому договору,
однак відповідач свого обов'язку щодо
укладення договору не виконала, що дає
підстави для визнання договору між
сторонами укладеним на підставі
нормативного акта обов'язкової дії.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 17
березня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 13
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
М.Є. Червинська

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта