Справа № 728/1414/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року Бахмацький районний
суд Чернігівської області у складі

головуючої судді - Лободи Н.В.

за участі секретаря - Кирути Л.І.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - ПАТ
«Державний ощадний банк України» -
Прокопенко В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Бахмачі
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - публічне
акціонерне товариство «Державний
ощадний банк України» про поділ майна
подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - публічне
акціонерне товариство «Державний
ощадний банк України» про поділ майна
подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що
з 08.06.2002 року по 03.03.2014 року позивач
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем і в цей період ними за
рахунок кредитних коштів було придбано
однокімнатну квартиру в АДРЕСА_1, яка
передана в заставу для забезпечення
виконання кредитного договору.
Оскільки вказана вище нерухомість
придбана в період шлюбу між сторонами,
то вона є спільною сумісною власністю
подружжя, тому позивач просить суд
визнати за нею право власності на 1/2
частину квартири в АДРЕСА_1, а також
стягнути з відповідача на її користь
судові витрати.

Представник позивача в судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримав в повному обсязі і просить їх
задовольнити з вищевикладених підстав,
додатково суду пояснив, що подаючи
даний позов ОСОБА_5 не ставить питання
про припинення кредитного договору та
договору іпотеки спірної квартири, які
були укладені в ході придбання і
оформлення вищевказаної нерухомості. А
визнання за нею права власності на 1/2
частину спірної нерухомості не вплине
на виконання чи невиконання
відповідачем взятих на себе перед
банком зобов»язань.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги ОСОБА_5 не визнав в
повному обсязі і суду пояснив, що
квартира АДРЕСА_1 була придбана ним і
позивачем в період шлюбу в 2007 році за
кредитні кошти, отримані в ВАТ
«Ощадбанк» і передана в іпотеку для
забезпечення виконання вищевказаного
кредитного договору. Право власності
на дану нерухомість відповідач оформив
на себе. Наразі він має намір
відмовитись від даної квартири на
користь банку, оскільки не має змоги
погашати взяті на себе згідно
кредитного договору зобов»язання,
проти визнання за позивачем права
власності на 1/2 частину спірної
квартири чи передачі їй своєї частини
квартири з відповідними компенсаціями
категорично заперечує.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_5 не
визнав в повному обсязі, оскільки
вважає, що квартира АДРЕСА_1 є власністю
ПАТ «Державний ощадний банк України»,
оскільки перебуває в іпотеці, тому
питання про її розподіл може бути
вирішено тільки після погашення всіх
кредитних зобов»язань, які були взяті
на себе відповідачем під час придбання
і реєстрації даної квартири.

Представник третьої особи в судовому
засіданні, також, заперечила проти
задоволення вимог позивача, оскільки
за кредитним договором, укладеним між
ОСОБА_2 та банком, відповідно до якого
відповідачу була надано кредит в сумі
48900.00 грн. на придбання спірної квартири
наразі мається заборгованість і дана
квартира перебуває в іпотеці. Вважає,
що розподіл майна подружжя буде
доречний після погашення кредитної
заборгованості за вищевказаним
договором, хоча для банку, за умови
вчасного і належного погашення
кредитних зобов»язань, не важливо хто і
в якій частині є власником даного
житла.

Заслухавши пояснення учасників
судового провадження, повно та
всебічно дослідивши матеріали справи,
розглядаючи позов в межах заявлених
вимог, суд приходить до слідуючого
висновку.

Як було встановлено в судовому
засіданні сторони по справі з 08.06.2002
року по 03.03.2014 року перебували в
зареєстрованому шлюбі, в період якого у
них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.8,9).

01.10.2007 року відповідачем з гр. ОСОБА_7
було укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно копії договору про іпотечний
кредит № 118 укладеного між ВАТ
«Державний ощадний банк України» і
ОСОБА_2 01.10.2007 року вбачається, що банк
надав останньому грошові кошти в сумі
48900.00 грн. на придбання квартири АДРЕСА_1
згідно договору купівлі-продажу від
01.10.2007 року.

Згідно копії іпотечного договору від
04.10.2007 року вбачається, що ОСОБА_2 з
метою забезпечення належного
виконання зобов»язань, що випливає з
договору про іпотечний кредит, передав
в іпотеку ВАТ «Державний ощадний банк
України» квартиру АДРЕСА_1.

Згідно змін до статуту ВАТ «Державний
ощадний банк України», затверджених
постановою КМУ № 502 від 06.04.2011 року тип
товариства «Державний ощадний банк
України» було змінено з відкритого на
публічне.

Згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, Реєстру прав власності
на нерухоме майно, Державного реєстру
іпотек, Єдиного реєстру заборон
відчуження об»єктів нерухомого майна,
право власності на квартиру АДРЕСА_1
зареєстровано за ОСОБА_2 і дана
нерухомість перебуває в іпотеці.

Відповідно до положень ст.212 ЦПК
України, суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів;
суд також оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності

Відповідно до положень ст. 65 СК України
договір укладений, одним із подружжя в
інтересах сім»ї, створює обов'язки для
другого подружжя, якщо майно одержане
за договором, використане в інтересах
сім»ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім»ї, то гроші та інше майно,
у тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Згідно ч.2 ст.60 СК України, вважається,
що кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Із роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України, викладених у пп. 23, 24 постанови
від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вбачається, що вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК
України).

Частина 1 ст. 68 СК України визначає, що
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

За положеннями ч. 3 ст. 368 ЦК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними.

Отже за загальним правилом, придбана
сторонами під час шлюбу спірна
квартира є їх спільною сумісною
власністю, а отже може бути розподілена
між ними.

Згідно зі ст. 70 СК України в разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частка
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

З наведеного вбачається, що дружина та
чоловік незалежно від припинення шлюбу
мають рівні права та обов'язки щодо
спільно нажитого майна у шлюбі, а тому
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 мають право на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 кожен.

Згідно частини 1,2 статті 23 Закону
України " Про іпотеку" у разі переходу
права власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності
на предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Отже, та обставина, що спірна квартира
перебуває в іпотеці для забезпечення
виконання кредитного договору, не є
перешкодою для поділу майна подружжя,
оскільки перебування нерухомості в
іпотеці не означає, що в судовому
порядку не можна поділити спільне
сумісне майно подружжя шляхом визнання
права власності на нього, оскільки
право володіння та користування майном
не заборонено, а поділ майна подружжя
не є розпорядженням ним, тому позовні
вимоги ОСОБА_5 щодо визнання за нею
права власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Позивачем з понесені і документально
підтверджені судові витрати у виді
сплати 349.50 грн. судового збору, які
підлягають стягненню з ОСОБА_2

Також, виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88
ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
судові витрати на правову допомогу - це
фактично понесені стороною і
документально підтверджені витрати,
пов'язані з наданням цій стороні
правової допомоги адвокатом або іншим
спеціалістом в галузі права при
вирішенні цивільної справи в розумному
розмірі з урахуванням витраченого
адвокатом часу.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги, входить до
предмету доказування по справі. На
підтвердження цих обставин суду
повинні бути надані договір про
надання правової допомоги (договір
доручення, договір про надання
юридичних послуг та ін.), документи, що
свідчать про оплату гонорару та інших
витрат, пов'язаних із наданням правової
допомоги, оформлені у встановленому
законом порядку (квитанція до
прибуткового касового ордеру, платіжне
доручення з відміткою банку або інший
банківський документ, касові чеки,
посвідчення про відрядження).

У зв»язку з тим, що в матеріалах справи
наявні документи в підтвердження
понесених позивачем витрат на правову
допомогу, то дані витрати підлягають
стягненню з відповідача, але в меншому
розмірі, ніж визначено в наданих суду
документах, виходячи з наступного.

Позивачем в підтвердження понесених
судових витрат, пов»язаних з наданням
правової допомоги надано договір про
надання юридичних послуг від 16.06.2014
року, укладений між нею та адвокатом
ОСОБА_1, в якому вказано, що за послуги
адвоката вона повинна сплатити 2500 грн.,
квитанція до прибуткового касового
ордеру №2 від 16.06.2014 року про сплату
позивачем адвокату ОСОБА_1 2500 грн. за
послуги надані на підставі
вищевказаного договору та акт наданих
юридичних послуг адвоката від 10.07.2014
року з розрахунком вартості послуг на
суму 2037 грн.

Згідно Закону України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах», розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу,
у судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Як вбачається з акту надання юридичних
послуг від 10.07.2014 року, на усні та
письмові консультації з юридичних
питань надані позивачу адвокатом та
складання позовної заяви адвокатом
було затрачено 3 год. 20 хв., (вартість
яких була визначена адвокатом в 1552 грн.
( 582 грн. - за консультації + 970 грн. - за
складання позовної заяви), на участь в
судовому засіданні адвокатом
затрачено 50 хв., тому, виходячи з
вартості його послуг за 1 год., яка
складає 485 грн. та затраченого часу на
надання правової допомоги позивачу,
загальна сума, яка підлягає
відшкодуванню складає 1956 грн. ( 1552 грн.
за роботу адвоката поза судовим
засіданням і 404 грн. - за роботу в
судовому засіданні).

Виходячи з вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 368 , 369, 372 ЦК України,
ст.ст.10,11, 60, 84, 88, 212, 213-215 ЦПК України,
ст.ст.60,61,65,68,70 СК України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», ЗУ «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах», суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя
особа, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - відкрите акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» про поділ майна -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 в
рахунок відшкодування понесених нею
судових витрат : 349 (триста сорок
дев»ять) грн.50 коп. - судового збору та
1956 (одну тисячу дев»ятсот п»ятдесят
шість) грн. - витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області через
Бахмацький районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення; особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області
Н.В.Лобода