22-ц/775/992/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Шишилін
Доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 року
м.
Маріуполь

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

головуючого Кочегарової
Л.М.,

суддів Песоцької Л.І.,
Ігнатоля Т.Г.,

при секретарі Макаровій О.А.,

розглянувши справу за апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 12 червня 2014 року у справі за
заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини,

в с т а
н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини.

Рішенням Приморського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області від 29 травня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені. Стягнуто з
ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_3 у розмірі 1 600 грн. щомісячно,
починаючи з 18 травня 2013 року і до
досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання судових витрат.

23 квітня 2014 року ОСОБА_2
звернувся до суду з заявою про визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню.

Ухвалою Приморського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 12 червня 2014 року заяву
ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа
таким, що не підлягає виконанню
задоволено частково. Визнано
виконавчий лист по примусовому
виконанню рішення Приморського
районного суду м. Маріуполя від 29
травня 2013 року по справі № 266/2248/13-ц про
стягнення аліментів з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі
1 600 грн. щомісячно, починаючи з 18 травня
2013 року таким, що не підлягає виконанню,
в частині стягнення аліментів за
період з 18 травня 2013 року по 18 травня 2027
року. В іншій частині виконавчий лист
підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить ухвалу суду першої інстанції
скасувати з підстав неправильного
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, а також з
підстав неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
та невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи та
постановити нову, якою відмовити в
задоволені вищевказаної заяви.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення ОСОБА_1 та її представника
ОСОБА_4, які підтримали скаргу,
заперечення ОСОБА_2, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали
суду, в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає ухвалу без
зміни, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Задовольняючи частково заяву
ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа
таким, що не підлягає виконанню суд
першої інстанції виходив з того, що
стягувач фактично отримала грошові
кошти від боржника на виконання
зобов'язань по виплаті аліментів за
період з 18 травня 2013 року по 18 травня 2027
року, про що свідчить розписка, яка
була власноруч нею написана.

Такий висновок суду є
правильним і таким, що відповідає
вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно ч.2 ст. 369 ЦПК України
суд, який видав виконавчий лист, може за
заявою стягувача або боржника
виправити помилку, допущену при його
оформленні або видачі, чи визнати
виконавчий лист таким, що не підлягає
виконанню.

Відповідно до вимог ч.4 ст.369
ЦПК України, суд ухвалою вносить
виправлення до виконавчого листа, а у
разі якщо його було видано помилково
або якщо обов'язок боржника відсутній
повністю чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин, суд визнає виконавчий лист
таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково. Якщо стягнення
за таким виконавчим листом уже
відбулося повністю або частково, суд
одночасно на вимогу боржника стягує на
його користь безпідставно одержане
стягувачем за виконавчим листом.

Визнання виконавчого листа
таким, що не підлягає виконанню, може
застосовуватися у випадках, які
виключають необхідність проведення
виконавчих дій за цим виконавчим
документом, зокрема, у разі
добровільного виконання рішення
боржником поза виконавчим
провадженням, виявленням оригіналу
виконавчого листа після завершення
виконання за дублікатом.

Як встановлено судом і не
оспорюється сторонами, рішенням
Приморського м. Маріуполя від 29 травня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 були
задоволені і стягнуто зі ОСОБА_2
аліменти на користь ОСОБА_1 на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_3 у розмірі 1 600 грн. щомісячно,
починаючи з 18 травня 2013 року і до
досягнення дитиною повноліття.

Постановою від 5 березня 2014
року відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа №266/2248/13-ц,
виданого 29 травня 2013 року Приморським
районним судом м. Маріуполя (а.с. 19).

Відповідно до розписки від 12
липня 2013 року, виданої ОСОБА_1, вона
отримала від ОСОБА_2 суму 268 800 грн., в
якості аліментів за 2013-2027 роки на
утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та претензій до
ОСОБА_2 відносно уплати аліментів не
має (а.с.23).

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що виконавчий лист про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини у розмірі 1 600 грн., який видано
судом першої інстанції і передано на
примусове виконання, обґрунтовано
визнано судом першої інстанції таким,
що не підлягає виконанню частково,
оскільки виплачена сума 268 800 грн.
відповідає строку стягнення аліментів
за 168 місяців (14 років - з 18 травня 2013
року по 18 травня 2027 року = 12х14).

Оскільки суд дійшов висновку,
що аліменти за 13 днів ОСОБА_1 не
виплачені, він визнав виконавчий лист
таким, що не підлягає виконанню за
період з 18 травня 2013 року (дня
звернення позивачки до суду) до 18
травня 2027 року, зважаючи на те, що
боржник частково виконав судове
рішення про виплату аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
вказує на те, що розписка, на яку
посилається ОСОБА_2, не має ніякої
юридичної сили, що грошей в сумі 268 800
грн. від ОСОБА_2 вона не отримувала, що
розписка написана нею під впливом
тиску колишнього чоловіка, свідки, які
зазначені в розписці, під час її
написання не були присутні.

Ці доводи скарги колегія
вважає неспроможними, оскільки, у
відповідності з вимогами ст.57 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно ст.64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі.

Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування (ст.59 ЦПК України).

На спростування
представленої розписки, про отримання
грошових коштів, в рахунок оплати
відповідачем аліментів на утримання
дитини, ОСОБА_1 належних та допустимих
доказів не надала. В суді апеляційної
інстанції ОСОБА_1 не заперечувала
того, що щомісячна сума аліментів між
нею та колишнім чоловіком в розмірі
1600 грн. була ними узгоджена, розписку
про отримання коштів вона написала
власноруч і дійсно отримала гроші і
розпорядилася ними на власний розсуд -
купила однокімнатну квартиру.

Посилання на те, що виплата
аліментів на майбутнє можлива тільки у
разі виїзду батька за межі країни, є
непереконливими, оскільки згідно з
положеннями ст. 181 СК України способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються за
домовленістю між ними. За домовленістю
між батьками дитини той із них, хто
проживає окремо від дитини, може брати
участь у її утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі.

Домовленість сторін, щодо
участі батька в утриманні дитини, була
викладена у письмовій розписці ОСОБА_1
про отримання коштів в рахунок оплати
аліментів за 2013-2027 роки, як зазначено в
тексті розписки від 12 липня 2013 року.

Доводи апеляційної скарги про
те, що суд не залучив до участі у справі
органи опіки та піклування не
спростовують висновків суду першої
інстанції та є безпідставними,
зважаючи на те, що участь цих органів в
судовому засіданні, згідно ст.19 СК
України, є обов'язковою при розгляді
судом спорів щодо участі одного з
батьків у вихованні дитини, визначення
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
зазначає, що суд не виправив помилку у
виконавчому листі і тому, їй не
зрозуміло, чому заборгованість по
аліментам становить тільки 13 днів та
чому ці аліменти повинні бути
виплачені за період з 18 травня 2027 року
(за датою скарги) до повноліття дитини.
Проте, апеляційний суд не вбачає
підстав для скасування судового
рішення з цих підстав, оскільки
відповідно до ст.221 ЦПК України
позивачка не позбавлена можливості
отримати роз'яснення рішення у суді
першої інстанції.

Отже, ухвала суду є законною і
обґрунтованою і підстав для її
скасування, з мотивів викладених в
апеляційній скарзі, не має.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
12 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Л.М.Кочегарова

Судді:

Л.І.Песоцька

Т.Г.Ігнатоля