Справа № 461/3088/13
Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/3497/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика А.Я.

секретар - Глинський О.А.

з участю позивача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4, третьої особи
ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Львівської
Державної лісовпорядної експедиції на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 27 березня 2014 року та
додаткове рішення від 28 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Львівської державної лісовпорядної
експедиції, треті особи ОСОБА_4,
Профспілковий комітет Львівської
державної лісовпорядної експедиції
про скасування наказу, поновлення на
роботі,стягнення середнього заробітку
за вимушений прогул та відшкодування
моральної шкоди,-

В С Т А Н О
В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_2
звернувся в суд з позовом до
Львівської державної лісовпорядної
експедиції, треті особи ОСОБА_4,
Профспілковий комітет Львівської
державної лісовпорядної експедиції
про скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за вимушений прогул та відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Галицького районного
суду м. Львова від 27 березня 2014 року
задоволено частково позовні вимоги
позивача. Скасовано наказ Львівської
державної лісовпорядної експедиції за
№ 13-7 ос від 21 лютого 2013 року про
особовий склад, поновлено ОСОБА_2 на
посаді провідного інженера-таксатора
Львівської державної лісовпорядної
експедиції з часу незаконного
звільнення з роботи, стягнуто 97909 гр. 74
коп. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та на користь
держави судовий збір. В решті в позові
відмовлено. Додатковим рішенням 28.03.2014
року вирішено про допущення до
негайного виконання рішення в частині
стягнення заробітної плати за один
місяць в сумі 7 531 гр. 52 коп.

Вказані рішення оскаржив
відповідач. Апеляційну скаргу мотивує
тим, що суд не врахував, що підставою
для звільнення позивача було
скорочення штату працівників у зв»язку
з переходом експедиції на проведення
лісовпорядних робіт з використанням
геоінформаційних технологій у
відповідності до Державної цільової
програми «Ліси України» на 2010-2015 роки
та постійне зниження обсягів
лісовпорядних робіт.

Оскаржуваний наказ видано по
спливу 15 днів терміну, який надавався
профкому для вирішення питання щодо
надання згоди на звільнення позивача, а
відмова профкому згідно протоколу
засідання на згоду на звільнення
позивача є необгрунтованою.
Звільнення позивача проведено у
відповідності до вимог закону.

Просить рішення суду та
додаткове рішення скасувати та
ухвалити нове про відмову у позові.

У запереченнях на
апеляційну скаргу позивач просить
рішення суду першої інстанції
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення. Вважає, що судом
всебічно з»ясовані обставини справи.
Звільнення ґрунтувалося винятково на
особистих неприязних відносинах з
керівником, оскільки висловлював
зауваження щодо методів керування. Як
голова комісії по трудових спорах,
ініціював перед правоохоронними
органами та КРУ питання явного
зловживання службовими особами
тодішнім начальником ОСОБА_6 та
тодішнім головним інженером ОСОБА_4
своїми повноваженнями, що полягали у
порушенні законодавства про працю,
колективного договору, галузевих угод.
В результаті проведених перевірок
начальника експедиції визнано винним в
2012 року Галицьким районним судом м.
Львова у вчиненні злочину, нецільового
використання коштів понад 1,5 млн грн.
Згідно п. 2 наказу № 31-7 ос від 05.09.2012
року про скорочення - було передбачено
створення комісії за участю
представників від адміністрації та
профкому експедиції, яка мала до 13.09.2012
року подати кандидатури працівників,
які б підлягали скороченню з
врахуванням переважного права на
залишення на роботі. Водночас до 10
вересня 2012 року наказ прямо
зобов»язував керівників структурних
підрозділів подати свої пропозиції по
кандидатах на звільнення створеній
комісії. Такі кандидати не були подані,
однак третя особа, що на той час в.о.
начальника експедиції видав наказ № 32-7
ос, яким одноосібно у додатку
затвердив список вивільнюваних
працівників, таким чином на свій розсуд
вирішив питання кандидатур на
звільнення. Рішенням профкому від
28.01.2013 року відмовлено в наданні згоди
на звільнення позивача на подання
адміністрації від 11.01.2013 року. При
перевірці Об»єднанням профспілок
Львівщини скарги позивача не було
виявлено письмових документів, які
послужили підставою для скорочення
чисельності штату працівників, в тому
числі запровадження нових технологій.
Комісія встановила, що подання
адміністрації про надання згоди на
звільнення позивача, яке направлялося
на профком в січні 2013 року не було
зареєстроване у вихідній пошті та на
такому від адміністрації був підпис
невідомої особи. Спростованими вважає
мотиви апеляційної скарги щодо
автоматичного отримання згоди
профкому на звільнення позивача з
підстав протермінування 15-тиденного
строку розгляду подання адміністрації
і прийняття рішення аж 28.01.2013 року,
зареєстроване під вхідним номером
роботодавця наступного дня - 29.01.2012
року, отже з дотриманням передбаченого
законом трьохденного строку своє
рішення профком довів до відома
роботодавця. Чому подання на профком
вручалось не безпосередньо голові
профкому, який у цей час був на роботі, а
таке отримала скарбник профкому Марчак
Р.М. - яка одночасно є кадровиком
експедиції та особою відповідально за
підготовку наказів по особовому
складу. Звільнення проведено з грубим
порушенням вимог ст. 42 КЗпП України.
Вважає, що судом першої інстанції
всебічно з»ясовані усі обставини у
справі, просить апеляційну скаргу
відхилити.

При розгляді апеляційної скарги
представник відповідача він же третя
особа у справі доводи такої підтримав.

Позивач та його представники
підтримали подані суду заперечення на
апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданих
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін зобов»язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповідності до вимог ст.213
ЦПК України, рішення суду повинно
бути законним і обгрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції таким
вимогам відповідає.

Матеріалами справи
підтверджено і встановлено судом, що
наказом Львівської державної
лісовпорядної експедиції від 05
вересня 2012 року №31-7ос про особовий
склад, було вирішено скоротити з 15
листопада 2012 року штат працівників
експедиції на 4 одиниці; затвердити
перелік виключених зі штатного розпису
посад у зв'язку із скороченням штату;
затверджено з 15 листопада 2012 року
штатний розпис у новій редакції з
врахуванням виключених зі штатного
розпису посад у зв'язку із скороченням
штатів/додаток 2 до наказу/; створити
комісію по звільненню працівників у
зв'язку із скороченням штату/додаток 3
до наказу/; начальникам л/в партій,
головному інженеру, головному
технологу на основі затвердженого п.1
даного наказу, переліку виключених з 15
листопада 2012 року зі штатного розпису
експедиції, в термін до 10 вересня 2012
року надати комісії по звільненню
пропозиції по кандидатурам звільнення
у зв'язку зі скороченням штату, при
цьому враховуючі переваги в залишенні
на ті за рівних умов у відповідності до
ст.42 КЗпП України /а.с.6-7/.

Згідно з Переліком виключеного зі
штатного розпису експедиції посад і
професій у зв'язку із скороченням
щтату на 4 одиниці, скороченню
підлягали по одній одиниці наступні
посади: провідний інженер-таксатор,
інженер таксатор 1 категорії,
інженер-таксатор 2 категорії,
технік-таксатори 1 категорії (а.с.8).

У відповідності до матеріалів справи
позивач працював на посаді провідного
інженера-таксатора. Станом на час
видачі наказу про скорочення
чисельності штату, аналогічну посаду
займали ще інші працівники. Це
підтверджено в тому числі копією
наказу № 28-6в від 20.04.2012 року про надання
відряджень, за яким на польовий період
2012 року і камеральний період 2012 -2013року
року організовано вісім лісовпорядних
партій у певних складах. Із змісту
наказу вбачається перебування на
аналогічній з позивачем ОСОБА_2 посаді
зокрема: Обрізан М.В., Машталір І.А.,
Марчак Р.М. /а.с. 62-70/. Наявність такого
наказу спростовує пояснення
представника відповідача про
неможливість вирішення питання
відрядження позивача в порівнянні з
іншими провідними
інженерами-таксаторами, оскільки наказ
стосується усіх перелічених вище осіб.

Наказом Львівської державної
лісовпорядної експедиції №45/1 к про
надання відпустки від листопада 2012
року, а саме згідно п. 2 Наказу - надано
ОСОБА_2 - провідному інженеру-таксатору
щорічну основну відпустку за період
роботи з 01 квітня 2011 року по 31 березня
2012 року в кількості 35 календарних днів
та щорічну основну відпустку за період
з 01 квітня 2012 року по 19 листопада 2012
року в кількості 22 календарних дні.
Всього відпустки 57 календарних дні з 16
листопада 2012 року по 13 січня 2013 року.
Згідно Закону України «Про відпустки»,
датою звільнення рахувати останній
день відпустки (а.с. 17). Згідно із
Наказом Львівської державної
лісовпорядної експедиції №5/1 к про
надання відпустки від 06 лютого 2013 року,
ОСОБА_2 - провідному інженеру-таксатору
термін перебування у щорічній основній
відпустці продовжено до 09 лютого 2013
року (а.с.24).

Наказом Львівської державної
лісовпорядної експедиції №13-7ос про
особовий склад від 21 лютого 2013 року
звільнено ОСОБА_2 - провідного
інженера-таксатора з 22 лютого 2013 у
зв'язку зі скороченням штатів (п.1 ст.40
КЗпП України) з виплатою вихідної
допомоги у розмірі середньомісячної
заробітної плати .

У цьому наказі зазначено, що
підставами для звільнення є: наказ по
експедиції від 05 вересня 2012 року № «Про
скорочення штату працівників»;
відповідь профспілкового комітету на
подання на попередню згоду на
звільнення по скороченню штатів надана
не у встановлені законом терміни та
закінчення терміну попередження
працівників про скорочення. Зроблено
відповідний запис у трудовій книжці
позивача (а.с. 18-19, 27).

Задовольняючи позовні вимоги
позивача в частині визнання незаконним
наказу про його звільнення, суд першої
інстанції обгрунтовано врахував, що
згідно із витягом з Протоколу №2
засідання профспілкового комітету
Львівської державної рядної
експедиції від 26 лютого 2013 року, було
розглянуто заяву колишнього
працівника ОСОБА_2, при розгляді якої
було констатовано про допущені
порушення при наданні відповіді на
подання адміністрації про надання
згоди на звільнення працівників за
скороченням чисельності штату від 11
січня 2013 року та в тому числі
підтверджено, що фактично профком
провів засідання 28 січня 2013 року і
витяг з протоколу засідання профкому
наданий для реєстрації секретарю
експедиції в той же день. Фактична
реєстрація витягу з протоколу була
здійснена 29 січня 2013 року. Враховуючи
такі обставини, суд першої інстанції
обгрунтовано врахував відсутність
згоди профкому на звільнення позивача.
Така позиція профспілкового комітету
підтверджена при розгляду справи в
суді першої інстанції, тому мотиви
апеляційної скарги про наявність у
справі такого рішення профкому як
неналежно оформленого за відсутності
підписів голови профкому та секретаря,
не свідчить про те, що в такому вигляді
протокол було передано адміністрації
та зареєстровано 29.01.2013 року, що також
убачається із самого тексту наказу про
звільнення позивача. В наказі не
зазначено про неналежне оформлення
відповіді профспілкового комітету, а
зазначено про отримання такої не в
установлені строки.

Щодо мотивів апеляційної скарги,
що відмова профспілкового комітету
про дачу згоди на звільнення позивача
є необґрунтована, а тому не взята до
уваги також підтверджує належне її
оформлення.

Відповідно до Протоколу № 1
засідання профспілкового комітету
Львівської державної лісовпорядної
експедиції від 28 січня 2013 року, було
ухвалено не надавати згоди на
звільнення працівників експедиції
ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (а.с.30-31).

Враховуючи зміст протоколу
засідання профкому на якому у тому
числі вирішувалось питання щодо
надання згоди на звільнення позивача
за скороченням чисельності штату, то
із змісту протоколу убачається, що
профком детально з»ясовував питання
щодо обґрунтованості подання, з цього
приводу відображена позиція членів
профспілкового комітету, яка в цілому
зводиться до того, що порушуються
вимоги п.3 ст. 42 КЗпП України та не
враховано адміністрацією переважне
право позивача на залишення на роботі
в порівнянні з іншими працівниками, що
на аналогічних посадах.

При розгляді справи в суді
апеляційної інстанції третя особа
ОСОБА_4, як особа, що видала наказ про
звільнення позивача - ствердив про
перебування на аналогічних посадах з
позивачем інших працівників, зокрема
Обрізан М.В. та Марчак Р.М. Не заперечив
наявність в останніх аналогічної
освіти, що і у позивача, не зміг
пояснити, чому саме надано переваги цим
працівникам на залишення на роботі,
лише пояснив, що як керівник вправі на
свій розсуд надавати таку перевагу, що
не узгоджується з вимогами ст. 42 КЗпП.

Суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про порушення вимог
означеної норми при звільненні
позивача, що в свою чергу є окремою
підставою для поновлення позивача на
роботі та визнання оскаржуваного
наказу про звільнення незаконним.

Правильність висновків суду
першої інстанції підтверджена даними,
що слідують із листа Об'єднання
профспілок Львівщини від 27 травня 2013
року №К-45, на заяву ОСОБА_2 від 25 квітня
2013 року щодо незаконного звільнення з
роботи, за результатами проведеної
перевірки комісія територіального
Об»єднання профспілок зазначає, що
звільнення ОСОБА_2 з роботи на підставі
п.1 ст.40 КЗпП з мотивів, вказаних у
наказі Львівської державної
лісовпорядної експедиції №31 -7ос від
21.02.2013 року, не підтверджується
будь-якими об'єктивними обставинами та
документами.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП
України, у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній посаді
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі, орган який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові його
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання оплачуваної роботи, але не
більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд обгрунтовано
дійшов висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
розмір якого не оспорюється
відповідачем і проведений судом у
відповідності до вимог Постанови від
8 лютого 1995 року № 100 Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, про що судом першої
інстанції наведено достатньо мотивів
та детальний розрахунок суми, що
підлягає до стягнення, що складає 97909.74
грн.і становить суму без утримання
податку з доходів фізичних осіб й інших
обов'язкових платежів, про що вказав у
своєму рішенні.

Колегія суддів погоджується з
правильністю висновків суду першої
інстанції про те, що відповідачем не
надано суду жодних доказів в
підтвердження заперечень проти позову
чи спростування позовних вимог ОСОБА_2,
а тому суд вважає такі підставними в
частині задоволених вимог і прийшов
правильного висновку про необхідність
задоволення позову в частині
скасування наказу Львівської
державної лісовпорядної експедиції
№13-7ос від 21 лютого 2013 року про особовий
склад, поновлення позивача на посаді
провідного інженера-таксатора
Львівської державної лісовпорядної
експедиції у незаконного звільнення з
роботи та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Правильно вирішив питання
розподілу судових витрат.

Щодо мотивів апеляційної скарги
за яких не погоджується з додатковим
рішенням суду в частині звернення до
негайного виконання в частині
стягнення заробітку за один місяць, то
такі висновки узгоджуються з вимогами
ст.. 220 та п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України.

На підставі наведеного колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення. Рішення суду першої
інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, .304, п.1 ч.1
ст.307, 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст.315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Львівської
Державної лісовпорядної експедиції
відхилити.

Рішення Галицького районного
суду м. Львова від 27 березня 2014 року та
додаткове рішення від 28 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
може бути оскарженою у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий

Судді