АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/2219/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2029/14
Головуючий у 1-й інстанції Зємцов В. В.
Доповідач Петренко В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: судді Петренка В.М.

Суддів: Акопян В.І., Одринської Т.В.

при секретарі Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 21 травня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права власності на
половину земельної ділянки.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

17 березня 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_1 про визнання права
власності на частину земельної
ділянки.

В обґрунтування своїх позовних
вимог вказав, що з 8 серпня 1998 року
перебував у шлюбі з ОСОБА_1 шлюб з якою
розірвано за рішенням Автозаводського
районного суду м.Кременчука від 23.06.2011
року. В період шлюбу ними було придбано
житловий будинок, що розташований на
земельній ділянці що належала до
комунальної власності, по АДРЕСА_1 у
м.Кременчуці, який був оформлений на
відповідача. 29 вересня 2003 року
відповідачка отримала Державний акт на
право власності на земельну ділянку.
Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 22 травня 2013 року за ним визнано
право власності на ? частину
домоволодіння. В зв'язку з тим, що йому
та відповідачу належить
будинковолодіння в рівних частках
прохає визнати за ним право власності
на 1/2 частину земельної ділянки площею
0, 1163 кв.м.

Рішенням Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 21 травня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності
на 1/2 частину земельної ділянки площею
0, 1163 га, кадастровий номер :07:003:0077
з цільовим призначанням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд ( присадибна ділянка
0,1000 га, ведення садівництва - 0, 0163 га ),
розташовану за адресою Полтавська
область м.Кременчук, АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частину земельної ділянки площею
0, 1163 га, кадастровий номер :07:003:0077
з цільовим призначанням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд ( присадибна ділянка
0,1000 га, ведення садівництва - 0, 0163 га ),
розташовану за адресою Полтавська
область м.Кременчук, АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові
витрати.

З рішенням не погодилася ОСОБА_1 В
апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
цивільного процесуального та
матеріального права, прохає рішення
районного суду скасувати, ухвалити
нове, яким в задоволенні позову
відмовити.

Колегія суддів апеляційного суду,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги приходить до
наступного висновку.

Згідно до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний
суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно вимог п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: невідповідність висновків
суду обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

На підставі вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам
не відповідає.

Судом першої інстанції з
дотриманням норм цивільного
процесуального законодавства
встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 08
серпня 1998 року перебував у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1.

Встановлено, що16 серпня 2001 року,
в період перебування у шлюбі,
подружжям, за взаємною згодою, був
придбаний житловий будинок АДРЕСА_1,
який зареєстрований на ім'я дружини -
ОСОБА_1.( а.с.8 ).

29 вересня 2003 року ОСОБА_1, на
підставі рішення Автозаводської
районної у м.Кременчуці ради від 23
вересня 2003 року, отримала державний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку,розташовану за
адресою: АДРЕСА_1 площею 0, 1163 га,
кадастровий номер :07:003:0077 з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд (
присадибна ділянка 0.1000 га, ведення
садівництва - 0.0163 га) ( а.с.12).

Рішенням Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 10 червня 2011
року шлюб між ними розірвано. Після
розірвання шлюбу, за рішенням суду
позивачці ОСОБА_1 встановлено прізвище
- ОСОБА_1 Після укладення шлюбу прізвище
змінено на ОСОБА_1 ( а.с.6 ).

Як вбачається із матеріалів
справи, рішенням Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 22 травня 2013
року визнано за ОСОБА_2 право власності
на 1/2 частину домоволодіння що
розташоване по АДРЕСА_1 у м.Кременчуці.
Конкретного виділу частини будинку,
господарських будівель та споруд йому
не виділено і до нього не перейшло ( а.с.
13,14 ).

Із роз'яснення викладеного в п. 18-2
Постанови Пленуму Верховного Суду
України ,,Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ'' від 16 квітня
2004 року №7 ( з доповненням від 19.03.2010 р.).
Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК (
2768-14 ) окрема земельна ділянка,
одержана громадянином у період шлюбу в
приватну власність шляхом
приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
у шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці
знаходиться будинок, будівля, споруда,
що є спільною сумісною власністю
подружжя, то уразі поділу будинку,
будівлі, споруди між подружжям та
виділу конкретної частини будинку,
будівлі, споруди до особи, яка не мала

права власності чи користування
земельною ділянкою переходить це право
у розмірі частки права власності у
спільному майні будинку, будівлі,
споруди у відповідності до статей 120
ЗК, 377 ЦК.

Із вищенаведеного вбачається. що право
на земельну ділянку у позивача виникне
лише у разі поділу домоволодіння між
сторонами в натурі з виділенням
конкретної частини житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга обґрунтована і підлягає
задоволенню, Рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову ОСОБА_2 у задоволенні
позову.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
сторін, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316,
317, 319 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення
Автозаводського районного суду
м.Кременчука Полтавської області
від 21 травня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права власності на
половину земельної ділянки - відмовити.

Рішення апеляційного
суду набирає законної сили з моменту
його проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя :
В.М.Петренко

Судді:
В.І.Акопян

Т.В.Одринська

З оригіналом згідно

Суддя
В.М.Петренко