Справа № 369/4135/14-ц
Провадження №2/369/2168/14
РІШЕННЯ

Іменем України

25.06.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі головуючої судді
Медвідь Н.О.

при секретарі
Ткаченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
об»єктом спільної сумісної власності
подружжя, поділ майна та визнання права
власності на частку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
даним позовом до відповідача,
посилаючись на те, що 01.12.2007 між
сторонами був зареєстрований шлюб.

13.09.2013 шлюб було розірвано рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області.

До укладення шлюбу, відповідач придбав
нежилі приміщення магазину, загальною
площею 220,9 кв. м., які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується
договором купівлі-продажу нежилих
приміщень магазину від 09.04.2002.

Згідно з п.3 договору, продаж було
вчинено за 59 152, 98 грн. Балансова
вартість нежилих приміщень магазину
також склала 59 152,98 грн., про що
зазначено в п. 5 договору.

09.04.2002 придбані нежилі приміщення
магазину були зареєстровані у Києво-
Святошинському БТІ за відповідачем на
праві приватної власності.

На початку 2008 року сторонами було
прийняте рішення провести капітальний
ремонт існуючих нежилих приміщеннях
магазину з метою приведення їх в стан
придатний для використання та
переобладнати приміщення під кафе. Всю
роботу по проведенню капітального
ремонту контролювала та
організовувала вона.

18.04.2008 вона уклала договір підряду на
проведення будівельних робіт з
приватним малим підприємством «Аркос».
Між нею та ПМП «Аркос» були узгоджені
строки виконання будівельних робіт,
опоряджувальних будівельно-монтажних
робіт, інженерно- монтажних робіт та
фасадних робіт. Таким чином, ПМП
«Аркос» були виконані демонтажні
роботи та внутрішні роботи.

За виконання будівельних робіт було
сплачено 200 360, 09 грн.

В результаті проведених будівельних
робіт, нежилі приміщення набули нового
та кращого вигляду, стали придатними
для використання. Вартість нежилих
приміщень магазину істотно
збільшилась за рахунок спільних
трудових і грошових затрат подружжя.

Тому просила визнати нежилі приміщення
магазину, загальною площею 220,9 кв.м., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
об'єктом спільної сумісної власності
сторін. Поділити спільне сумісне майно
подружжя порівну. Визнати за нею та
відповідачем право власності на частку
у спільній сумісній власності у
розмірі по ? частини нежитлових
приміщень магазину, загальною площею
220,9 кв.м., що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 за кожним. Стягнути з
відповідача судовий збір.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала.

Відповідач позов не визнав, оскільки
спірне майно придбане ним до укладення
шлюбу сторін.

Суд, вислухавши осіб, які приймають
участь у розгляді справи, вивчивши
матеріали справи, в позові відмовляє з
наступних підстав:

Судом встановлено, що 01.12.2007 між
сторонами був зареєстрований шлюб у
виконавчому комітеті Вишневої міської
ради Києво- Святошинського району
Київської області, актовий запис
№569.13.09.2013 шлюб сторін розірвано
рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області.

До укладення шлюбу, відповідач придбав
нежилі приміщення магазину, загальною
площею 220,9 кв.м., які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується
договором купівлі-продажу нежилих
приміщень магазину від 09.04.2002.

За ч.З ст. 368 ЦК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя відповідно до ст. 61
Сімейного кодексу України, може бути
будь-яке майно.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (хвороба, навчання, догляд за
дітьми, тощо) самостійного заробітку.

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України, якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р.,
майно, яке належало одному з подружжя,
може бути визнано спільною сумісною
власністю судом з тих підстав, що за час
шлюбу його цінність істотно
збільшилася внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя.

Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В підтвердження своїх позовних вимог,
позивач також її представник
посилаються на те, що 18.04.2008 вона уклала
договір підряду на проведення
будівельних робіт №18-р з приватним
малим підприємством «Аркос», що суд
вважає неналежним доказом, оскільки не
доведено, що ці роботи проводилися, що
за ці роботи сплачені грошові кошти, в
якій сумі, ким.

Також календарний план що є додатком
до договору № 18-р від 18.04.2008, між
позивачкою та ПМП «Аркос» згідно якому
узгоджені строки виконання
будівельних робіт, не може слугувати
доказом проведення цих робіт, також ,
що внаслідок цих робіт спірне майно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат,
або затрат позивачки, що також виключає
підстави для визнання спірного майна
спільним сторін..

Також наполягаючи на позовних вимогах
позивач також представник її
посилається на те, що ПМП «Аркос» були
виконані демонтажні роботи:також
монтажні, зовнішні роботи: внутрішні
роботи, які вказані в локальному
кошторисі що за ці роботи позивачкою
було сплачено 200 360, 09 грн., при цьому
позивачка посилається на акт № 1
приймання виконаних будівельних робіт
за травень 2008, що також не є належним
доказом, оскільки не доведено ким
сплачені ці кошти, та чи сплачувалися
ці кошти взагалі, чи виконувалися ці
роботи.

Відповідно до п.23 Постанови №11«Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» спільною
сумісною власністю подружжя, що
підлягає поділу (статті 60, 69 СКУ, ч. З ст.
368 ЦКУ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Але неоспорюваним залишається факт до
укладення шлюбу, відповідач придбав
нежилі приміщення магазину, загальною
площею 220,9 кв. м., які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується
договором купівлі-продажу нежилих
приміщень магазину від 09.04.2002, 09.04.2002
придбані нежилі приміщення магазину
були зареєстровані у Києво-
Святошинському БТІ за відповідачем на
праві приватної власності, власником
якого є відповідач до даного часу.

Стверджуючи, що за час перебування у
шлюбі спірне майно значно істотно
збільшено в ціні, представник позивача
не довела цю обставину, не надала
доказів про стан цього приміщення на
даний час, що ці нежилі приміщення
набули нового та кращого вигляду, стали
придатними для використання. що
унеможливлює визнати його спільним,
також поділ його.

Визнаючи, що спірне майно придбане
відповідачем до шлюбу сторін,
представник позивача не довела тих
обставин на які посилалася як на
підставу позовних вимог, не надала
докази в обґрунтування позовних вимог,
що є її обов»язком відповідно до засад
змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК
України . При цьому суд створив всі
умови для змагального процесу ,
роз»яснював позивачці її права та
обов»язки. Отже, суд,
оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов
висновку про необґрунтованість та
недоведеність вимог позивача, оскільки
вони не відповідають вимогам ст.ст. 57-59
ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 60, 61, 62 СК України, ст.. 368 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
об»єктом спільної сумісної власності
подружжя, поділ майна та визнання права
власності на частку, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Києво-Святошинський протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя: