Справа № 369/1746/14-ц Головуючий у І
інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/4047/14 Доповідач у 2
інстанції КулішенкоКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

09 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

при секретарі: Токар Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14
травня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору укладеним
та стягнення заборгованості за
договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання
договору укладеним та стягнення
заборгованості за договором.

Посилалась на те, що наприкінці жовтня
2012 року вона, шукаючи роботу в мережі
Інтернет нянею, наштовхнулась на
оголошення ОСОБА_2, 1979 року народження,
з пропозицію доглядати її малолітнього
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на
певних умовах за відповідну плату.

ОСОБА_2 пояснила позивачу, що працює
майстром манікюру та робить ділові
бізнес проекти у сфері будівництва,
тому за браком часу не має можливості
доглядати за сином. Квартиру у м. Києві
винаймає, проживає сама, не місцева,
приїжджа з Дніпропетровської області,
тому рідні та близькі проживають у
Дніпропетровській області. Пояснила,
що їй вкрай необхідна няня, яка б
доглядала за її сином. ОСОБА_2
запропонувала їй, що сина ОСОБА_4 буде
привозити додому до позивача, де та
буде його доглядати впродовж тижня, а
на вихідні та святкові дні вона буде
його забирати. Оплату за догляд сина
гарантувала щодобову. Відповідно за
добу догляду за дитиною ОСОБА_2
зобов'язувалася сплачувати їй кошти в
розмірі 250 гривень. Крім того,
зобов'язувалася повертати кошти
витрачені на харчування, одяг та засоби
догляду за дитиною.

На той час позивачка разом із чоловіком
ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_6 проживали в
Києві за адресою: м Київ, АДРЕСА_1.

Обдумавши пропозицію ОСОБА_2 позивачка
вирішила погодитися на її умови та
прийняти пропозицію.

Як стверджує позивач, 04.11.2012 між нею та
відповідачем був укладений договір про
надання послуг по догляду за дитиною на
умовах, які були запропоновані ОСОБА_2
та прийняті позивачем. Договір між ними
за взаємною згодою був укладений усно.
І цього ж дня ОСОБА_2 залишила сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у ОСОБА_1 в
квартирі.

На думку позивача, пропозиція ОСОБА_2
нею була прийнята, всі умови їх
домовленості були досягнуті, дитину
ОСОБА_2 передала їй на догляд, фактично
договір про надання послуг по догляду
за дитиною ними був укладений.

Протягом листопада місяця 2012 року
відповідач ще виконувала свої
зобов'язання, приїздила до сина,
забирала його на вихідні, оплачувала
кошти за догляд за ним, хоч із з
запізненням.

Зі слів ОСОБА_1, з другої половини
грудня 2012 року ОСОБА_2 все рідше почала
цікавитися сином, перестала його
навідувати та оплачувала кошти за
надані позивачем послуги частково. За
проханням ОСОБА_2 було відкрито
картковий рахунок в Приватбанку на ім'я
чоловіка позивача - ОСОБА_7, так як
ОСОБА_2 неодноразово говорила, що їй
зручніше перераховувати гроші на карту
Приватбанку.

Позивачка вказувала, що свої
зобов'язання по договору вона
виконувала з 04.11.2012 року по 13.10.2013 року,
тобто в цей період вона доглядала
малолітнього ОСОБА_4 піклувалася про
нього, виховувала. Відповідач, в свою
чергу, не належним чином виконувала
свої зобов'язання. Крім того, що ОСОБА_2
пропадала місяцями, не навідувала
дитину, не забирала його на вихідні та
святкові дні, навіть не підтримувала
зв'язок та не цікавилася сином, вона не
в повному обсязі оплачувала послуги
позивача з приводу догляду її сина.
Кошти на лікування дитини та
харчування також не надавала. Крім того
малюк зростав, йому необхідно було
систематично купувати речі, одяг,
відповідно до пори року, а саме: зима,
весна, літо, осінь, на що ОСОБА_2 навіть
не зважала.

За підрахунком позивача, загалом сума
заборгованості за весь період догляду
за дитиною сягла 51 347,85 грн., з яких 46 049
грн. складає заборгованість за надані
послуги та 5 298,85 грн. складає
заборгованість по витратам на
придбання продуктів харчування та
догляду за дитиною, які мають
документальне підтвердження (чеки), які
не повернуті ОСОБА_2 Частково
заборгованість ОСОБА_2 була погашена на
суму 20 000 грн., тобто заборгованість
залишилася в сумі 31 347,85 грн.

Посилаючись на викладене вище просила
суд визнати договір між нею та ОСОБА_2
про надання послуг по догляду за
дитиною від 04.11.2012 року укладеним;
стягнути з ОСОБА_2 на її користь
заборгованість за договором про
надання послуг по догляду за дитиною
від 04.11.2012 року в сумі 31 347,85 грн.; всі
судові витрати покласти на
відповідача.

Заочним рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14
травня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним
рішенням ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
порушення та неправильне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, просила його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким її позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, що були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).
Одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами.
Односторонній правочин може
створювати обов'язки лише для особи,
яка його вчинила. Односторонній
правочин може створювати обов'язки для
інших осіб лише у випадках,
встановлених законом, або за
домовленістю з цими особами. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.
До правовідносин, які виникли з
односторонніх правочинів,
застосовуються загальні положення про
зобов'язання та про договори, якщо це не
суперечить актам цивільного
законодавства або суті
одностороннього правочину.

Статтею 205 ЦК України передбачено, що
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків. У
випадках, встановлених договором або
законом, воля сторони до вчинення
правочину може виражатися її
мовчанням.

З огляду на ч. 1 ст. 206 ЦК України усно
можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

У п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України визначено, що у
письмовій формі належить вчиняти
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що
у сім'ї позивача дійсно проживала
малолітня дитина ОСОБА_4

Згідно зі свідоцтвом про таїнство
хрещення та миропомазання 03.02.2013 року
зазначена дитина була похрещена,
хрещений батько - ОСОБА_9, хрещена мати -
ОСОБА_10.

Згідно копій чеків у період з лютого 2013
року по серпень 2013 року у мережах
магазинів міста Києва були придбані
продукти харчування, в тому числі й
дитячі, а також лікарські препарати,
іграшки, дитячий одяг, дитячі засоби
гігієни, миючі засоби тощо.

З огляду на наявні у справі роздруківки
з програми «Приват24» у період з січня
2013 року по вересень 2013 року ОСОБА_2
поповнювала картку «Універсальна» ПАТ
«Приватбанк» грошовими коштами.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
заявлені вимоги позивача про визнання
договору укладеним та стягнення за ним
заборгованості з відповідача не
підлягають до задоволення, оскільки з
наявних у матеріалах справи доказів не
можна встановити дійсний склад
відносин між сторонами та те, що вони
досягли згоди щодо усіх істотних умов
для укладання договору.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції встановив дійсний склад
правовідносин та вірно застосував
норми права.

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції діяв упереджено та не повно
дослідив обставини справи висновків
суду не спростовують та не є підставою
для задоволення позовних вимог.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 308, 317, ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: