Справа № 362/344/14-ц Головуючий у І
інстанції Корнієнко С.В.Провадження №
22-ц/780/4028/14 Доповідач у 2
інстанції Суханова Є.М.Категорія 1
УХВАЛА

Іменем України

09 липня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Данілова О. М., Мережко М.В.,

при секретарі: Франюк Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені Апеляційного
суду Київської області матеріали
цивільної справи з апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 14 травня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торгово-розважальний центр
«Казантип-Калина», третя особа
-Товариство з обмеженою
відповідальністю «Грін МАМА - Україна»,
про визнання дійсним та частково
недійсним правочинів, визнання права
власності на нерухомість,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із вимогами
про визнання дійсним усного договору
купівлі-иродажу торгівельного
павільйону АДРЕСА_1, укладеного 1 червня
2007 року між нею та відповідачем ОСОБА_5,
визнання недійсним договору його
купівлі-продажу 20 грудня 2007 року між
третьою особою та відповідачем ТОВ
«Торгово-розважальний центр
«Казантип-Калина» та визнання за нею
право власності на нього.

Позивач та її представник в судовому
засіданні вимоги позову підтримали в
повному обсязі та просили його
задовольнити. Вони наполягали на тому,
що обставини придбання заявницею
павільйону підтверджуються письмовою
розпискою відповідача про отримання
ним від неї 9000 доларів США. Оскільки
павільйон № 13, який не є нерухомістю та
власністю відповідача ТОВ «ТРЦ
«Казантип-Калина», належить саме
позивачці з червня 2007 року, зазначений
об'єкт нерухомості не міг бути
предметом його продажу між третьою
особою та ТОВ «Торгово-розважальний
центр «Казантип-Калина».

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
в судовому засіданні заперечували
проти вимог позову, посилаючись на їх
необґрунтованість та безпідставність,
пропуск позивачем строків позовної
давності на звернення з позовом до
суду. Крім того, з пояснень відповідача
вбачається, що 1 червня 2007 року він
дійсно отримав від позивача кошти в
сумі 9000 доларів США, але не в рахунок
продажу павільйону № 13, а через його
переуступку в оренду заявниці, а кошти
компенсували його витрати на
попередній ремонт та обладнання
павільйону. Він не міг продати
павільйон тому, що він йому не належав,
а перебував у власності, на той період
часу, ТОВ «Господар».

Представник відповідача ТОВ
«Торгово-розважальний центр
«Казантип-Калина» вимоги позову не
визнав, стверджуючи, що спірний
павільйон має статус нерухомості з
жовтня 2005 року, та був предметом двох
його продаж від попереднього власника
ТОВ «Господар» -ТОВ «ГРІН МАМА -
Україна», а у останнього придбаний їх
підприємством. Павільйон входить в
склад торгового комплексу, в якому
нерухомість жодній фізичній особі не
належить. З її пояснень також
вбачається, що з часу придбання
павільйону він був переданий в оренду
синові позивача, якій здійснював
відповідні орендні платежі. Фактично
спірний павільйон за документацією їх
підприємства рахується за № 11, але для
зручності в прорахуванні нерухомості -
за № 13.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, хоча керівництво
підприємства про час та місце слухання
справи судом повідомлялося належним
чином..

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 14 травня 2014 року в задоволені
позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними
в рішенні суду, апелянт звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
її позовні вимоги.

Колегія суддів вислухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги вважає, що вона не
обґрунтована та не підлягає
задоволенню.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позовних вимог,
обґрунтовував свої висновки наступним:

Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Положеннями ст.203 ЦК України визначені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема відповідно до частини 3 цієї
статті волевиявлення учасника право
чину має бути вільним і відповідати
його внутрішній волі.

Підстави недійсності правочину
встановлені положеннями ст.215 ЦК
України, якими, відповідно до ч.1 цієї
статті, є недодержання в момент
вчинення право чину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст.328 ЦК
України, право власності в Україні
набувається на підставах, що не
заборонені законом і, зокрема, із
правочинів.

Відповідно до положень ст.638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з положеннями ч.1 ст.206 ЦК
України, усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвяченню та державної
реєстрації

Загальні положення про купівлі-продажу
зазначені у параграфі 1 Глави 54 Розділу
ЦК України.

При цьому, у відповідності до положень
ст.657 ЦК України, договір
купівлі-продажу нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Положення ч.ч. З і 4 ст.334 ЦК України
передбачають, що право власності на
майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення.
Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Як вбачається із письмової розписки
від 1 червня 2007 року, ОСОБА_3 отримав від
ОСОБА_2 кошти в сумі 9000 доларів США та
майнових претензій не має.

З огляду договорів купівлі-продажу від
13 листопада 2007 року, посвідчених
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
за реєстровим № 9153, № 9154, та 20 грудня 2007
року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, за
реєстровим № 10399, між ТОВ «Грін МАМА -
Україна» та ТОВ «Торгово-розважальний
центр «Казантип-Калина», вбачається, що
об'єктом продажу та придбання були
комплекс, в тому числі, павільйони № 11
та АДРЕСА_1. Нерухомість належала
продавцю на підставі договорів
купівлі-продажу від 5 та 6.11., 19.12.2007 року.

Згідно розпорядження ТОВ «ТРЦ
«Казантип-Калина» №1 від 1.01.2009 року,
павільйон №11 рахується за
відповідачем ОСОБА_3, а № 13 - за
підприємцем ОСОБА_7

Як вбачається з договору від 1 червня 2007
року та фінансово-господарської
діяльності ТОВ «ТРЦ «Казантип-Калина»,
павільйон № 11 перебував в оренді
підприємця ОСОБА_7, за що він здійснював
відповідні платежі.

У відповідності до листа Калинівської
селищної ради від 19 лютого 2014 року №
11602-22 та договору оренди від 13 березня
2002 року, земельна ділянка площею 0,3956 га
по АДРЕСА_1 перебуває в оренді ТОВ
«Господар».

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов до обґрунтованого висновку, з
яким погоджується колегія суддів, що
вимоги позивача-апелянта щодо визнання
дійсним договору купівлі-продажу ним у
відповідача ОСОБА_3 павільйону № 13,
який перебув в його оренді з ТОВ
«Господар», є безпідставними.

Жодних правових підстав для визнання
недійсним договору купівлі-продажу
павільйону № 13 між ТОВ «Грін МАМА -
Україна» та ТОВ «ТРЦ «Казантип-Калина»
від 20 грудня 2007 року та визнання за
позивачем-апелянтом прав власності на
нього, колегія суддів не вбачає, а
викладені позивачем в позовній заяві
обставини в судовому засіданні не
доведені, у зв'язку з чим, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що в задоволені позовних
вимог заявниці необхідно відмовити.

Намагаючись спростувати висновки суду
в цій частині, апелянт посилається на
ті ж обставини та докази, які були
предметом процесуального розгляді у
суді першої інстанції та яким, суд
надав належну правову оцінку.

При цьому, колегія суддів приймає до
уваги, що при укладенні в листопаді та
грудні 2007 року відповідачем ТОВ «ТРЦ
«Казантип-Калина» договорів
купівлі-продажу нерухомості,
нотаріусом, були дотримані вимоги
Закону України «Про нотаріат» та
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
та перевірені правовстановлюючі
документи на об'єкти нерухомості
продавця.

Колегія суддів також зазначає, щодо
невірно обраного позивачем-апелянтом
способу захисту своїх прав та
інтересів, поза увагою якого,
залишилися встановлення власності на
спірний об'єкт нерухомості та його
первісного продажу.

Нових доказів або обставин, які б могли
призвести до скасування рішення суду
та ухвалення нового рішення суду про
задоволення її позову, апелянт, не
надала, а колегія суддів їх не
встановила, таким чином, апеляційна
скарга не обґрунтована та задоволенню
не підлягає.

Рішення суду законне, підстав для його
скасування. Передбачених вимогами ст.
309 ЦПК України. не встановлено.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 293, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 14 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: