СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Коток К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 14 жовтня
2013р. по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Головне
управління юстиції у м. Києві

про визнання заповіту недійсним,

встановила:

у серпні 2013р. позивач звернувся до суду
з позовом про визнання недійсним
заповіту, складеного його батьком
ОСОБА_4 25 листопада 1997р. на користь
відповідача, який посвідчено державним
нотаріусом Другої київської
нотаріальної контори.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
його батько ОСОБА_1. 26 лютого 2012р. він
звернувся до Шостої київської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, а при
ознайомлені із спадковою справою
дізнався про наявність заповіту
ОСОБА_4, який був складений та
посвідчений 25 листопада 1997р.

Позивач вважав, що на момент складання
заповіту квартира АДРЕСА_2 належала на
праві власності трьом особам, а не
одноособово заповідачу, тому останній
не мав права на складання заповіту на
квартиру у цілому.

Також позивач посилався на те, що
у порушення Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, яка затверджена наказом
Міністерства юстиції України від 3
березня 2004р., у заповіті не зазначено
дату і місце народження заповідача, що
є порушенням щодо форми заповіту та
підставою для визнання його недійсним
відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України.

Рішенням суду від 14 жовтня 2013р. у
позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
представник позивача просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення
про задоволення позову.

Апелянт посилається на те, що суд
безпідставно відхилив його клопотання
про призначення судової
почеркознавчої експертизи для
дослідження підпису заповідача під
заповітом, дійсність якого викликає
сумніви.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення апелянта, який
підтримав апеляційну скаргу, пояснення
представника відповідача, який
заперечував проти апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона задоволенню не підлягає
з таких підстав.

№ апеляційного провадження:№
22-ц/796/1507/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Волкова С.Я.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_4.

25 листопада 1997р. державним
нотаріусом Другої київської державної
нотаріальної

- 2 -

контори посвідчено заповіт ОСОБА_4,
відповідно до якого заповідач на
випадок своєї смерті заповів доньці
ОСОБА_3 належну йому квартиру АДРЕСА_2
та речі домашнього вжитку і обіходу.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з їх безпідставності та
недоведеності.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
так як він відповідає обставинам
справи, наданим сторонами доказам та
ґрунтується на нормах матеріального
права.

Заявляючи позовні вимоги,
позивач посилався на ч. 1 ст. 1257 ЦК
України, ст. 203 та 215 ЦК України та
Інструкцію про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
яка затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 3 березня 2004р.

Однак, зазначені норми не можуть
бути застосовані при вирішенні даного
спору, оскільки спірний заповіт
складено у 1997р., коли вказані норми
матеріального права не діяли.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР, яка
діяла на момент складання та
посвідчення спірного заповіту, кожний
громадянин може залишити за заповітом
усе своє майно або частину його (не
виключаючи предметів звичайної
домашньої обстановки і вжитку) одній
або кільком особам, як тим, що входять,
так і тим, що не входять до кола
спадкоємців за законом.

Статтею 541 ЦК УРСР визначено, що
заповіт повинен бути укладений у
письмовій формі з зазначенням місця і
часу його укладення, підписаний
особисто заповідачем і нотаріально
посвідчений.

Суд першої інстанції правомірно
виходив із того, що спірний заповіт був
складений відповідно до зазначених
норм матеріального права та Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, яка затверджена
наказом Міністерства юстиції України
від 14 червня 1994р., і яка діяла на момент
посвідчення заповіту, і положення якої
не передбачали обов'язку зазначати у
заповіті дату і місце народження
заповідача.

Посилання позивача на те, що
ОСОБА_4 не мав право складати заповіт на
всю квартиру АДРЕСА_2, так як вона йому
не належала у повному осбязі, не
ґрунтуються на нормах матеріального
права.

Доводи апелянта про те, що суд
першої інстанції неправомірно не
задовольнив клопотання про
призначення судової почеркознавчої
експертизи для визначення дійсності
підпису заповідача під заповітом,
колегія суддів вважає безпідставними.

За змістом ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі у тому
числі і висновків експертів.

Частиною 1 ст. 143 ЦПК України
визначено, що для з'ясування обставин,
що мають значення для справи і
потребують спеціальних знань у галузі
науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо,
суд призначає експертизу за заявою
осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суд із даною
позовною заявою, позивач не зазначав,
що він оспорює підпис заповідача під
заповітом, тому суд першої інстанції
правомірно відмовив представнику
позивача у задоволенні клопотання про
призначення судової почеркознавчої
експертизи.

Судом першої інстанції повно
з'ясовані обставини справи, оцінені
надані сторонами докази, правильно
застосовані норми матеріального права,
не допущено порушень норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає, що підстав для
скасування рішення суду не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити, рішення Печерського
районного суду м. Києва від 14 жовтня
2013р.

- 3 -

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: