Справа №470/622/13-ц 25.06.2014 25.06.2014 25.06.2014
Провадження №22-ц/784/1619/14
Головуючий першої інстанції: Міщенко
Суддя-доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Мурлигіної О.Я.,

суддів: Довжук Т.С., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання:
Шпонарській О.Ю.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його
представника - ОСОБА_3, представника
відповідача - Бобко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 14 квітня 2014 року, ухваленого за
позовом

ОСОБА_2

до

фермерського господарства «Граковська
Нива»

про визнання недійсним та розірвання
договору оренди землі, повернення
земельної ділянки,

в с т а н о в
и л а :

У червні 2013 р. ОСОБА_2 звернувся з
позовом до фермерського господарства
«Граковська Нива» (далі - ФГ
«Граковська Нива») про визнання
недійсним та розірвання договору
оренди землі, повернення земельної
ділянки.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказував, що є власником земельної
ділянки площею 9,47 га, що розташована на
території Березнегуватської селищної
ради Березнегуватського району
Миколаївської області, на підставі
виданого 3 лютого 2006 р. державного акту
на право власності на земельну ділянку.
4 листопада 2008 р. він дізнався про
укладення з ФГ «Граковська Нива»
договору оренди цієї земельної ділянки
строком на 49 років.

Посилаючись на те, що укладений договір
є недійсним, оскільки сам договір та
акт приймання-передачі земельної
ділянки він не підписував, а крім цього
договір не містить всіх істотних умов,
передбачених ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», а саме: невірно
зазначені строки передачі земельної
ділянки в оренду; відсутній
кадастровий номер земельної ділянки;
форма і розмір орендної плати, не
зазначені існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; не визначено
сторону, яка несе ризик випадкового
пошкодження або знищення об'єкта
оренди чи його частини, позивач просив
визнати договір оренди землі від 4
листопада 2008 р. недійсним та розірвати
його, зобов'язавши відповідача
повернути земельну ділянку.

Рішенням Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 14
квітня 2014 р. у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на ті ж самі обставини,
якими обґрунтовував позов, просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю від 3 лютого 2006 р.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
площею 9,47 га, що розташована в межах
території Березнегуватської селищної
ради Березнегуватського району
Миколаївської області.

4 листопада 2008 р. ОСОБА_2 (орендодавець)
та ФГ «Граковська Нива» (орендар)
уклали договір оренди вказаної
земельної ділянки строком на 49 років.
Цей договір зареєстровано у
Березнегуватському районному відділі
МРФ ДП «Центр ДЗК» 7 серпня 2009 р.
№05. Звертаючись з позовом про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки, позивач посилався
на те, що договір оренди землі та акт
приймання - передачі земельної ділянки
від 4 листопада 2008 р. він не підписував.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено,
що волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справу не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Для з'ясування належності підпису
певній особі та його справжності
необхідні спеціальні знання.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань в галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Так, у зв'язку з непроведенням оплати
ОСОБА_2 витрат на проведення судової
почеркознавчої експертизи,
призначеної ухвалою суду, експертиза
не була проведена (а.с. 59).

Таким чином, суд дійшов вірного
висновку, що позивачем не доведено, що
оспорюваний договір ним не
підписувався.

Не заслуговують на увагу доводи
апелянта про очевидність
неспівпадіння підпису позивача в
тексті оспорюваного Договору та у
наданих позивачем для порівняння
зразках та у паспорті, тому що такі
доказі є недопустимими при з'ясуванні
справжності підпису особи.

Не можуть бути підставою для визнання
недійсним договору оренди й посилання
позивача на те, що не були досягнуті
всі істотні умови, що передбачені ст. 15
Закону України «Про оренду землі».

Так, відповідно до ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» в редакції, чинній
на момент укладення договору,
істотними умовами договору оренди
землі є:

- об'єкт оренди (місце розташування та
розмір земельної ділянки);

- строк дії договору оренди;

- орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,

строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату;

- умови використання та цільове
призначення земельної ділянки, яка
передається в оренду;

- умови збереження стану об'єкта оренди;

- умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю;

- умови повернення земельної ділянки
орендодавцеві;

- існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;

- визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;

- відповідальність сторін;

- умови передачі у заставу та внесення
до статутного фонду права оренди
земельної ділянки

Так, ОСОБА_2 вважає, що у договорі оренди
відсутні такі істотні умови як
визначення орендної плати та
обмеження, обтяження, які існують щодо
належної позивачеві земельної ділянки,
а також не визначено особу, яка несе
ризик випадкового пошкодження або
знищення об'єкта оренди.

Між тим, в пунктах 9-11 Договору (а.с. 63)
вказано, що орендна плата вноситься
орендарем у натуральній формі, але не
менше 3 % від вартості земельної ділянки
в грошовому виразі з врахуванням
прибуткового податку громадян і
виплачується не пізніше 1 грудня
кожного року. Обчислення розміру
орендної плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції.

Договором також передбачено порядок та
випадки перегляду розміру орендної
плати та відповідальність за порушення
строків її виплати.

Таким чином, в оспорюваному договорі
визначені передбачені Законом умови
щодо розміру орендної плати, її форми
та порядку виплати.

В Договорі сторін відсутня умова щодо
наявності або відсутності обмежень
(обтяжень) земельної ділянки, однак
відсутні докази, що на час укладання
Договору такі обмеження (обтяження)
існували.

Щодо не визначення сторонами особи, яка
несе ризик випадкового пошкодження або
знищення об'єкта оренди, то згідно зі
ст. 11 Закону «Про оренду землі» ризик
випадкового знищення або пошкодження
об'єкта оренди несе орендодавець, якщо
інше не передбачено договором оренди
землі.

Оскільки сторони не передбачили в
Договорі оренди іншої умови, ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди несе відповідач.

Крім того, згідно правовій позиції, яка
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 25 грудня 2013 року (справа
№ 6-94 цс 13), виходячи з того, що
відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України та статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України «Про оренду землі»,
визначити істотність цих умов, а також
з'ясувати у чому саме полягає порушення
їхніх законних прав.

Позивачем же взагалі не зазначалося, як
саме не визначення наведених в позові
умов Договору порушує його права.

Посилання в апеляційній скарзі на
наявність різних за змістом текстів
Договору не можна взяти до уваги.

Так, в наданому до суду відповідачем
примірникові Договору (а.с. 60-61) пункт 9,
10, 11 взагалі відсутній. Проте, умови
щодо розміру орендної плати
передбачені пп. 12-13 цього ж договору.

Також не заслуговує на увагу
відсутність в примірникові договору
дати його підписання, оскільки це не є
істотною умовою договору.

Посилання апелянта на
відсутність в договору кадастрового
номера земельної ділянки, як істотної
умови договору, колегія суддів вважає
такими, що не заслуговують на увагу,
оскільки як на час підписання договору
оренди, так і на час його державної
реєстрації ст. 15 Закону «Про оренду
землі» не було передбачено, як істотну
умову, наявність в ньому кадастрового
номера.

Спосіб і строки повернення
земельної ділянки передбачені п. 21
договору.

Інші доводи апеляційної скарги,
як то відсутність у договорі такої
істотної умови як передача у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки, взагалі не
були підставою для визнання договору
оренди земельної ділянки недійсним при
зверненні до суду, а тому судом першої
інстанції не перевірялись.

Таким чином, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду, ухваленого з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення
Березнегуватського районного суду
Миколаївської області від 14 квітня 2014
р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: