Справа № 369/2629/13 Головуючий у І
інстанції Ковальчук Л.М.Провадження №
22-ц/780/3569/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Л.А.Категорія 26
УХВАЛА

Іменем України

10 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Києво - Святошинського районного суду
Київської області від 9 квітня 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Приват Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ПАТ КБ «Приват Банк»
звернувся до суду із вказаним позовом
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, посилаючись на
те, що відповідно до укладеного
договору № б/н від 30.12.2005 року ОСОБА_2
16.12.2005 року отримав кредит у розмірі 25 000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 67,92% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. При
укладанні договору сторони керувались
ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно вимог якої
договір приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Також позивач вказував, що відповідно
до п. 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін.

Посилаючись на те, що у порушення умов
договору і вимог закону ОСОБА_2
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконав, позивач
просив стягнути з останнього на свою
користь заборгованість в розмірі 76 147
грн. 12 коп.

Рішенням Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 9
квітня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приват Банк» 76 147 грн. 12 коп. суму
заборгованості за кредитним договором
і понесені витрати по сплаті судового
збору в розмірі 761 грн. 47 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та
просив рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити по справі нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
заявлених позовних вимог, з підстав
неправильного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а також з підстав неповного з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та невідповідності висновків
суду фактичним обставинам справи.

Апелянт посилався на те, що строк
позовної давності для звернення до
суду з вищевказаними позовними
вимогами сплив у березні 2013 року, а тому
позивач неправомірно звернувся до
останнього з позовною вимогою про
стягнення з нього заборгованості у
зазначеній сумі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року "Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції повністю відповідає
зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
30.12.2005 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» і
ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір, за яким відповідачу було
відкрито кредитну картку з сумою
кредитного ліміту в розмірі 25 000 грн.

Відповідно до умов договору, держатель
картки зобов'язаний щомісяця в строки,
визначені правилами, здійснювати
погашення заборгованості у вигляді
обов'язкового мінімального платежу,
складові якого зазначаються в тарифах.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що
банк свої зобов'язання за договором
виконав, надавши ОСОБА_2 кредит. У
порушення умов вказаного договору
ОСОБА_2 свої зобов'язання належним
чином не виконував, в результаті чого,
утворилась заборгованість, яка станом
на 30.11.2012 року становить 76 147 грн. 12 коп.,
яка складається із 23 702 грн. 18 коп.
заборгованість за кредитом, 48 342 грн. 70
коп. заборгованість по процентам за
користування кредитом, а також штрафи
відповідно до умов п. 8.6. Умов та правил
надання банківських послуг: 500
грн.-штраф (фіксована частина), 3602 грн. 24
коп. штраф (процентна складова).

Позивач виконав свої зобов'язання по
договору, надавши кредит у вказаній
сумі, проте відповідач заборгованість
за договором не повертає.

Враховуючи вищевикладені встановлені
судом обставини та на підставі діючого
цивільного законодавства законним та
обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позову та стягнення з
відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приват Банк» заборгованості у
вищевказаному розмірі.

У відповідності до ст.ст. 15, 16 ЦПК
України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
майнового права або інтересу.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених статтею 61 ЦПК
України, частина перша якої передбачає,
що обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню, а
відповідно до частини третьої -
обставини, встановлені судовим
рішенням у адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вищезазначене спростовує доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо
порушення судом норм матеріального
права, оскільки суд правильно визначив
правовідносини сторін та застосував
норми матеріального права що регулюють
ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права також колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
апелянтом не надано суду належних,
допустимих доказів на підтвердження
тих обставин, які на їх думку апелянтів
є підставою для скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
відмову у позові.

Порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, колегією суддів
також не встановлено.

Відповідно до положень ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що судом
першої інстанції порушено норми
процесуального права, оскільки
позивачем, в порушення вимог ст. 267 ЦК
України, пропущено строк позовної
давності, повністю спростовується
положеннями ч.4 ст. 631 ЦК України,
відповідно до яких, закінчення строку
договору не звільняє відповідача від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду,
викладених у рішенні.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального, а
підстав, передбачених ст. 309 ЦПК
України, для скасування рішення суду та
ухвалення нового про відмову у позові
немає, колегія суддів відхиляє
апеляційну скаргу ОСОБА_2 та залишає
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 9
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: