Справа № 734/1137/14 Провадження №
22-ц/795/1468/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Іванюк Т. І. Доповідач - Тагієв С. Р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіТагієва С.Р.,
суддів:Литвиненко І.В., Шарапової О.Л.,
при секретарі:Герасименко Ю.О., за
участю:відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк „ПриватБанк" на
рішення Козелецького районного суду
від 21 травня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк „Приватбанк" до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк»
звернулося до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що відповідно до
укладеного договору № б/н від 15.05.2006
року відповідач ОСОБА_5 отримав кредит
у розмірі 7000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. У зв'язку з порушенням
виконання зобов'язань за кредитним
договором відповідач станом на 31.08.2013
року має заборгованість 25401,14 грн., які
позивач просив суд стягнути з
відповідача на свою користь.

Рішенням Козелецького районного суду
від 21 травня 2014 року в задоволені
заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ПАТ КБ «Приват Банк» подало
апеляційну скаргу, в якій просило
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити по справі нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги, з підстав неправильного
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, а також з
підстав неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
та невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
цивільної справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
15.05.2006 року відповідачу було надано
споживчий кредит в сумі 7000 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Це
підтверджується копією власноруч
підписаної заяви, копією Умов та правил
надання банківських послуг (а.с. 13-21). У
заяві відповідач надав згоду, що вона
разом з Умовами та правилами надання
банківських послуг складає Договір про
надання банківських послуг між ним та
позивачем. Цей договір відповідно до п.
9.12 Умов та правил надання банківських
послуг діє протягом 12 місяців з моменту
підписання та автоматично
пролонгується, якщо жодна зі сторін не
поінформує іншу сторону про припинення
дії договору. За умовами договору строк
погашення кредиту по платіжній картці
з встановленим мінімальним
обов'язковим платежем проводиться не
пізніше останнього дня місяця,
вказаного в платіжній картці в полі MONTH
(п. 5.4).

Судом також встановлено, що згідно п. 4.9
Умов та правил надання банківських
послуг (а.с.17) не рідше одного разу на
місяць способом, вказаним в Заяві, банк
зобов'язаний надавати Держателю
виписки про стан Картрахунків та про
проведені за минулий місяць операції
по Картрахунках.

Умови даного пункту Умов Банком з 2009
року не виконувались.

У зв'язку з порушенням виконання
зобов'язань за кредитним договором
відповідач станом на 31.08.2013 року має
заборгованість 25401,14 грн., з яких 6406,45
грн. - заборгованість за кредитом, 17308,92
грн. - заборгованість по процентах за
користування кредитом, а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500.00 грн. -
фіксована частина, 1185,77 грн. - процентна
складова, що підтверджується копією
розрахунку заборгованості за
кредитним договором (а.с. 6-12).

Як вбачається з матеріалів справи, при
укладенні Договору відповідачу була
видана картка строком на 3 роки - до 5
травня 2009 року. Останній платіж
здійснено боржником у серпні 2009 року
(а.с.36).

Позивач звернувся до суду з позовом за
захистом порушеного права 22 квітня 2014
року.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Позовна давність регламентується
статтями Глави 19 Цивільного кодексу
України, тобто нормами матеріального
права.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦПК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення рішення; сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі є
підставою для відмови у позові. Якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№ 14, встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущений без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, крім випадків, коли позов не
доведений.

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що позивач, в порушення
норм ст. 262 ЦК України звернувся до суду
після спливу трирічного строку
позовної давності. Доказів на
підтвердження поважності причин
пропущення строку позовної давності
позивачем не надано.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин між сторонами та ухвалив
рішення про відмову в задоволенні
позову з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
вірно посилаючись на Постанову
Верховного суду України від 19 березня
2014 року у справі № 6-14цс14 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 серпня 2013 року. Відповідно
до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, правильно
встановлено правові відносини сторін,
дана належна правова оцінка доказам у
справі, висновки місцевого суду
відповідають фактичним обставинам
справи, рішення суду відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк»
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приват Банк" відхилити.

Рішення Козелецького районного суду
від 21 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: