АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1779/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 29, 31 Михальченко
Ю.В. Доповідач в апеляційній інстанції
Вініченко Б. Б. УХВАЛА
10 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоВініченка Б.
Б.суддівБондаренка С. І. , Храпка В. Д.
при секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_6 на
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 14 травня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до
Держави Україна в особі прокуратури
Черкаської області, управління
міністерства внутрішніх справ України
в Черкаській області, головного
управління державної казначейської
служби України у Черкаській області
про захист честі і гідності та
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог
вказував, що 29 березня 2002 року його сина
ОСОБА_7 злочинним чином отруїли
смертною дозою наркотику конопля.
Позивач вказав, що таке отруєння є
злочинним і носить політичний
характер.

Під натиском депутатських запитів з
запізненням була відкрита кримінальна
справа, яку декілька разів закривали
без повідомлення ОСОБА_6

Після отримання інформації про
закриття кримінальної справи, його
неодноразових скарг, особистих
прийомах у прокурора та начальника
УМВС України у Черкаській області, він
витребував постанову про закриття
кримінальної справи, негайно оскаржив
посадовцям, і вирішив оскаржити в суді.

Позивач зазначив, що справа повністю
сфальсифікована слідчими органами під
«кришею» прокуратури Черкаської
області та в змові з психіатрами,
злочин був ретельно спланований,
контрольований злочинними слідчими і
прокурорами.

ОСОБА_6 вказав, що злочином нанесений
непоправний удар по здоров'ю сина
ОСОБА_7, який отримав інвалідність, що
призвело до душевних страждань, яких
позивач та всі члени його родини
зазнали у зв'язку з лікуванням сина і
його станом здоров'я.

За таких обставин просив суд стягнути з
Держави Україна на його користь на
відшкодування завданої йому
матеріальної шкоди в сумі 100 000 грн. та
моральну шкоду, яку оцінив у 100 000 грн.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 14 травня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають суттєве
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким позовні вимоги позивача
задовольнити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Згідно до вимог п. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає
даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, районний
суд зазначив, що позивач не надав суду
доказів того, чим підтверджується факт
заподіяння йому моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з
чого він виходить при оцінці
матеріальної та моральної шкоди, а
також інші обставини, що мають значення
для вирішення спору.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК закріплює право кожної
особи на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Аналіз зазначених правових норм,
положень ст. 3 ЦПК України, статей 11, 15, 16,
22, 23 ЦК України дає підстави для
висновку, що потерпіла особа, якій
завдано збитків або завдано моральної
шкоди внаслідок порушення її прав, має
право на звернення до суду за захистом
своїх прав.

Порушення цивільних прав може
проявлятися у заподіянні фізичній чи
юридичній особі майнової чи немайнової
(моральної) шкоди. (статті 1166 - 1167 ЦК).

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи, 07
жовтня 2005 року прокуратурою Черкаської
області порушена кримінальна справа за
фактом незаконного введення
особливо-небезпечного наркотичного
засобу (канабісу) в організм ОСОБА_7 за
ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст.
314 КК України.

Постановою слідчого СЧ СУ УМВС України
у Черкаській області Решетняка Н.Ю. від
23 липня 2011 року було закрито
провадження у кримінальній справі №
у зв'язку із відсутністю складу
злочину.

Положеннями ст. 1166 ЦК України
встановлено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Для відшкодування шкоди в порядку ст.
1166 ЦК України необхідно довести
неправомірність поведінки особи,
наявність шкоди, причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та шкодою, а
також вину завдавача шкоди.

Проте з наданих позивачем доказів суду
не можливо зробити висновок щодо
заподіяння ОСОБА_6 матеріальної та
моральної шкоди, зокрема позивачем не
доведено в чому саме полягає порушення
його прав.

Наведені позивачем обставини, за яких
йому було завдано матеріальних збитків
та моральної шкоди, не дають підстав
для висновку про вчинення незаконних
дій органами дізнання, досудового
слідства, прокуратури чи суду,
відшкодування шкоди за які передбачено
ст. 1176 ЦК України.

Разом з тим, у силу ст. ст. 57-59 ЦПК
України не знайшли свого підтвердження
належними та допустимими доказами
доводи позивача щодо неправомірності
дій відповідачів, які принизили його
честь та гідність, а також завдали
ОСОБА_6 душевних страждань у зв'язку із
злочинним посяганням на життя його
сина.

Таким чином, посилання позивача на
отруєння сина ОСОБА_7, на понесення
позивачем значних витрат на лікування
хворого, а також на душевні страждання,
які зазнала родина у зв'язку із
злочинним посяганням на життя сина, не
підтверджують наявність загальних
підстав для покладення на державу
обов'язку відшкодувати позивачу
заявлену останнім матеріальну та
моральну шкоду.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд вірно прийшов до
висновку про безпідставність позовних
вимог.

Оскаржуване рішення суду є законним і
обгрунтованим на зібраних по справі
доказах, відповідає вимогам
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими, були предметом судового
розгляду, суд дав їм належну оцінку і
вони не дають підстав для його відміни
або зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 т.308, ст.ст. 313-315
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 14 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді :