Справа № 363/3230/13-ц Головуючий у І
інстанції Чірков Г.Є.Провадження №
22-ц/780/3770/14 Доповідач у 2
інстанції Сушко Л.П.Категорія 47
УХВАЛА

Іменем України

02 липня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Кашперської Т.Ц., Кулішенка Ю,М.,

при секретарі:
Химинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 09 квітня 2014 року
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя та зустрічним позовом
третьої особи, яка заявила самостійні
вимоги, ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
визнання права власності на частку
майна, що знаходиться в спільній
сумісній власності,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року позивачка звернулася
до суду з позовом про поділ майна
подружжя, посилаючись на те, що за час
шлюбу з відповідачем протягом 2009-2013
років за спільні кошти ними придбано
квартиру АДРЕСА_1, автомобіль «Мерседес
Бенц Віто 109» д.н.з. НОМЕР_1, кухонний
гарнітур, варочну поверхню Pyramida, духову
шафу Pyramida, холодильник Electrolux,
кондиціонер LG та телевізор LG. У зв'язку
з виникненням спору щодо поділу
спільного сумісного майна подружжя,
позивачка просила визнати за нею право
власності на 2/3 частини квартири,
оскільки з нею проживає їхня малолітня
дитина, а за відповідачем право
власності на решту спільного сумісного
майна.

Третя особа ОСОБА_4 звернулася до суду
із позовною заявою, посилаючись на те,
що квартиру АДРЕСА_1 придбано в тому
числі за її кошти, які вона позичила
сину ОСОБА_2, у зв'язку з цим просила
визнати за нею право власності на
частину вказаної квартири, що
відповідає грошовому еквіваленту в
сумі 344000,00 грн.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 09 квітня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено частково,
визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
власності на АДРЕСА_1 та на автомобіль
«Мерседес Віто 109» д.н.з. НОМЕР_1 по 1/2
частині кожному, в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено, в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення скасувати та ухвалити нове по
суті позовних вимог, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи,
порушення судом норм процесуального
права. Вважає, що майно, яке було
придбано подружжям під час шлюбу лише
частково придбане за їх власні кошти.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки
тим, що за час шлюбу сторонами сумісно
було придбано неподільні речі квартира
та автомобіль, у зв'язку з чим суд
визнав ідеальні частки в праві
власності подружжя по 12 частині
кожному, а факт проживання дитини з
позивачкою не є підставою для
збільшення її частки при розподілі
майна подружжя.

Крім того, суд першої інстанції
відмовляючи у задоволенні позу третьої
особи, обґрунтовував свої висновки тим,
що наявність грошового зобов'язання,
яке виникло у відповідача перед
третьої особою, не дає законних підстав
третій особі для визнання за нею права
власності на частку у майні подружжя.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з ь них їх не мав з
поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хворого тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно ст. 61 СК України об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно за винятком
виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. Дружина і чоловік мають право
розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст.. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Встановлено, що подружжя ОСОБА_2
зареєстрували шлюб 24 квітня 2009 року.
Сумісно мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 15 лютого 2013
року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу від 14
квітня 2010 року третьою особою по справі
ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_2
Згідно договору купівлі-продажу 07
квітня 2012 року вказану квартиру
продано за 151000 грн..

Згідно розписки від 07.04.2012року ОСОБА_2
отримав від ОСОБА_4. 344000,00грн. та
зобов'язався її повернути.(а.с.79)

Встановлено, що за час шлюбу сторонами
набуто спільне сумісне майно - квартира
АДРЕСА_1 згідного договору купівлі
продажу від 11.04.2012року та автомобіль
«Мерседенс Бенц Віто 109» д.н.з. НОМЕР_1
згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ від
27.07.2012 року.

Будь-які належні і допустимі докази про
наявність іншого спільного сумісного
рухомого майна подружжя зазначеного в
позові позивачем суду не надано, а тому
воно не може бути враховано при поділі.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів, вважає, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що позов про
поділ майна подружжя підлягає
частковому задоволенню, оскільки факт
проживання дитини з позивачкою не є
підставою для збільшення її частки при
розподілі майна подружжя, крім того
позивачкою надано доказів щодо набуття
подружжям рухомого майна, а тому
висновки, щодо визнання ідеальних
часток в праві власності подружжя на
неподільні речі квартиру та автомобіль
по 12 частині кожному з подружжя є
законними та обґрунтованими.

Також колегія суддів, вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, про відмову у задоволенні
позу третьої особи, оскільки наявність
грошового зобов'язання, яке виникло у
відповідача перед третьої особою, не
дає законних підстав третій особі для
визнання за нею права власності на
частку у майні подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що
подружжя придбало спірну квартиру
частково за спільні кошти, а частково
за гроші які були позичені, у зв'язку з
чим у третьої особи виникло право
власності на спірну квартиру сторін, не
ґрунтуються на вимогах закону,
оскільки грошове зобов'язання яке
виникло у відповідача за борговою
розпискою, не дає підстав для набуття
права власності на спірне майно
кредитору - третій особі.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції
викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду,
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і не може бути скасовано з
підстав, викладених у апеляційній
скарзі.
На підставі викладеного та
керуючись ст.. ст.. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 09 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду по розгляду
цивільних та кримінальних справ шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: