Провадження № 2/470/155/14
Справа № 470/275/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд
Миколаївської області в складі:

головуючого: судді Орлової С.Ф.,

при секретарі Михалюк С.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача - адвоката
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
представника відповідача - адвоката
ОСОБА_4, представника служби у справах
дітей Березнегуватської
райдержадміністрації Маленяк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача, у якому
зазначив, що з 10 травня 2003 року вони
перебувають у шлюбі з відповідачкою, та
мають двох спільних дітей, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. На
протязі останніх років сімейне життя
між ними поступово погіршилось, що
призвело до фактичного припинення
шлюбних відносин. Оскільки подальше
сімейне життя між ними неможливе,
позивач просив суд розірвати шлюб,
малолітнього сина ОСОБА_6 залишити
проживати з відповідачкою, а сина
ОСОБА_7, залишити проживати з ним,
судові витрати покласти на нього.

Ухвалою Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 15
травня 2014 року до участі у справі для
подання висновку про визначення місця
проживання ОСОБА_7 було залучено орган
опіки та піклування служби у справах
дітей Березнегуватської
райдержадміністрації.

Позивач та його представник - адвокат
ОСОБА_2 (за договором № 11 від 15.05.2014 року)
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі, просили суд позов задовольнити.

Відповідач та її представник - адвокат
ОСОБА_4 ( за договором від 13.05.2014 року)
позовні вимоги визнали частково, не
заперечували проти розірвання шлюбу з
відповідачем, однак просили суд
залишити проживати дітей разом з нею.
Відповідач суду пояснила, що з березня
2014 року перебувала у м. Миколаєві, у
центрі реабілітації дітей - інвалідів
зі старшим сином ОСОБА_6. За цей період
стосунки між ними погіршились, позивач,
без її відома, вивіз усі належні їй
особисті речі до її батьків у
с.Маліївка Березнегуватського району
Миколаївської області, тому сина
ОСОБА_7 вона вимушена була забрати із
собою. Просила суд не розлучати дітей
та її з сином.

Представник служби у справах дітей
Березнегуватської
райдержадміністрації Маленяк О.А. (за
довіреністю) вважала за доцільне
визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_7 разом з матір'ю.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, вивчивши матеріали
справи та наявні у ній докази, суд
доходить наступного.

Судом встановлено, що 10 травня 2003 року
між позивачем та відповідачкою було
укладеного шлюб, який зареєстровано
Нововолодимирівською сільською радою
Березнегуватського району
Миколаївської області, про що в Книзі
реєстрації актів про укладення шлюбу
було зроблено запис № 3 (а.с.3).

Від шлюбу сторони мають малолітніх
дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
копіями свідоцтв про їх народження
(а.с.6,7).

За довідкою № 119 виданою
Нововолодимирівською сільською радою
Березнегуватського району
Миколаївської області 28 квітня 2014 року,
сторони та їх малолітні діти
зареєстровані АДРЕСА_1, однак з березня
2014 року вони проживають окремо (а.с.12,29).

Причиною розпаду їх сім'ї є відсутність
взаємоповаги та взаєморозуміння, між
ними склались недоброзичливі стосунки,
сторони спільно не проживають, кожен з
них намагається влаштувати своє
особисте життя. Незважаючи на те, що
вони проживають окремо нетривалий час,
шлюбно - сімейні стосунки між ними
припинились, бажання зберегти шлюб у
них відсутнє, подальше їх спільне життя
та збереження родини є неможливим,
суперечить їх інтересам. З огляду на це,
суд доходить висновку про розірвання
шлюбу між ними.

Між позивачем та відповідачем
відсутній спір про визначення місця
проживання їх старшого сина ОСОБА_6,
який є дитиною - інвалідом, разом з
матір'ю. Проте, ними не досягнуто згоди
щодо визначення місця проживання їх
молодшого сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ч. 1 ст. 141 СК України як мати, так
і батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, зокрема право на її
виховання, незалежно від того
проживають вони з дитиною чи ні.

Питання виховання дитини вирішуються
батьками спільно. Той з батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею, а проживаючий з
дитиною батько немає права
перешкоджати їх спілкуванню (ст. 157 СК
України).

Відповідно до ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років визначається за згодою
батьків.

Якщо мати або батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки і піклування або судом
(ст. 161 СК України).

Як було встановлено судом, у будинку де
зареєстрована родина з квітня 2014 року
проживають батьки позивача, сторони
проживають окремо, в різних населених
пунктах. Так, з акту обстеження умов
проживання відповідачки від 02.06.2014
року, складеного службою у справах
дітей Миколаївської міської ради
Заводського району, убачається що вона
разом з дітьми проживає у АДРЕСА_2, у
зв'язку з проходженням сином ОСОБА_6
необхідного курсу лікування в
Миколаївському обласному центрі
реабілітації дітей - інвалідів (а.с.29).
Згідно пояснень позивача він
працевлаштувався у м.Новий Буг
Миколаївської області, де і проживає на
теперішній час.

З характеристик сторін, убачається що
за місцем свого попереднього
проживання вони характеризуються
виключно позитивно (а.с.26-27). Позивач
працевлаштувався, відповідачка не
працює, оскільки здійснює догляд за
дитиною - інвалідом, власного житла
жоден з них немає, але кожен з батьків
має можливість утримання та виховання
дітей в належних умовах та здатність
забезпечити їх права та інтереси. Це
також підтверджується показаннями
свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11, допитаних в
судовому засіданні.

Висновок служби у справах дітей
Березнегуватської
райдержадміністрації не містить
обґрунтування доцільності або
недоцільності проживання малолітнього
ОСОБА_7 разом з позивачем або
відповідачкою (а.с.24-25). Але представник
вказаної служби вважав доцільним
визначити місце проживання ОСОБА_7
разом з матір'ю.

Відповідно до принципів 4, 6, 7
Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.
дитина для повного та гармонійного
розвитку її особи потребує любові та
розуміння.

Вона повинна, якщо можливо, зростати
під опікою та відповідальністю
батьків, в атмосфері любові і моральної
та матеріальної забезпеченості;
малолітню дитину не слід, крім тих
випадків, коли є виняткові обставини,
розлучати зі своєю матір'ю. Однак будь -
яких виняткових обставин, які б
свідчили про необхідність розлучення
дитини з матір'ю судом встановлено не
було. Прихильність ОСОБА_7 до позивача,
як сина до батька, також не є достатньою
підставою для розлучення його з
відповідачкою.

Судом було встановлено, що відповідач
не чинить позивачу перешкод, та не
обмежує його права у спілкуванні та
вихованні сина, адже заперечення проти
частини позовних вимог вона
обґрунтовує бажанням опікуватись
обома дітьми, а не лише одним із них, як
того бажає позивач.

На підставі викладеного вище, із
урахуванням чотирьох річного віку
ОСОБА_7, психофізіологічних
особливостей малолітньої дитини, її
прихильності у цьому віці до матері,
виходячи з балансу інтересів дитини та
її батьків, обставин справи та взаємин
сторін, що існують на теперішній час,
суд не вбачає підстав для задоволення
позовних вимог позивача щодо
визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_7 разом з ним.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу - задовольнити
частково.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрований 10 травня
2003 року Нововолодимирівською
сільською радою Березнегуватського
району Миколаївської області, актовий
запис № 3 - розірвати.

Малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити
проживати з матір'ю ОСОБА_3.

У задоволенні позовних вимог про
визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з
його батьком ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Миколаївської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги, а особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
С. Ф. Орлова