Справа № 161/5033/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Філюк Т.М. Провадження №
22-ц/773/1019/14 Категорія: 27 Доповідач:
Лівандовської-Кочура Т.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Лівандовської -
Кочури Т.В.

суддів - Веремчук Л.М., Овсієнка
А.А.

при секретарі Кирилюку О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк (далі по тексту ПАТ КБ)
«ПриватБанк» про визнання кредитного
договору недійсним, за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 15 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

15 травня 2014 року рішенням Луцького
міськрайонного суду в позові ОСОБА_1
відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вищезгаданим
рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій вказує, що
рішення ухвалено при неповно
з'ясованих судом обставинах, що мають
значення для справи, з порушенням норм
процесуального права, просить його
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
поданий ним позов задовольнити в
повному об'ємі.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явилися, хоча
належним чином і своєчасно
повідомлялися про дату, час та місце
апеляційного розгляду даної справи, що
підтверджується відповідними
поштовими повідомленнями. Позивач
ОСОБА_1 подав на адресу суду клопотання
про розгляд справи за його відсутності,
тоді як повноважний представник
відповідача про причини своєї неявки
суд не повідомляв, про відкладення
розгляду справи не клопотав, то у
відповідності з вимогами ст.305 ЦПК
України колегією суддів було визнано
за можливе апеляційний розгляд даної
справи проводити за його відсутності.

Фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось, що
відповідає вимогам ст. 197 ЦПК України.

Так, ухвалюючи рішення про
відмову у позові, суд першої інстанції
виходив із того, що стороною позивача,
всупереч положенням ст. 60 ЦПК України,
не підтверджено належними та
допустимими доказами обставин, які б
давали підстави для висновку про
визнання оспорюваного договору
недійсним.

Такі висновки суду узгоджуються із
встановленими судом обставинами
справи та нормами матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини.

Встановлено, що за кредитним договором
ДР 3648 від 22 серпня 2003 року ЗАТ КБ
«ПриватБанк» (на даний час ПАТ КБ
«ПриватБанк») надав кредит у розмірі
2506, 96 грн. Позичальником у договорі
зазначено ОСОБА_1.(а.с. 27 зворот).

Цього ж дня, з метою забезпечення
виконання грошових зобов'язань за
кредитним договором, укладено договір
застави (а.с.30 зворот).

Статтею 229 ЦК України передбачено, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилялася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

В п. 19 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009
року зазначено, що обставини, щодо яких
сторона правочину (стаття 229 ЦК України)
помилялася, мають існувати саме на
момент вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також, що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
із сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

За змістом зазначеної правової норми
випливає, що саме позивач на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинен довести,
що така помилка насправді мала місце та
надати докази, які б свідчили про її
помилку щодо істотних обставин
правочину.

Також, в ч. 1 ст. 230 ЦК України визначено,
що якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення (частина перша статті 229
цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

За змістом зазначеної норми закону
правочин може бути визнано вчиненим
під впливом обману у випадку
навмисного цілеспрямованого введення
іншої сторони в оману стосовно фактів,
які впливають на укладення правочину.
Ознакою обману є умисел. Установлення у
недобросовісної сторони умислу ввести
в оману другу сторону, щоб спонукати її
до укладення правочину, є обов'язковою
умовою кваліфікації недійсності
правочину за ст. 230 ЦК України. Такий
позов може бути задоволено, лише на
вимогу сторони, яка вчинила правочин
під впливом обману.

За змістом позовної заяви встановлено,
що ОСОБА_1 оспорює кредитний договір
покликаючись на те, що договір не
підписував, його волевиявлення на
укладення цього договору не було,
грошей за кредитним договором не
отримував (ст.ст. 203, 215 ЦК України).
Водночас вказує, що договір від його
імені укладено іншою особою внаслідок
обману та помилки (ст.ст. 229, 230 ЦК
України).

Тобто, позивач просить про визнання
кредитного договору недійсним, при
цьому, покликаючись у позові на
взаємовиключні підстави: помилку та
обман. Водночас, заперечуючи факт
підписання договору, наявність
волевиявлення на його укладення,
ОСОБА_1 фактично заперечує той факт, що
являвся однією із сторін договору, тоді
як позов за вищевказаних підстав може
бути задоволений лише на вимогу
сторони, яка вчинила правочин.

Вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України
передбачено, що волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог.
Які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених
цим кодексом. Докази надаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
встановлено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
і попереджує про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

В ході розгляду справи позивачу було
роз'яснено право заявити клопотання
про призначення судової
почеркознавчої експертизи для
встановлення факту належності його
підпису на оспорюваному договорі та
попереджено про наслідки вчинення або
не вчинення вказаної процесуальної
дії.

Разом з тим, ОСОБА_1 відмовився заявляти
таке клопотання, у зв'язку з чим, суд
розглянув справу в межах наданих
сторонами доказів та дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
визнання кредитного договору
недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК
України.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 15 травня 2014 року
у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді