АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/6251/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1421/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка
О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі
Шевчук Ю.Г.,

з участю відповідачки
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 в
інтересах недієздатної підопічної
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа -
Кам'янець-Подільська районна державна
адміністрація Хмельницької області,
про стягнення безпідставно набутих
грошових коштів і відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 11 квітня
2014 року,

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом в інтересах
недієздатної підопічної ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про стягнення безпідставно
набутих грошових коштів і
відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_2 зазначив, що його сестра
ОСОБА_3 страждає на тяжке психічне
захворювання, не може розуміти
значення своїх дій і керувати ними,
внаслідок чого рішенням
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 30 квітня
2012 року її визнано недієздатною. В
серпні 2010 року ОСОБА_1, яка проживала
разом з позивачем, скориставшись
хворобливим станом ОСОБА_3, відкрила у
відділенні банку рахунки для отримання
останньою пенсії та соціальних виплат.
В подальшому відповідачка за допомогою
пенсійної, соціальної та кредитної
карток незаконно знімала з цих
рахунків грошові кошти та
привласнювала їх. У таких спосіб за
період з 27 липня 2010 року по 31 травня 2012
року ОСОБА_1 набула без достатньої
правової підстави грошові кошти на
суму 27066 грн. 13 коп., внаслідок чого
ОСОБА_3 зазнала душевних страждань.

У зв'язку з цим, ОСОБА_2 просив суд
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 27066
грн. 13 коп. безпідставно набутих
грошових коштів і 2000 грн. моральної
шкоди.

Суд залучив Кам'янець-Подільську
районну державну адміністрацію
Хмельницької області (далі - орган
опіки та піклування) до участі у справі
як третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 11 квітня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 13533 грн. 06 коп.
безпідставно набутих коштів. Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь держави 114 грн. 70
коп. судових витрат.

Додатковим рішенням від 11 квітня
2014 року в позові ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення 2000 грн.
моральної шкоди та 1000 грн. витрат на
правову допомогу відмовлено.

Суд керувався тим, що за час шлюбу
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 безпідставно набули
грошові кошти ОСОБА_3 на суму 27066 грн. 13
коп., тому відповідачка має
відшкодувати останній половину цієї
суми в розмірі 13533 грн. 06 коп.,
разом із тим, указаними діями сторін
ОСОБА_3 не завдано моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати основне рішення суду
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність цих
обставин, які суд вважав встановленими,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Рішення суду про відмову в позові
щодо відшкодування моральної шкоди не
оскаржується.

ОСОБА_2 і представник органу опіки
та піклування, які в установленому
законом порядку оповіщені про час і
місце судового засідання, до суду не
з'явилися. Від ОСОБА_2 до апеляційного
суду надійшли письмові заперечення на
апеляційну скаргу.

Заслухавши учасницю процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Разом з тим, зазначеним вимогам
закону оскаржуване рішення не
відповідає.

Суд першої інстанції не в повній
мірі з'ясував обставини, якими
обґрунтовувались позовні вимоги та
заперечення сторін, зазначив у
судовому рішенні обставини, які не
підтверджені достатніми та
об'єктивними доказами, не застосував
закон (ст. 1212 ЦК України), який підлягав
застосуванню, і не дотримався положень
ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеністю цих обставин, які
суд вважав встановленими, порушенням
судом норм матеріального та
процесуального права основне рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Згідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України має
бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що з 20 листопада 2005
року до 6 серпня 2012 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1
перебували в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_3 є рідною сестрою позивача.
З червня 2010 року вона проживає разом з
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у житловому будинку по
АДРЕСА_1.

Рішенням Староушицької селищної
ради Кам'янець-Подільського району
Хмельницької області від 24 лютого 2011
року № 6 ОСОБА_1 призначено опікуном
ОСОБА_3, яка є інвалідом ІІ групи.

Кам'янець-Подільський
міськрайонний суд Хмельницької
області своїм рішенням від 18 квітня 2012
року визнав ОСОБА_3 недієздатною та
призначив ОСОБА_2 її опікуном.

27 липня 2010 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_3, уклали
кредитний договір, за умовами якого
банк надав останній кредит у вигляді
відновлювальної кредитної лінії із
лімітом 900 грн. під 2,5 % на місяць, які
нараховуються на залишок
заборгованості виходячи з розрахунку
360 днів у році, на строк дії платіжної
картки НОМЕР_1, перерахувавши грошові
кошти на картковий рахунок
позичальника. В подальшому ліміт
кредитування був збільшений до 6300 грн.

У той же день ОСОБА_3 відкрила в
банку рахунок для перерахування пенсії
та одержала платіжну картку для
користування цим рахунком НОМЕР_2.

За період з 18 серпня 2010 року до 21
вересня 2011 року через мережу
банкоматів з пенсійного карткового
рахунку ОСОБА_3 знято 10180 грн. Крім того,
банк списав з цього рахунку 246 грн. 41
коп. на інші рахунки клієнта, в тому
числі 44 грн. на погашення кредитної
заборгованості. Всього витрат по карті
на суму 10426 грн. 41 коп. (10180+246,41).

За період з 4 березня 2011 року до 31
травня 2012 року через мережу банкоматів
з кредитного карткового рахунку ОСОБА_3
знято 6920 грн. На ці операції банк
нарахував 327 грн. 80 коп. комісії. Окрім
того, кредитодавцем нараховано і
списано з карткового рахунку 1728 грн. 33
коп. процентів та іншої комісії. За
умовами кредитного договору
позичальник сплатив банку
5042 грн. 03 коп., тому залишок
неповернутих коштів становить 3934 грн. 10
коп. (6920+327,80+1728,33)-5042,03).

Зазначені обставини визнані
сторонами та підтверджуються наявними
в справі письмовими доказами.

Статтею 1212 ЦК України
встановлено, що особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за
недійсним правочином;

2) витребування майна власником
із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією
із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає
підстави для висновку, що цей вид
зобов'язань породжують такі юридичні
факти: набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи;
відсутність для цього правових підстав
або якщо такі підстави відпали.

В силу ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст. 212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

В суді ОСОБА_1 заперечила факт
набуття нею грошових коштів та
збереження їх за рахунок ОСОБА_3,
посилаючись на те, що протягом 2010-2012
року вона безпосередньо здійснювала
догляд і утримання останньої. При цьому
відповідачка визнала, що кошти, які
знімалися з банківських рахунків
ОСОБА_3, були витрачені нею лише на
потреби останньої.

У справі відсутні об'єктивні дані,
що відповідачка в указаний період
через мережу банкоматів зняла з
карткових рахунків ОСОБА_3 значну суму
коштів і привласнила їх.

Фотографії, які виготовлені з
відеозаписів камер спостереження
банкоматів (а.с. 25, 46-53), не дають
достатніх підстав суду ідентифікувати
ОСОБА_1 як особу, що знімала готівку з
банківських рахунків ОСОБА_3

Інші письмові докази, які подані
ОСОБА_2 до суду, також не підтверджують
ці обставини.

Стягуючи з ОСОБА_1 грошові кошти,
суд першої інстанції погодився з
розрахунком позивача, хоча цей
розрахунок є сумнівним. Він був
зроблений на підставі трьох виписок з
банківських рахунків ОСОБА_3 (а.с. 12-13,
14-16, 17-18), у тому числі двох виписок із
одного і того ж рахунку за карткою
НОМЕР_1 (14-16, 17-18), але за різний період.
Натомість, суд склав усі суми витрат по
рахункам, хоча частина з них була
направлена на погашення
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором.

Не давши належної оцінки
дослідженим доказам, суд помилково
виходив з того, що позов ОСОБА_2 є
обґрунтованим.

Матеріали справи не дають підстав
для висновку, що ОСОБА_1 набула грошові
кошти за рахунок ОСОБА_3 без достатньої
правової підстави, тому в позові ОСОБА_2
слід відмовити в цілому.

Оскільки відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5
Закону України від 8 липня 2011 року №
3674-VI «Про судовий збір» ОСОБА_2
звільнений від сплати судового збору,
то ці судові витрати слід віднести на
рахунок держави. Понесені ОСОБА_2
витрати на правову допомогу
відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 11 квітня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Бондар
О.О.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 5