Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/2392/14
Головуючий у 1 інстанції: Мєркулова
Суддя-доповідач: Стрелець
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Каракуша К.В.

при секретарі:
Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Приватного
підприємства «ЮНІМЕД» на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 30 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Приватеого підприємства «ЮНІМЕД» (в
особі директора ОСОБА_4), ОСОБА_5 про
солідарне стягнення боргу за договором
позики,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_4, ПП «ЮНІМЕД»
(в особі директора ОСОБА_4.), ОСОБА_5 про
солідарне стягнення боргу за договором
позики.

В обґрунтування позову зазначав, що 20
березня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було укладено договір позики № 20/03/2011,
відповідно до якого позивач передав
ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 691618, 20
грн., а позичальник зобов'язався
повернути суму позики в строк до 19
березня 2012 року.

Забезпеченням виконання зобов'язань
ОСОБА_4 є договір поруки від 20 березня
2011 року № 20П/03/2012, укладений між ОСОБА_3
та ПП «ЮНІМЕД» та договір поруки б/н від
20 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_3
та ОСОБА_5

Відповідно до зазначеного договору
позики, строк виконання зобов'язання
настав 19 березня 2012 року, проте
відповідачі у встановлений строк
виконання за договором не виконали,
грошові кошти не повернули.

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_4,
ПП «ЮНІМЕД» та ОСОБА_5 в рахунок
погашення основної суми боргу за
договором позики 691618, 20 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 30 грудня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ПП
«ЮНІМЕД», ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 борг
за договором позики в розмірі 691618, 20
грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ПП
«Юнімед», ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 691, 62 грн.

В апеляційній скарзі ПП «ЮНІМЕД»
зазначає, що рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 23.04.2013 року
було порушено провадження у справі №
908/1214/13, про банкрутство ПП „Юнімед" і
розгляд справи

Згідно з п 7 ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України,
господарським судам підвідомчі справи
у спорах з майновими вимогами до
боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що
справи у майнових спорах, передбачених
пунктом 7 частини першої статті 12 цього
Кодексу, розглядаються господарським
судом, у провадженні якого перебуває
справа про банкрутство.

Частина четверта статті 10 Закону „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
відносить до підвідомчості
господарських судів справи зі спорів,
пов'язаних з майновими вимогами до
боржника. Дана норма кореспондується з
положеннями пункту 7 частини першої
статті 12 ГПК (у редакції Закону). (Лист,
Вищий господарський суд від 28.03.2013, №
01-06/606/2013 "Про Закон України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" )

Згідно з абзацом четвертим частини
восьмої статті 23 Закону до визнання
боржника банкрутом спори боржника з
кредиторами, які мають будь-які
(незалежно від характеру
правовідносин) поточні вимоги до
боржника, вирішуються шляхом їх
розгляду у позовному провадженні
господарським судом, у провадженні
якого перебуває справа про
банкрутство.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції на вищевикладені вимоги
закону уваги не звернув і розглянув
справу непідвідомчу суду загальної
юрисдикції, оскільки один з
відповідачів є ПП „Юнімед" відносно
якого справа про банкрутство перебуває
на розгляді господарського суду
Запорізької області.

Відповідно до п.1ч.1 ст. 205 ЦПК України
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

За вказаних обставин рішення суду
першої інстанції в частині стягнення з
ПП „Юні мед" боргу за договором позики
підлягає скасуванню з закриттям
провадження у справі в частині
майнових вимог позивача до ПП „Юнімед".

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив обставини справи, доводи і
заперечення сторін і дійшов до
правильного висновку про стягнення з
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь позивача
суму боргу за договорами позики від 20
березня 2011 року в сумі 691618,20 грн.

ОСОБА_4 стверджує, що виконував свій
обов'язок за вказаним договором позики
і як передбачено п.2.1. договору позики
повертав позику частинами, шляхом
щомісячних платежів по 5962,50 грн. з 20.04.2011
року по 20.02.2012 року.

Як встановлено ст. 527 ЦК України,
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 545 ЦК України, прийнявши
виконання зобов'язання, кредитор
повинен на вимогу боржника видати йому
розписку про одержання виконання
частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові.

У разі неможливості повернення
боргового документа кредитор повинен
вказати про це у розписці, яку він
видає.

З аналізу ст.ст. 510,545 ЦК України та
відповідно до ст. 1046,1047 ЦК України
розписка є борговим документом і може
надаватися позикодавцем для
підтвердження перед ним невиконаного
зобов'язання за договором позики, а
наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд виходив з того, що
зобов'язання за договором позики
ОСОБА_4невиконані, про що свідчить
наявність у позивача боргової розписки
відповідача та відсутності належних та
допустимих доказів з боку відповідача
про виконання ним свого обов'язку.

Згідно із ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України .

Суд першої інстанції з урахуванням
приписів ст.59 ЦПК України, п.1 ч.1 ст. 218 ЦК
України та роз'яснень п.12 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 „
Про судову практику розгляду цивільних
справ про визнання провочинів
недійсними „ дійшов обґрунтованого
висновку про недоведеність заперечень
відповідача проти позову, а саме
відсутності належних та допустимих
доказів на підтвердження виконання
відповідачем боргових зобов'язань
перед позивачем.

Доводи апеляційної скарги є такими, що
не спростовують висновків суду першої
інстанції, а лише відображують позицію
відповідача ОСОБА_4, і полягають лише в
переоцінці доказів, які належним чином
перевірені і оцінені судом першої
інстанції і не доводять порушення
судом першої інстанції норм
процесуального і матеріального права в
цій частині.

Посилання в апеляційній скарзі на
незгоду з висновками суду щодо оцінки
наданих по справі доказів не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки в силу
ч.2 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної
інстанції повноважень переоцінювати
докази, встановлені судом першої
інстанції, не має.

За таких обставин судова колегія
вважає, що підстав для скасування
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення суми боргу з ОСОБА_4
та ОСОБА_6не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307,308,310,314,317 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «ЮНІМЕД» - задовольнити
частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 30 грудня 2013 року в цій
справі в частині стягнення суми боргу з
поручителя ПП „Юні мед" - скасувати і
провадження у справі в цій частині
закрити.

В решті рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: