Справа № 333/9456/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2014р.
м. Запоріжжя

Коммунарський районний суд м.
Запоріжжя у складі головуючого судді
Боровікової А.І., при секретарі Мікові
П.О., розглянувши|розгледівши| у
відкритому|відчиненому| судовому
засіданні в залі суду
цивільну|громадянську| справу|річ| за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка
діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4,
треті особи: Відділ по Комунарському
району служби у справах дітей
Запорізької міської ради, Приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_5, про визнання договору
дарування недійсним, поділ спільного
майна та визнання права власності на
частину майна, -

В С Т А Н О В И
В:

У листопаді 2013р. позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду з вищезазначеним
позовом, вказавши, що вона та
відповідач ОСОБА_2 в період з січня 2004 р.
по грудень 2011р. проживали однією сім'єю
без реєстрації шлюбу. За цей час ними
було нажите майно, яке відповідно до
положень ст. 74 СК України, належить їм
на праві спільної сумісної власності, а
саме: двокімнатна квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1, жилою
площею 27,8 кв.м., яка придбана ними за
сумісні гроші 27.02.2007 р., що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 27.03.2007 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрованого в
реєстрі за № 660. У договорі
купівлі-продажу покупцем квартири за
взаємною згодою сторін було зазначено
ОСОБА_2, за яким зареєстровано право
власності на квартиру. Середня ринкова
вартість квартири, відповідно до
довідки ТОВ «Капітал Сервіс 97» від
22.11.2013 р., складає 200 000 грн. Далі
позивачка зазначила, що фактично її
шлюбні відносини з відповідачем
ОСОБА_2 тривали до грудня 2011 р., після
чого їхня сім'я припинила своє
існування.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 30.07.2013р.
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
проживали однією сім'єю, без
перебування у шлюбі між собою, в період
з січня 2004 року по грудень 2011 року.
Визнано спільною сумісною власністю
майно, набуте ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час
спільного проживання однією сім'єю без
перебування у шлюбі, а саме, квартиру
АДРЕСА_1.

Отже, зазначена квартира належала
позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві
спільної сумісної власності, як майно,
набуте за час спільного проживання
однією сім'єю чоловіка і жінки без
перебування у шлюбі.

Проте, 29.08.2012 р. відповідач ОСОБА_2 без її
згоди, як співвласника цього майна,
набутого за час проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, відчужив
спірну квартиру шляхом укладення
договору дарування зі своєю
неповнолітньою донькою ОСОБА_4
Укладаючи цей договір дарування,
відповідач ОСОБА_2 свідомо зазначив
неправдиві відомості у п. 6 цього
договору про те, що він на час набуття
квартири у цивільному та
зареєстрованому шлюбі ні з ким не
перебував, і особи які б могли
поставити питання про визнання за ними
права власності на відчужувану
квартиру (її частку), в тому числі і
відповідно до статей 65, 74 та 97 СК
України відсутні, що є порушенням
вимог чинного законодавства і прав
позивача, як співвласника майна, а тому
такий договір, вважає позивачка,
підлягає визнанню недійсним, а спірна
квартира поділу.

Враховуючи, що судовим рішенням по
цивільній справі встановлено, що за час
спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1
однією сім'єю без перебування у шлюбі
між собою, в період з січня 2004 р. по
грудень 2011 р. придбали двокімнатнк
квартира за вищезазначеною адресою, на
майно, що є об'єктом спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою
поширюються положення глави 8 СК
України, позивачка просить суд визнати
недійсним нотаріально посвідчений
договір дарування квартири,
розташованої за вищезазначеною
адресою, укладений 29.08.2012 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка діяла за згодою
батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В порядку
поділу майна, що є спільною сумісною
власністю сторін, набутого за час
спільного проживання однією сім'єю без
перебування у шлюбі, визнати за ОСОБА_1
та ОСОБА_2 право власності на ? частину
вищезазначеної квартири за кожним із
сторін, та стягнути з відповідача на
її користь судові витрати у сумі 1229 грн.
40 коп.

У судовому засіданні позивачка та її
представник позовні вимоги підтримали
у повному обсязі, надали суду
пояснення, аналогічні викладеним у
позовній заяві, просили суд
задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнав, суду пояснив, що позивачка
просить суд розділити майно подружжя,
але вони ніколи не були подружжям і
ніколи не проживали як чоловік і жінка
однією сім*єю, спірну квартиру він
придбав за власні кошти та на підставі
закону розпорядився останньою,
подарувавши її своїй доньки, а тому
просив суд у задоволенні позову
відмовити.

Відповідачка ОСОБА_3, яка діє у
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до
судового засідання 10.06.2014р. не
з"явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлена у встановленому
законом порядку, про причини неявки суд
не повідомила.

Під час розгляду справи відповідачка
ОСОБА_3 проти задоволення позову
заперечувала з тих підстав, що договір
дарування квартири укладено на
законних підставах між власником
квартири та його неповнолітньою
донькою, а визнання договору дарування
недійсним порушить права на житло
неповнолітньої дитини. Просила суд у
задоволенні позову відмовити.

Третя особа Приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_5 до
судового засідання не з"явилася,
надавши суду заяву, у якій просить суд
розглянути справу у її відсутності.

Керуючись ст. 169 ЦПК України, суд вважає
можливим розглянути справу у
відсутності відповідачки ОСОБА_8, яка
діє у інтересах неповлнолітньої ОСОБА_4
та третьої особи приватного нотаріуса
ОСОБА_5

Представник третьої особи - відділу по
Комунарському району служби у справах
дітей у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечувала з тих
підстав, що визнання договору
дарування квартири недійсним порушить
право на житло неповнолітньої дитини, у
інтересах якої просила суду у
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін,
представника позивачки, представника
третьої особи - відділу служби у
справах дітей по Комунарськоому
району, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено:

Згідно Договору дарування від
квартири АДРЕСА_1 від 29.08.2012р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_5,
реєстровий номер 3685, ОСОБА_4, 02.07.1997 р.,
яка діяла за згодою батьків ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, отримала у власність як
подарунок від ОСОБА_2 квартиру за
вищезазначеною адресою.

Рішенням апеляційного суду
запорізької області від 30.07.2013р.
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
проживали однією сім*єю, без
перебування у шлюбі між собою в період
з січня 2004 р. по грудень 2011р.

Визнано спільною сумісною власністю
майно, набуте ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час
спільного проживання однією сім*єю без
перебування у шлюбі, а саме: квартиру
АДРЕСА_1, дачний будинок , що
розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно п. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарський
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Предметом даного позову є право на
майно жінки та чоловіка, які проживали
однією сім*єю, але не перебували у шлюбі
між собою, що регулюється ст. 74 СК
України та поширюються положення
глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім*єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу (Право спільної сумісної
власності подружжя).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Таким чином, на майно придбане
подружжям за час шлюбу поширюється
право спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення
і(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

29.08.2012 року ОСОБА_2 подарував
неповнолітній доньки ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
дарування, посвідченим приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу Запорізької
області зареєстрованого в реєстрі за №
3685.

При укладенні договору дарування згода
позивачки, посвідчена нотаріально, як
співвласника цього майна, набутого за
час спільного проживання однією сім'єю
без перебування у шлюбі відповідачу
ОСОБА_2, не надавалася.

Відповідно до ст.69 СК України, дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ст.68 СК України, розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу. Розпорядження майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності, після розірвання шлюбу
здійснюється співвласниками виключно
за взаємною згодою, відповідно до ЦК
України.

Відповідно до ст.369 ЦК України, згода
співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена

Згідно із ст.215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Враховуючи наведені норми
матеріального права та відсутність
згоди позивача як співвласника майна
на відчуження квартири, яка є спільною
сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, є підстави для визнання
наведеного договору дарування
квартири недійсним, як такий, що
суперечить вимогам цивільного
законодавства.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.23 постанови від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясувати джерело і час
його придбання.

Враховуючи, що судовим рішенням по
цивільній справі встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 є об'єктом спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою і
на них поширюються положення глави 8 СК
України, відповідно до ст. 70 наведеної
глави 8 СК України, у разі поділу майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 236 ЦК України,
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення. Якщо за
недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги доведеними, зазначена квартира
належала позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
праві спільної сумісної власності, як
майно, набуте за час спільного
проживання однією сім'єю чоловіка і
жінки без перебування у шлюбі в період
з січня 2004 р. по грудень 2011р., які саме у
цей період придбали спірну квартиру, що
встановлено рішенням апеляційного
суду Запорізької області від 30.07.2013р., а
тому нотаріально посвідчений договір
дарування квартири між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 від 29.08.2012р. підлягає визнанню
недійсним у повному обсязі, оскільки,
вищезазначеним рішенням суду квартиру
визнано спільною сумісною власністю
сторін, позивачка ОСОБА_1 під час
укладення вищезазначеного договору
дарування не надавала згоди, як
співвласник цього майна, набутого за
час проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, відповідачу ОСОБА_2
на відчуження квартири шляхом
укладення договору дарування зі своєю
неповнолітньою донькою ОСОБА_4, а
спірна квартира підлягає поділу між
позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 у
рівних частинах.

При цьому заперечення відповдачів суд
не приймає до уваги як безпідставні.

Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню судові
витрати у розмірі 1000 грн. (1% від суми
заявлених позовних вимог, які
задоволено рішенням суду).

Керуючись ст.ст. 60, 65, 68, 69, 70, 74
Сімейного Кодексу України, ст.ст. 203, 215
ЦК України, ст.ст. 212-214, 224 ЦПУ України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним Договір дарування
квартири АДРЕСА_1 від 29.08.2012р. між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка діяла за згодою
батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу
Запорізької області, реєстраційний №
3685.

Сторони повернути в первісний стан.

Припинити право власності на квартиру
за вищезазначеною адресою за ОСОБА_4.

Розділити майно, що є спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
набутого останніми під час спільного
сумісного проживання однією сім*єю без
перебування у шлюбі - квартиру АДРЕСА_1
між сторонами в рівних частинах.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у сумі 1000 грн.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного
суду Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
А.І. Боровікова