КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/2271/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

при секретарі -
Харитоновій І.С., Лебедюк І.О.,

Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом

ОСОБА_3, ОСОБА_4

до ОСОБА_5,

за участю третьої особи - Третьої
Одеської державної нотаріальної
контори

про визнання права власності в порядку
спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися з позовом до
ОСОБА_5, в якому з урахуванням уточнень
просять визнати за ними право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті їх бабки ОСОБА_6 на
частки у розмірі 16/100 за кожним у
домоволодінні АДРЕСА_1, що в цілому
складається з літ. «А» - житловий
будинок, літ. «Б» - сарай, літ. «В» -
вбиральня-душ, літ. «Г» - сарай, 1, 2, 3 -
огорожа, загальною площею 94,3 кв.м.,
житловою площею - 53,4 кв.м.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивачі посилаються на те, що
вони є онуками ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після її смерті
відкрилась спадщина у вигляді 16/25
домоволодіння АДРЕСА_1, яке належало їй
на підставі рішення народного суду
Київського району м. Одеси від 10.01.1969
року.

Позивачі вказують, що факт родинних
відносин, згідно якого ОСОБА_3, ОСОБА_4 є
онуками ОСОБА_6 підтверджується
рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 24.05.2011 року у справі № 2-0-72.

За життя ОСОБА_6 заповіту не складала.

Спадкоємцями першої черги спадкування
за законом були ОСОБА_5 (відповідач) та
його брат і батько позивачів - ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 зазначають, що після
відкриття спадщини вони у встановлений
законодавством строк звернулися із
заявами про прийняття спадщини до
Третьої Одеської державної
нотаріальної контори, однак третя
особа листом від 28.09.2012 р. № 5413/02-14
відповіла, що не має можливості видати
позивачам свідоцтво про право на
спадщину, оскільки за інформацією КП
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» нерухомого майна за
ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 не
зареєстровано.

Вищевикладені обставини зумовили
звернення ОСОБА_3, ОСОБА_4 до суду із
відповідним позовом.

Представник позивачів у судове
засідання не з'явився, подав до
канцелярії суду заяву, в якій позов
підтримав та просив розглянути справу
за його відсутності (а.с. 94).

Відповідач ОСОБА_5 про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином (а.с. 93), 01.11.2013 року
надіслав суду заяву про розгляд справи
за його відсутності (а.с. 28).

Третя особа - Третя Одеська державна
нотаріальна контора 02.01.2014 року
надіслала суду лист з проханням
розглянути справу за її відсутності
(а.с. 91).

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про необхідність задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні,
позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 є онуками
ОСОБА_6, що підтверджується рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
24.05.2011 року у справі № 2-0-72, яке набрало
законної сили (а.с. 8).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 46)
та після її смерті відкрилась спадщина
у вигляді 16/25 домоволодіння АДРЕСА_1,
яке належало їй на підставі рішення
народного суду Київського району м.
Одеси від 10.01.1969 року (а.с. 7).

Даним рішенням народного суду
Київського району м. Одеси від 10.01.1969
року було визнано за ОСОБА_6 право
власності на 16/25 домоволодіння АДРЕСА_1
та виділено їй в натурі кімнату площею
16,7 кв.м, кухню площею 12,5 кв.м та веранду
площею 18,4 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про припинення
шлюбу НОМЕР_1 від 04.12.1968 року ОСОБА_6
після розрвання шлюбу змінила прізвище
на «ОСОБА_6» (а.с. 58).

Рішенням Виконавчого комітету
Київської районної ради депутатів
трудящих від 15.09.1978 року було
затверджено впорядкування нумерації
будинків на вулицях Київського району,
яким, зокрема, АДРЕСА_1 ОСОБА_6 було
присвоєно новий АДРЕСА_1 (а.с. 32-33).

Зі змісту витребуваної судом спадкової
справи, заведеної після смерті ОСОБА_6
(а.с. 44-80) вбачається, що за свого життя
ОСОБА_6 заповіту не складала.

Спадкоємцями першої черги спадкування
за законом були ОСОБА_5 (відповідач) та
його брат і батько позивачів - ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 66, 67).

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України
внуки, правнуки спадкодавця спадкують
ту частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

Таким чином, позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4
мають право на одержання у спадщину по ?
частині від частки у спадщині ОСОБА_6,
яка належала б їх померлому батькові
ОСОБА_7.

Із заявами про прийняття спадщини у
встановлений законом шестимісячний
строк звернувся син померлої -
відповідач ОСОБА_5 (а.с. 45), а також онуки
померлої - позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.
61, 62).

Третя Одеська державна нотаріальна
контора листом від 28.09.2012 р. № 5413/02-14
відповіла, що не має можливості видати
позивачам та відповідачу свідоцтво про
право на спадщину, оскільки за
інформацією КП «Одеське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості»
нерухомого майна за ОСОБА_6 за адресою:
АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 97).

Як зазначено у листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» право власності
спадкоємця на спадкове майно підлягає
захисту в судовому порядку шляхом його
визнання у разі, якщо таке право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК).

При вирішенні спорів щодо спадкування
права власності на нерухоме майно
судам слід звертати увагу на зміну
редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших
норм цивільного законодавства і
застосовувати редакцію закону, яка
діяла на час виникнення права у самого
спадкодавця та на час відкриття
спадщини.

При вирішенні спору про визнання права
власності на спадкове майно потрібно
розмежовувати час і підстави
виникнення права власності у
спадкодавця, які кваліфікуються
відповідно до законодавства України
чинного на час виникнення права
власності та підстави спадкування
зазначеного майна, що визначаються на
час відкриття спадщини та згідно із п. 5
Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих
документів встановлюється судом
відповідно до законодавства, яке було
чинним на час набуття права власності
на житловий будинок, споруду, зокрема,
відповідно до Переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких провадиться реєстрація
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженого Міністерством
комунального господарства УРСР 31 січня
1966 року та погодженого з Верховним
Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив
чинність згідно з наказом Державного
комітету України по житлово -
комунальному господарству від 13 грудня
1995 року, та інших нормативно - правових
актів.

Якщо право власності на житловий
будинок, споруду підтверджується
належними правовстановлюючими
документами на час виникнення права
власності на будівлі, споруди, органи
місцевого самоврядування зобов'язані
видати довідку про належність
житлового будинку на праві приватної
власності спадкодавцеві, а нотаріус
зобов'язаний прийняти таку довідку
разом із іншими правовстановлюючими
документами для видачі свідоцтва про
право на спадщину (п. 216 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України). Відповідно до ст.
67 Закону України «Про нотаріат»
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою всіх
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, встановленому цивільним
законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, виникає
цивільно-правовий спір, що підлягає
розглядові у позовному провадженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
від 01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, такими як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване є
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК України 2003
року та Законом України від 01 липня 2004
року «Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, створене та оформлене в
передбаченому законом порядку до
набрання чинності Законом України від
01 липня 2004 року "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", спадкоємці, які
прийняли спадщину, мають право на
оформлення спадкових прав шляхом
звернення до нотаріальної контори за
видачею свідоцтва про право на
спадщину.

При вирішенні спорів про визнання
права власності на спадкове майно
судам слід керуватися законодавством,
яке регулювало виникнення права
власності у самих спадкодавців на
момент закінчення будівництва
будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР
1963 року, Законом України «Про
власність», Законом України від 07
грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві
Ради народних депутатів та місцеве і
регіональне самоврядування», Законом
України від 25 грудня 1974 року «Про
державний нотаріат», постановою Ради
Міністрів Української РСР від 11
березня 1985 року № 105 «Про порядок
обліку житлового фонду в Українській
РСР», Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 13 квітня
1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 12 травня
1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР від 31 січня 1966 року,
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженою наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
року № 45/5, Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженою наказом Міністра юстиції
УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими
нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності па
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

Отже, право власності ОСОБА_6 на 16/25
частки домоволодіння АДРЕСА_1 було
набуто правомірно на підставі рішення
народного суду Київського району м.
Одеси від 10.01.1969 р., яке є чинним та є
належним правоустановчим документом і
той факт, що судове рішення не було
зареєстровано ОСОБА_6 в БТІ жодним
чином не впливає на факт виникнення та
існування у неї права власності на
зазначені 16/25 домоволодіння.

Крім того, у довідці (виписці з
будинкової книги про склад сім'ї та
прописку) № 725 від 26.07.2010 р. (а.с. 9), а
також у довідці КП «ЖКС
«Чорноморський» від 18.07.2013 р. (а.с. 10)
зазначено, що 16/25 домоволодіння АДРЕСА_1
дійсно належало ОСОБА_6

Зі змісту технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається,
що домоволодіння в цілому складається
з літ. «А» - житловий будинок, літ. «Б» -
сарай, літ. «В» - вбиральня-душ, літ. «Г» -
сарай, 1, 2, 3 - огорожа, загальною площею
94,3 кв.м., житловою площею - 53,4 кв.м. (а.с.
81-84).

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини ст. 1269).

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3, ОСОБА_4 спадщину прийняли,
оскільки своєчасно подали нотаріусу
заяви про її прийняття, із заявами про
відмову від спадщини не зверталися,
однак свідоцтва про право на частину
спадкового майна ОСОБА_6 не отримали.

Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини (ч.5, ст. 1268).

Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у
спадщині кожного із спадкоємців за
законом є рівними.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові
належить права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено,
що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
приймає до уваги і те, що відсутність
реєстрації права власності ОСОБА_6 на
16/25 домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі
рішення народного суду Київського
району м. Одеси від 10.01.1969 року призвела
до неможливості ОСОБА_3, ОСОБА_4
оформити свої спадкові права на частки
16/100 та 16/100 відповідно цього
домоволодіння, а іншим шляхом окрім як
шляхом звернення до суду їх права
захистити неможливо.

При викладених обставинах позовні
вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 є обґрунтованими
та задовольняються судом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог. Оскільки
позивачами не заявлені вимоги про
відшкодування судових витрат, у суду
відсутні підстави для покладання цих
витрат на відповідача.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку
спадкування за законом після смерті
його бабки ОСОБА_6 право власності на
16/100 домоволодіння АДРЕСА_1, що в цілому
складається з літ. «А» - житловий
будинок, літ. «Б» - сарай, літ. «В» -
вбиральня-душ, літ. «Г» - сарай, 1, 2, 3 -
огорожа, загальною площею 94,3 кв.м.,
житловою площею - 53,4 кв.м.

Визнати за ОСОБА_4 в порядку
спадкування за законом після смерті її
бабки ОСОБА_6 право власності на 16/100
домоволодіння АДРЕСА_1, що в цілому
складається з літ. «А» - житловий
будинок, літ. «Б» - сарай, літ. «В» -
вбиральня-душ, літ. «Г» - сарай, 1, 2, 3 -
огорожа, загальною площею 94,3 кв.м.,
житловою площею - 53,4 кв.м.

Рішення суду є підставою для
здійснення державної реєстрації права
власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 на 16/100 та 16/100
відповідно домоволодіння АДРЕСА_1
згідно вимог ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя
Петренко В. С.