У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Кеміня М.П., Боднар О.В.

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах якого діє ОСОБА_3 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
15 травня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Публічного
акціонерного товариства Акціонерно -
комерційний банк «Львів» про визнання
недійсної окремої частини правочину ,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 15 травня 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Публічного
акціонерного товариства Акціонерно -
комерційний банк «Львів» про визнання
недійсної окремої частини правочину -
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_5 в
інтересах якого діє ОСОБА_3 просить
скасувати зазначене рішення та
ухвалити нове, яким заявлений позов
задовольнити повністю, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника апелянта,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заявленого
позову, суд першої інстанції виходив з
відсутності правових підстав для
визнання п. 3.2 договору поруки
недійсним.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів, оскільки від
відповідає фактичним обставинам
справи та вимогам закону.

Матеріалами справи встановлено 18
вересня 2007 року між Закритим
акціонерним товариством
Акціонерно-комерційний банк «Львів»,
який переіменований на даний час в
Публічне акціонерне товариство
Акціонерно-комерційний банк «Львів»
(Надалі Банк) та ОСОБА_4 (Позичальник)
укладено кредитний договір № 2007S0429 за
яким Позичальник отримав в кредит
грошові кошти в сумі 55 000, 00 євро зі
сплатою 12, 00 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань
Позичальника за Кредитним договором
позивачем ОСОБА_2 18 вересня 2007 року
укладено з Банком договір поруки №
2007S0429, умовами якого встановлено, що
Позивач зобов'язується відповідати за
своєчасне і повне виконання
Позичальником вказаних зобов'язань.

Пунктом 3.2. Договору поруки
встановлено, що дія останнього
припиняється в момент повного
виконання Позичальником або
Поручителем боргових зобов'язань
Позичальника перед Кредитором по
кредитному договору. Кредитор має
право пред'явити вимогу до Поручителя,
що випливає з умов цього договору
поруки до 01.09.2017 року.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну,
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до стаття 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. (ч.1 ст.
627ЦК України).

За приписами ч.1ст. 215ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостої статті 203
цього Кодексу.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
посилається на те, що пункт 3.2 договору
поруки суперечить ст. ст. 631, 251, 252 ЦК
України,

Суд першої інстанції дійшов вірних
висновків, що дані обставини не є
підставами для визнання вказаного
пункту договору недійсним, оскільки в
ст. ст. 251,252 ЦК України законодавцем
дано загальне поняття строку та
терміну і загальне поняття про
визначення строку та терміну, а ст. 631
ЦК України містить загальні положення
про строк договору. Дані норми права не
визначають цивільних прав та
обов'язків для учасників цивільних
відносин, не тягнуть для них, у випадку
їх невиконання, негативних правових
наслідків.

Постанова Верховного Суду України від
18.07.12 по справі № 6-78 цс12, якою позивач
також обґрунтовує заявлені вимоги, не
може бути підставою для визнання
недійсним вищевказаного пункту
договору поруки, оскільки в цій
постанові сформульовано правовий
висновок щодо неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, зокрема ч.4 ст. 559ЦК
України щодо припинення поруки.
Вказаний правовий висновок,
відповідно до ст. 360 -7 ЦПК України, є
обов'язковим для всіх судів України,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно - правовий акт, що містить
зазначену норму права. В даному
випадку, виходячи із предмету та
підстав заявленого позову, судом не
застосувалася вказана норма права, а
тому вказаний правовий висновок не має
юридичного значення для вирішення
поданого позову.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
правильно застосував матеріальний
закон, дотримався процедури розгляду
справи та вирішив спір у відповідності
з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
що у відповідності до положень ст.308 ЦПК
України є підставою для відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись
вимогами статей 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів :

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
якого діє ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 15 травня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Суддя-доповідач :

Судді :