АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4431/14 Головуючий 1 інстанції: Довготько Т.М.
Справа № 643/238/14-ц Доповідач: Івах А.П.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пшенічної Л.В., Сащенка І.С.,

при секретарі - Бабака А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 травня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У січня 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду із вище вказаним позовом та просило стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 36380,51грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що між позивачем та ОСОБА_2 (далі-відповідач) була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 03.10.2012 р. про надання кредиту у розмірі 34354,50 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, а відповідач свої зобов'язання не виконує належним чином, у зв'язку із чим станом на 23.12.2013 року у нього виникла заборгованість за кредитом у сумі 36380,51 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитом в сумі 36380,51 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 травня 2014 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 36380,51грн. та вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 23 травня 2014 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить, рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТКБ «Приват Банк» задовольнити частково.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом неповно з'ясовані обставини справи, висновки суду є незаконними та необґрунтованими, суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, за вказаною ним в апеляційній скарзі адресою повістки не отримує, з травня місяця 2014 року ходом розгляду справи не цікавиться, телеграму поштове відділення було позбавлене можливості вручити, оскільки квартира зачинена, адресат по повідомленню за телеграмою не з'явився.

За положеннями ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 11 березня 2014 року (а.с.53), про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, повістка їй вручена 16 вересня 2014 року, представник позивача також повідомлений про час та місце розгляду справи.

Справу судова колегія розглядає у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 травня 2014 року зазначеним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що 03.10.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості (далі-генеральна угода) та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі-умови) відповідно до яких відповідач отримав кредит у розмірі 34354,50 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 31.10.2014 року. Окрім того сторони дійшли згоди проте, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ "Приватбанк" Умовами та правилами, тарифами складають між ними та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди сплата заборгованості здійснюється в наступному порядку починаючи з « 1» по « 25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості по кредиту, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, і також інших платежів у відповідності до Умов і правил /а.с.5-28/.

При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч.І ст. 634 ЦК України.

Згідно зазначеної статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст.599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач свої зобов'язання виконав належним чином.

Відповідно до довідки - розрахунку заборгованість відповідача по договору станом на 23.12.2013 року становить 36380 грн. 51 коп., яка складається із: заборгованості по кредиту у розмірі 30394,21 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3777.70 грн.; штраф (фіксована частина) в розмірі - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в розмірі 1708.60 грн.

Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, яких клієнт є поручителем, а також будь який інший заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов'язань перед банком.

Відповідно до ч. І ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному обсязі, незалежно від стягнення збитків, передбачених ст. 624 ЦК України.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов'язань настають наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином.

Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання, передбачені кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій та пені при їх нарахуванні не виконав, у зв'язку з чим станом на 23 грудня 2013 року загальна сума заборгованості за кредитним договором склала 36380,51грн., що підтверджено розрахунком заборгованості.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у спосіб передбачений договором.

Так, за правилами ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України).

п.2.2 Договору передбачає обов'язок позичальника згідно зі ст.. 212, 611, 651 при порушенні ним строків погашення заборгованості, зазначених у Генеральній угоді,Умовах та Правилах по зобов'язанням, строк по яким не наступив, виплачує штраф.

п. 1.1.5.20 Умов та Правил передбачає підвищену відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань. Тобто при порушенні позичальником строків платежу по будь - якому з грошових зобов'язань більше ніж на 30 днів, він сплачує штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. ( 500 грн. + 1708,60 грн. =2208, 60 грн.) Позичальник погодився з умовами договору та їх підписав.

Визначаючи розмір штрафу, суд вірно виходив із умов договору, а також позовних вимог позивача. З позовом про стягнення з відповідача суми пені, як різновид неустойки, позивач не звертався.

Вважати, що розмір штрафу вирахуваний за один і той же вид порушення зобов'язання неможна.

Оскільки рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, згідно ст.. 308 ЦПК України судова колегія відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -