АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/621/14
інстанції - Корягіна В.О.
Справа № 194/1966/13
Доповідач - Городнича В.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.

суддів -
Григорченка Е.І., Варенко О.П.

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» на рішення
Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 17 жовтня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення
моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням
здоров'я на виробництві, -

ВСТАНОВИЛА:

25.09.2013 року позивач звернувся з
вищезазначеним позовом до відповідача,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що він тривалий час працював на
підприємствах відповідача. Під час
роботи на підприємстві в підземних,
шкідливих умовах він захворів на
професійні захворювання. За висновком
МСЕК від 05.12.2011 року йому було
встановлено 60 % втрати професійної
працездатності та визнано інвалідом
третьої групи. В зв'язку з зазначеним
йому спричинена моральна шкода, яку
оцінює у розмірі 60000 грн., та яку просить
стягнути з відповідача.

Рішенням Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 17 жовтня
2013 року позовні вимоги позивача
задоволені частково. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Павлоградвугілля» на користь
ОСОБА_1 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 6000 гривень 00 копійок.
Вирішено питання щодо судових витрат. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, ПАТ
«ДТЕК Павлоградвугілля» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з
16.08.1982 року по 10.10.2006 рік позивач
знаходився у трудових відносинах з
відповідачем та працював за різним
фахом, що підтверджується копією
трудової книжки.

За час роботи на підприємстві в
підземних, шкідливих умовах позивач
захворів на професійні захворювання:
радікулопатія з вираженими
статико-динамічними порушеннями,
хронічне обструктивне захворювання
легень; нейросенсорна приглухуватість,
згідно акту П-4 від 06.10.2011 року.

Згідно висновку МСЕК від 05.12.2011 року
йому було встановлено 60 % втрати
професійної працездатності первинно
та визнано інвалідом третьої групи, що
підтверджується копією довідок МСЕК.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що внаслідок
втрати професійної працездатності
позивачу завдана моральна шкода,
оскільки позивач частково втратив
професійну працездатність, змушений
регулярно проходити стаціонарні
лікування, став інвалідом третьої
групи, не може займатися домашніми
справами, що потребують навіть
незначних фізичних зусиль, відчуває
великі незручності при веденні
домашнього господарства, став
дратівливим, відчуває депресивний
стан, та інші обставини.

Спричинена позивачу моральна шкода, як
вважає суд першої інстанції,
відповідно до вимог чинного
законодавства, зокрема ст.1167 ЦК України
і ст. 237-1 КЗпП України та рішення
Конституційного суду України № 20-рп/2008/
від 08.10.2008 року, - повинна бути
відшкодована відповідачем
(роботодавцем).

Як вбачається з матеріалів справи, суд
першої інстанції правильно встановив
вище зазначені обставини справи та
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що у відповідності зі ст.1167 ЦК
України і ст. 237-1 КЗпП України та
рішенням Конституційного суду України
№ № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, відповідач
зобов'язаний відшкодувати позивачу
моральну шкоду, яка завдана йому в
результаті отриманого професійного
захворювання під час роботи на
виробництві - під час роботи у ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля».

Крім того, судом першої інстанції не
враховано доводи представника
відповідача щодо застосування строків
позовної давності, передбачені
законодавством про працю, оскільки
відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК
України позовна давність не
поширюється на вимоги про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Згідно ст. 212 ЦПК України - суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Спричинення
позивачу моральної шкоди, в результаті
отриманого професійного захворювання,
знайшло підтвердження під час розгляду
справи по суті.

Доводи апеляційної скарги про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, не можуть бути
взяти до уваги, оскільки відповідно до
ст. 2371 КЗпП України обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди судом
першої інстанції обґрунтовано
покладено на підприємство, з вини якого
позивачеві було заподіяно моральну
шкоду, пов'язану з виконанням ним
трудових обов'язків під час чого
відповідачем не були забезпечені умови
праці.

Крім того, неправомірні посилання ПАТ
«ДТЕК «Павлоградвугілля» в
апеляційній скарзі на згоду позивача
працювати у небезпечних та шкідливих
умовах, які підприємство не
приховувало, оскільки така згода не
звільняє роботодавця від
передбаченого ст.153 КЗпП України
обов'язку забезпечувати працівникам
безпечні та нешкідливі умови праці.

Крім цього, не підлягають задоволенню і
доводи скарги щодо відсутності підстав
для стягнення моральної шкоди з
підприємства, як необґрунтовані.

Також, доводи апелянта щодо пропуску
строку позовної давності не є
підставою для скасування рішення суду.

Так, до вимог про відшкодування
моральної шкоди у випадках,
передбачених трудовим законодавством,
застосовується тримісячний строк (ст.
233 КЗпП України). До інших вимог про
відшкодування моральної шкоди, як
вимог, що випливають з порушених
особистих немайнових прав, строки
позовної давності не застосовуються
(п.16 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»).

Згідно із п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України -
позовна давність не поширюється на
вимоги про відшкодування моральної
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» - відхилити.

Рішення Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 17 жовтня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: