АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського
В.Й.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Печерського районного суду
міста Києва від 19 березня 2014 року по
справі за заявою ОСОБА_1 про скасування
рішення Постійно діючого третейського
суду при Всеукраїнській громадській
організації «Право та обов'язок» від 15
листопада 2013 року по справі за позовом
кредитної спілки «Центр фінансових
послуг» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся із
заявою до суду, в якій просив скасувати
рішення Постійно діючого третейського
суду при Всеукраїнській громадській
організації «Право та обов'язок» від 15
листопада 2013 року, яким стягнуто
солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь
кредитної спілки «Центр фінансових
послуг» 7 415 грн. 20 коп.

На обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що є споживачем послуг
банку (кредитної спілки) за кредитним
договором, тому вказаний спір не
підвідомчий третейському суду. (а.с.2-5)

Стягувач проти заяви
заперечував.(а.с.20-21)

Ухвалою Печерського районного суду
міста Києва від 19 березня 2014 року в
задоволенні заяви відмовлено. (а.с.27-28)

В апеляційній скарзі заявник
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив ухвалу
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким скасувати рішення Постійно
діючого третейського суду при
Всеукраїнській громадській
організації «Право та обов'язок» від 15
листопада 2013 року. (а.с.34-37)

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_3 підтримали
скаргу і просили її задовольнити. Інші
особи до суду не прибули, були
сповіщені встановленим порядком про що
у справі є докази. (а.с. 71-75)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів визнала
повідомлення належним, а неявку такою,
що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи скарги, перевіривши законність
і обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1
суд першої інстанції виходив із
відсутності підстав, передбачених ст.
389-5 ЦПК України для скасування рішення
третейського суду. Колегія суддів
погоджується з таким висновком суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
28 грудня 2011 року між ОСОБА_2, кредитною
спілкою «Центр фінансових послуг» та
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
№В-9/0221/11/170/21, за яким ОСОБА_2 отримала
кредит у розмірі 5 000,00 грн., а ОСОБА_1
виступив поручителем вказаного
договору.(а.с.10)

У цей же день між сторонами було
укладено третейську угоду №В-9/0221/11/170/21,
за умовами якої сторони погодились, що
спори, які виникнуть між сторонами та
стосуватимуться визначених у п.2 цієї
Третейської угоди договорів за
№В-9/0221/11/170/21 розглядатимуться Постійно
діючим третейським судом при
Всеукраїнській громадській
організації «Право та обов'язок». (а.с.11)

Рішенням Постійно діючого
третейського суду при Всеукраїнській
громадській організації «Право та
обов'язок» від 15 листопада 2013 року
позов задоволено, стягнуто солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь кредитної
спілки «Центр фінансових послуг» 7 415
грн. 20 коп. при цьому за змістом
вказаного рішення зазначено, що 08
листопада 2013 року від поручителя
ОСОБА_1 до третейського суду надійшов
відзив із запереченнями проти
заявленого позову із посиланням на
припинення договору поруки. (а.с.8-9)

За таких обставин колегія суддів
відхилила доводи апелянта, що він не
був обізнаний про розгляд справи
третейським судом.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
третейські суди», рішення третейського
суду є остаточним і оскарженню не
підлягає, крім випадків, передбачених
Законом.

Рішення третейського суду може бути
оскаржене сторонами, третіми особами, а
також особами, які не брали участь у
справі, у разі якщо третейський суд
вирішив питання про їх права і
обов'язки у випадках, передбачених цим
Законом, до компетентного суду
відповідно до встановлених законом
підвідомчості та підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути
оскаржене та скасоване лише з таких
підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону;

2) рішення третейського суду прийнято у
спорі, не передбаченому третейською
угодою, або цим рішенням вирішені
питання, які виходять за межі
третейської угоди. Якщо рішенням
третейського суду вирішені питання,
які виходять за межі третейської угоди,
то скасовано може бути лише ту частину
рішення, що стосується питань, які
виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною
компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким
прийнято рішення, не відповідав
вимогам статей 16 - 19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участь у справі.

Аналогічні за змістом підстави для
скасування третейського рішення
передбачені ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів», споживач
- це фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника.

Згідно з п. 14 ст. 6 Закону України "Про
третейській суди" третейські суди
можуть розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком, в тому числі, справ у спорах
щодо захисту прав споживачів (в тому
числі споживачів послуг банку,
кредитної спілки).

Колегія суддів не вбачає підстав для
застосування п. 14 ст. 6 Закону України
"Про третейській суди", оскільки
відповідно до положень цього Закону та
враховуючи п. 3 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року N 5, кредитна
спілка не є споживачем.

Крім того, звернення кредитної спілки з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором до третейського
суду не може вважатися спором щодо
захисту прав споживачів, оскільки
підставами позову є невиконання умов
договору, а не порушення Закону України
"Про захист прав споживачів".

З огляду на вищевикладене, правильним є
висновок суду першої інстанції про
відмову у задоволенні заяви у зв'язку з
відсутністю передбачених Законом
України "Про третейській суди" підстав
для скасування рішення третейського
суду.

Інші доводи апеляційної скарги цих
висновків суду не спростовують і не
можуть бути визнані підставою для
скасування ухвали суду першої
інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду
міста Києва від 19 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва:
Б.Б.Левенець

В.Й.Шиманський

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/5959/2014

Головуючий у першій інстанції
-Остапчук Т.В.

Доповідач Левенець Б.Б.