АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 409/916/12-ц
інстанції - Ковальова А.Б.
Справа № 22-ц/774/1176/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 11 січня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»
про поділ спільного майна подружжя та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ грошових коштів, сплачених в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В
И Л А:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 листопада 2013
року рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 травня
2013 року в частині вирішення
зустрічного позову ОСОБА_2 скасовано,
справу в цій частині передано на новий
розгляд до цього суду.

В іншій частині вказане рішення
залишено без змін, згідно якого позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»
про поділ спільного майна подружжя
задоволено частково; визнано за ОСОБА_1
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 загальною площею 63,30 кв.м.,
житловою площею 37,20 кв.м.

За обставинами справи:

29 березня 2011 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя. Зазначала, що
за час перебування у шлюбі з 27вересня
2003 року по 27 квітня 2010 року сторони на
підставі договору купівлі-продажу від
25 листопада 2005 року придбали квартиру
АДРЕСА_1 Остання була передана в
іпотеку на забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
947-1-001/05 від 25 листопада 2005 року,
укладеного між ОСОБА_2 та АКІБ
«УкрСиббанк». Оскільки квартира є їх з
відповідачем спільною сумісною
власністю, просила задовольнити позов.

11 листопада 2011 року ОСОБА_2 подав до
суду зустрічний позов в якому зазначав,
що під час шлюбу подружжям було
сплачено 10375 грн 44 коп. на погашення
кредиту, який було отримано та
використано на придбання спірної
квартири, тому доля ОСОБА_1 у квартирі
складає частку, яка відповідає
половині сплачених на погашення
кредиту коштів в розмірі 5187 грн 72 коп.,
які позивач просив стягнути з нього на
користь відповідача як компенсацію за
її частку в спільному майні.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська від 11січня 2013 року
у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у
розмірі 1/2 частки грошових коштів на
загальну суму 10375 грн 44 коп., сплачених
на виконання умов кредитного договору
№947-1-001/05 від 25 листопада 2005 року у
період спільного проживання подружжя з
листопада 2005 року по травень 2009року в
розмірі 5187 грн 27коп. Вирішено питання
про стягнення судових витрат.

Не погодившись із зазначеним рішенням
суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
скасувати та постановити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі, в задоволенні
зустрічних позовних вимог відмовити,
посилаючись на неправильність
висновків суду, на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Спір неодноразово розглядався
судовими інстанціями.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог та з
урахуванням вирішеного первісного
позову за рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 травня
2013 року, яке має законну силу, та
вирішуючи спір в частині зустрічного
позову, дійшла висновку, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 27 вересня 2003 року
перебували в зареєстрованому шлюбі,
який розірвано рішенням Дніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
27 квітня 2010 року. 25 листопада 2005 року
сторони на підставі договору
купівлі-продажу придбали квартиру
АДРЕСА_1 яка була передана в іпотеку на
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором № 947-1-001/05 від 25
листопада 2005року, укладеного між
ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк».

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний
позов ОСОБА_2 суд першої інстанції
виходив з того, що спірна квартира не
може бути визнана спільним сумісним
майном подружжя, оскільки право
власності на цю квартиру було набуте
ОСОБА_2, після повної сплати кредитних
коштів, за рахунок яких була придбана
зазначена квартира, що відбулося після
розірвання шлюбу з ОСОБА_1, а тому
спільним майном подружжя ОСОБА_1 є
тільки грошові кошти, що були сплачені
ними в рахунок погашення кредиту в
період шлюбу під час ведення спільного
господарства та наявності спільного
бюджету, тобто в період часу з 25
листопада 2005 року (укладення
кредитного договору) до 01 травня 2009
року (припинення подружніх відносин), і
саме ці грошові кошти підлягають
розподілу між сторонами в рівних
частках, і кожен із подружжя має право
на грошову суму в розмірі 5187,82 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1 за рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 травня
2013 року, яке має законну силу,
апеляційний суд виходив з того, що
спірна квартира, яка зареєстрована на
відповідача, була придбана сторонами
саме під час шлюбу та належить їм на
праві спільної сумісної власності,
проте суд першої інстанції на ці вимоги
уваги не звернув, у зв'язку з чим
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню частково, а спірна
квартира підлягає поділу шляхом
визнання за позивачем права власності
на її 1/2 частку.

Вирішуючи спір в частині зустрічного
позову судова колегія не погоджується
з висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 звертаючись в суд із зустрічним
позовом, просив поділити спільне майно
шляхом сплати належної дружині частки
у квартирі, яка складає 12 частину від
сплачених подружжям в період шлюбу на
погашення кредиту, отриманого для
придбання квартири, коштів у розмірі
10375 грн. 44 коп. та становить 5187 грн. 72 коп.

Під час розгляду справи у
встановленому порядку підстава або
предмет позову ним не змінювалися.

При цьому, задовольняючи зустрічний
позов судом першої інстанції не було
враховано, що ОСОБА_2 не заявлялись
вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на його
користь сплачених ним особисто коштів
на погашення отриманого в інтересах
сім'ї кредиту з тих підстав, що вказаний
борг по кредиту був спільним боргом
подружжя і обов'язок по його погашенню
лежав і на відповідачеві.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам ухвалене
судом рішення не відповідає.

Суд першої інстанції належним чином не
з'ясував характер та суть заявлених
вимог, норми права, якими вони
регулюються; не зазначив, чи мали місце
обставини, якими позивач обґрунтовував
свої вимоги; не дав належної правової
оцінки зібраним доказам.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
в частині вирішення зустрічного позову
скасовує, ухвалює нове рішення в цій
частині із наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли щодо
поділу спірної квартири, яке належить
сторонам на праві спільної сумісної
власності подружжя.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 27 вересня 2003 року
перебували в зареєстрованому шлюбі, а
згідно рішення Дніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
27 квітня 2010 року та свідоцтва про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого
01 березня 2011 року Дніпровським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Дніпродзержинського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, шлюб між сторонами 13 липня 2010
року було розірвано. Від подружнього
життя сторін у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народився син ОСОБА_4, який перебуває на
утриманні матері ОСОБА_1 Відповідно до
договору купівлі-продажу квартири від
25 листопада 2005 року, укладеного між
ОСОБА_5 та ОСОБА_2, який було посвідчено
нотаріально та зареєстровано в реєстрі
за №6098, за останнім було зареєстровано
право власності на квартиру АДРЕСА_1
Крім того, згідно кредитного договору
№ 947-1-001/05, укладеного 25 листопада 2005
року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2,
останньому було надано кредит в сумі
45450 грн. на строк до 24 листопада 2020 року,
з виплатою процентів в розмірі 15,5 %
річних. Відповідно до іпотечного
договору №947-1-001/05/1 від 25 листопада 2005
року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_2, останній передав в іпотеку
банку квартиру АДРЕСА_1. За рішенням
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 16 травня 2013 року, яке має
законну силу, визнано за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 загальною площею 63,30 кв.м.,
житловою площею 37,20 кв.м. За відомостями
наданими ПАТ «УкрСиббанк» встановлено,
що зобов'язання за кредитним договором
№ 947-1-001/05 перед банком виконані в
повному обсязі, кредит погашений 01.02.2012
року, заборгованість перед банком
відсутня та знято заборону відчуження
квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з погашенням
кредиту в повному обсязі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. Дружина і чоловік
мають право розділити майно за
взаємною згодою.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Пленум Верховного Суду України у
постанові № 11 від 21 грудня 2007року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснив
судам, що вирішуючи спори про поділ
майна подружжя необхідно встановити
обсяг спільно нажитого майна, наявного
на час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте особою за час шлюбу,
але за кошти, які належали одному з
подружжя особисто (пункти 19,23,24).

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. При цьому беруться до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення для справи.

Згідно із ч. 4 ст. 71 СК України
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Таким чином, позовні вимоги за
зустрічним позовом за яким позивач
просив стягнути з нього на користь
відповідача як компенсацію за її
частку в спільному майні, з урахуванням
відсутності згоди відповідача на
отримання грошової компенсації за
належну їй частку в спірній квартирі та
з урахуванням того, що за рішенням суду,
яке набрало законної сили, за
відповідачем визнано право власності
на 12 частину спірної квартири, тобто
поділ спірної квартири, як спільного
майна подружжя, вирішено у зазначений
спосіб, то ці позовні вимоги ОСОБА_2 за
зустрічним позовом є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 листопада 2013
року за розглядом цього спору
зазначено, що та обставина, що майно
набуте за рахунок коштів, отриманих за
кредитним договором, укладеним в
інтересах сім'ї, не впливає на правовий
режим цього майна, як і те ким погашався
кредит.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.

Таким чином, аналізуючи докази у
справі, судова колегія дійшла висновку
про те, що позовні вимоги позивача за
зустрічним позовом є безпідставними,
необґрунтованими та недоведеними, що є
підставою для ухвалення нового рішення
про відмову в позові.

На підставі ст. 88 ЦПК України ч.5, - якщо
суд апеляційної інстанції ухвалює нове
рішення то відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Зважаючи на те, що у зв'язку з відмовою у
зустрічному позові позивачу не
відшкодовуються судові витрати,
понесені ним за розглядом цієї справи,
то у судової колегії не має підстав для
стягнення цих судових витрат на
користь цього позивача.

В зв'язку з тим, що ціна зустрічного
позову становить 5187,72 грн. і за його
розгляд повинний бути справлений
судовий збір в розмірі 214,60 грн. на час
подання цієї позовної заяви до суду,
однак позивачем ОСОБА_2 сплачений
судовий збір в розмірі 159,30 грн., таким
чином з ОСОБА_2 необхідно стягнути
недоплачений судовий збір на користь
держави в сумі 55,30 грн.(214,60 - 159,30 =55,30).

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316,
ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 11 січня
2013 року - скасувати в частині вирішення
зустрічного позову ОСОБА_2 з
ухваленням нового рішення в цій
частині позовних вимог.

Відмовити у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
грошових коштів, сплачених в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн.НОМЕР_2) на
користь держави судовий збір в сумі 55,30
гривень (п'ятдесят п'ять гривень 30
копійок).

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді