ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3551/14-ц
Провадження № 2/210/1609/14
У Х В А Л А

іменем України

"17" червня 2014 р.

Суддя Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області Чайкіна О.В., розглянувши
позовну заяву ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4,
відділення «Криворізьке №1» ПАТ
«Альфа-банк», про захист прав
споживача, розірвання договору про
виконання робіт та розірвання
кредитного договору -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом.

Суддя, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовну заяву слід залишити
без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожен
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Вимоги до форми та змісту позовної
заяви встановлені ст.119 ЦПК України.

Згідно з положеннями ст. 119 ЦПК України
позовна заява має містити в собі:
найменування суду, до якого подається
позов, ціну позову, точну назву
відповідача і його місце знаходження;
зміст позовних вимог; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує кожну свою
вимогу; зазначення доказів, що
стверджують кожну обставину, наявність
підстав для звільнення від
доказування.

По-перше, відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК
України до позовної заяви додається
документ, що підтверджує сплату
судового збору.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
об'єднав в одній позовній заяві кілька
вимог, пов'язаних між собою -
немайнового і майнового характеру,
зокрема: розірвати договір про надання
споживчого кредиту; стягнути збитки по
укладеному кредитному договору;
розірвати кредитний договір укладений
між позивачем та відповідачем №2;
зобов'язати відповідача №2 звільнити
позивача від виплат кредитних коштів
та штрафних санкцій.

До матеріалів справи не надано
документу, що посвідчує сплату
судового збору. При цьому, позивач у
позовній заяві посилається на
положення Закону України «Про захист
прав споживачів» як на підставу для
звільнення від сплати судового збору.

Про те, з такими доводами позивача не
можна погодитись, виходячи з
наступного.

Право на відшкодування майнової та
моральної шкоди, завданої споживачу,
передбачено п. 5 ч. 1 ст. 4 та ст. 16 Закону N
1023-XII (в редакції Закону від 19 травня 2011
р. N 3390-VI), згідно з якою шкода, завдана
внаслідок недоліків продукції (дефекту
в продукції), відшкодовується
відповідно до закону.

17 вересня 2011 р. набув чинності Закон від
19 травня 2011 р. N 3390-VI Про
відповідальність за шкоду, завдану
внаслідок дефекту в продукції (далі -
Закон N 3390-VI), яким установлено порядок
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок недоліків товарів, які є
рухомим майном. Порядок відшкодування
шкоди, завданої внаслідок недоліків
товарів, які є нерухомим майном, а також
шкоди, завданої внаслідок недоліків
робіт і послуг, регулюється нормами ЦК
(статті 1209 - 1211).

У Законі N 3390-VI надано визначення понять
шкода (ст. 1) і дефектна продукція (ст. 5),
чим усунуто раніше існуючу прогалину,
оскільки ні Закон N 1023-XII, ні інші
нормативні акти не містили тлумачення
дефектної продукції і чим саме
дефектна продукція відрізнялась від
продукції неналежної якості.

Отже, відповідно до цього Закону шкода -
це завдані внаслідок дефекту в
продукції каліцтво, інше ушкодження
здоров'я або смерть особи, пошкодження
або знищення будь-якого об'єкта права
власності, за винятком самої продукції,
що має дефект.

Право вимагати відшкодування завданої
шкоди визнається за потерпілим -
споживачем або користувачем, якому
завдано шкоду внаслідок дефекту в
продукції, і не залежить від того, чи
перебував потерпілий із виробником
(виконавцем, продавцем) у договірних
відносинах. При цьому на потерпілого
покладається обов'язок довести
наявність шкоди; наявність дефекту в
продукції; наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
дефектом у продукції та завданою
шкодою.

Тобто, єдиною підставою для звільнення
від сплати судового збору за завдану
споживачу моральну шкоду положення п. 5
ч.1 ст. 4 Закону України «про захист прав
споживачів» є завдана внаслідок
недоліків продукції (дефекту в
продукції), відшкодовується відповідно
до закону, а не здійснення поставки
товару у певний строк, на що позивач
посилається як на підставу для
відшкодування моральної шкоди у
порядку захисту прав споживачів.

Відносини щодо поставки товару у
регулюються відповідними положеннями
ЦК України, який передбачає
відповідальність постачальника за
непостачання товару.

Тобто, з матеріалів позову вбачається,
що до заявленого предмету спору, а саме
розірвання договору про споживчий
кредит та стягнення понесених
позивачем, відсутні підстави для
застосування п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про захист прав споживачів», а звідси,
і підстави для звільнення від сплати
судового збору.

З урахуванням наведеного, виходячи з
вказаних вимог, позивачу необхідно
сплатити судовий збір за вимогу
майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України
«Про державний бюджет України на 2014
рік» з 01.01.2014р. мінімальна заробітна
плата установлена у місячному розмірі
1218 грн.

Згідно з п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про
судовий збір» ставкою судового збору
за подання до суду заяви немайнового
характеру є 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати, що складає, станом на
1 січня 2014 року, 243 грн. 60 коп.

Згідно з п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про
судовий збір» ставкою судового збору
за подання до суду заяви майнового
характеру є 1 відсоток ціни позову, але
не менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.

По-друге, в порушення вимоги п. 4 ч. 2 ст.
119 ЦПК України позивачем взагалі не
зазначено ціни позову щодо вимог
майнового характеру.

По-третє, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК
України позовна заява повинна містити:
ім'я (найменування) позивача і
відповідача, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі.

Позивач у позовній заяві у якості
відповідача 2 зазначає ПАТ «Альфа-Банк»
в особі відділення «Криворізьке №1»

Частиною 2 ст.109 ЦПК України
передбачено, що позови до юридичних
осіб пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Згідно ч. 7 ст.109 ЦПК України позови, що
виникають з діяльності філії або
представництва юридичної особи, можуть
пред'являтися також за їх
місцезнаходженням, але відділення
юридичної особи до якого позивач
звернулася із позовом, не може бути
відповідачем у справі, тому позивачу
слід уточнити найменування
відповідача.

Частиною 1 статті 121 ЦПК України
передбачено, що суддя, встановивши, що
позовну заяву подано без додержання
вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього
Кодексу, постановляє ухвалу, в якій
зазначаються підстави залишення заяви
без руху, про що повідомляє позивача і
надає йому строк для усунення
недоліків.

На підставі викладеного і керуючись
ст.30,109, 110, 119-121 ЦПК України, ЗУ "Про
судовий збір", -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4,
відділення «Криворізьке №1» ПАТ
«Альфа-банк», про захист прав
споживача, розірвання договору про
виконання робіт та розірвання
кредитного договору - залишити без
руху, про що повідомити позивача.

Надати позивачу п'ятиденний строк з дня
отримання ухвали суду, для виправлення
недоліків, а саме: оформити позовну
заяву відповідно до вимог ст. 119 ЦПК
України та сплатити судовий збір в
повному обсязі.

Роз'яснити позивачу, що у випадку не
усунення наведених в ухвалі недоліків
у встановлений строк, заява буде
вважатись не поданою і підлягає
поверненню.

Ухвала може бути оскаржена в частині
визначення розміру судового збору та
щодо недотримання правил підсудності,
у встановлений законом строк і порядок,
передбачений ст. ст. 293, 294 ЦПК України.

Суддя:
О. В. Чайкіна