АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/893/К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 216/8653/13-ц
інстанції - Мазурчак В.М.
Категорія № 48( І )
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
м. Кривий
Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - позивача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та її представника
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 21
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права
спільної сумісної власності та
визнання частки у праві спільної
сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4
про визнання права спільної сумісної
власності та визнання частки у праві
спільної сумісної власності подружжя.
В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що з 30 серпня 1996 року
перебуває з відповідачем у шлюбі і на
спільні кошти ними було придбано
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. На
теперішній час відносини між ним та
відповідачем припинені, вони припинили
спільне сімейне мешкання та не ведуть
спільного господарства, тому уточнивши
позовні вимоги, просив суд визнати
квартиру АДРЕСА_1, спільною сумісною
власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_2 та визнати за
ним частку у розмірі 1/2 у праві
спільної сумісної власності на
квартиру.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 21
лютого 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено
повністю. Визнано квартиру АДРЕСА_1, яка
складається з двох кімнат, житловою
площею 28,4 кв.м., загальною площею 45,4
кв.м., спільною сумісною власністю
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_2
частку у розмірі одна друга у праві
спільної сумісної власності ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та стягнуто
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір
у розмірі 327 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4
ставить питання про скасування рішення
суду з ухваленням нового про відмову
ОСОБА_2 у задоволенні його позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зокрема, на її думку, суд дійшов
помилкового висновку щодо придбання
сумісно з позивачем спірної квартири
під час шлюбу і безпідставно
задовольнив позов ОСОБА_2, не взявши до
уваги, що 27 липня 1998 року вона отримала
в подарунок від свого батька ОСОБА_6
однокімнатну квартиру за адресою
АДРЕСА_6, яку вона продала 27 березня 1999
року, та гроші з продажу вищезазначеної
квартири пішли в рахунок вартості
квартири АДРЕСА_1. Спірна квартира
придбана за 3000 грн., з яких її з
позивачем сумісних грошей було лише 1000
грн., і право власності квартири
оформлено на її ім'я. Вважає, що
позивачу належить лише 1/6 частина
квартири, яку вона згодна сплатити йому
з урахуванням того, що двоє їх сумісних
з позивачем дітей мешкають з нею, а
відповідач має житло у будинку його
батьків за адресою: АДРЕСА_7, де він
зареєстрований та має власність в
порядку спадкування.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 серпня 1996 року
сторони уклали шлюб, який не розірвано
до теперішнього часу, проте сторони з
припинили спільне сімейне мешкання та
не ведуть спільного господарства
(а.с.12).

Згідно договору купівлі-продажу 26
березня 1999 року відповідач ОСОБА_4
купила у ОСОБА_7 двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.9).

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
спірна квартира придбана подружжям під
час шлюбу і є їхньою спільною сумісною
власністю, тому визнав за позивачем
право власності на 1/2 частину цієї
квартири.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи,
нерухомість на ім'я відповідача, що є
предметом спору, придбана 26 березня 1999
року, тому при вирішенні спору
застосуванню підлягають норми
матеріального права, що діяли на момент
його придбання, оскільки відповідно до
ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та
інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих
положень Сімейного кодексу України
визначено, що цей Кодекс набирає
чинності одночасно з набранням
чинності Цивільним кодексом України,
тобто з 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували
на зазначену дату, норми СК
застосовуються в частині лише тих прав
і обов'язків, що виникли після набрання
ним чинності. Ці права та обов'язки
визначаються на підставах,
передбачених СК (абз. 2 п. 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 15
травня 2006 року № 3).

Правила КпШС України застосовуються
до спорів про поділ майна осіб, які
перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 24 КпШС України майно,
яке належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них. Роздільним майном кожного з
подружжя є також речі
індивідуального користування (одяг,
взуття тощо), хоча б вони і були
придбані під час шлюбу за рахунок
спільних коштів подружжя, за винятком
коштовностей та предметів розкоші.
Кожний з подружжя самостійно
володіє, користується і
розпоряджається належним йому
роздільним майном.

Аналогічні положення закріплено і в
новому Сімейному кодексі України, який
набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу
створює презумпцію виникнення права
спільної сумісної власності. Це
означає, що ні дружина, ні чоловік не
зобов'язані доводити наявність права
спільної сумісної власності на майно,
набуте у шлюбі, оскільки воно
вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то
реєстрація прав на нього (транспортний
засіб, житловий будинок чи іншу
нерухомість) лише на ім'я одного із
подружжя не спростовує презумпцію
належності його до спільної сумісної
власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що
майно придбане нею у шлюбі, але за її
особисті кошти. У цьому разі презумпція
права спільної сумісної власності на
це майно буде спростована.

Якщо ж заява, наприклад дружини, про те,
що річ була куплена на її кошти, не буде
належним чином підтверджена,
презумпція права спільної сумісної
власності подружжя залишиться
непохитною.

Таким чином, тягар доказування у
справах даної категорії покладено на
того із подружжя, хто заперечує проти
визнання майна об'єктом спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК,
суд розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Особа, яка бере участь у
справі, зобов'язана надати усі наявні у
неї докази та довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу.
Доказуванню підлягають обставини, що
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких виник спір.

Як встановлено судом і убачається із
матеріалів справи, спірна квартира
АДРЕСА_1 придбана сторонами у період
шлюбу.

Заперечуючи проти позову, відповідач
ОСОБА_4 посилається на те, що придбання
спірної квартири здійснено шляхом
обміну належної їй на праві особистої
приватної власності однокімнатної
квартири, подарованої їй батьком, та
доплати, здійсненої спільно із
позивачем.

На підтвердження своїх заперечень
відповідач надала договір дарування
від 27 липня 1998 року, згідно якого ОСОБА_6
подарував ОСОБА_4 однокімнатну
квартиру за адресою: АДРЕСА_6, а також
договір купівлі-продажу зазначеної
квартири, укладений 27 березня 1999 року
між нею та ОСОБА_7, згідно якого вона
продала останній належну їй квартиру
за 2000грн.

При цьому відповідачем не заявлено
зустрічних самостійних позовних вимог
щодо визнання спірної квартири
особистою власністю.

На думку колегії суддів, надані
відповідачем документи не є
беззаперечними доказами того, що
насправді сторонами було вчинено
договір обміну.

Як убачається із умов договору
купівлі-продажу від 26 березня 1999 року,
продаж спірної квартири АДРЕСА_1
вчинено за 3000 грн., які продавець
одержала від покупця повністю до
підписання цього договору.

Згідно пояснень позивача ОСОБА_2, вони
придбали квартиру не за 3000грн., а за
більшу суму, розраховувались доларами
США.

Допитати ОСОБА_7 в якості свідка
стосовно обставин купівлі-продажу
квартир неможливо, оскільки, яка
заявила відповідач ОСОБА_4, вона
померла.

Інших доказів, які б підтверджували
факт здійснення сторонами в дійсності
обміну житла та одночасних розрахунків
за відчужуванні квартири у справі
відсутні.

Дослідивши наявні у справі докази,
вислухавши усіх осіб, які беруть участь
у справі, колегія суддів приходить до
висновку, що, виходячи із презумпції
спільної сумісної власності,
встановленої ст. 22 КпШС України, а також
аналогічних положень ст. 60 СК України,
рішення суду першої інстанції про
визнання спірної квартири об'єктом
спільної сумісної власності є
правильним.

Доводи апеляційної скарги відповідача
не містять підстав для її задоволення,
оскільки не спростовують висновків
суду з підстав, викладених вище.

За таких обставин апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 21 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
І.Є.Ляховська

Судді:
А.П.Барильська

Л.В.Михайлів