Справа № 380/597/14-ц Головуючий у І
інстанції Косович Т.П.Провадження №
22-ц/780/4267/14 Доповідач у 2 інстанції
Сушко Л.П.Категорія 49
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Лащенка В.Д., Кулішенка Ю,М.,

при секретарі:
Токар Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Тетіївського районного суду Київської
області від 02 червня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення додаткових витрат на
повнолітню дитину, що навчається,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року позивачка звернулася
до суду з даним позовом до відповідача,
обґрунтовуючи його тим, що з
відповідачем перебувала в
зареєстрованому шлюбі, від якого у них
народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який є повнолітнім та навчається на
першому курсі контрактної форми
навчання Уманського національного
університету садівництва. Загальна
вартість навчання 25600,00 грн. На даний
час позивачка сплатила за навчання та
проживання в гуртожитку 7926,00 грн. та для
ефективного навчання придбала ноутбук
та аксесуари до нього загальною
вартістю 3713, 00 грн. Син проживає з нею та
знаходиться на її повному утримані. У
зв'язку з цим просить стягнути з
відповідача додаткові витрати на
повнолітню дитину у виді половини
сплаченої нею суми за навчання сина,
проживання у гуртожитку та за
придбання для нього ноутбука в розмірі
5828,00 грн. та судові витрати в розмірі
243,60 грн.

Рішенням Тетіївського районного суду
Київської області від 02 червня 2014 року
в задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог та
стягнути судові витрати, посилаючись
на його незаконність, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначила, що на
момент оплати за навчання, проживання в
гуртожитку та придбання ноутбуку, син
був неповнолітній. Крім того в ході
розгляду справи, відповідач визнав
позовні вимоги, що стосуються оплати за
навчання та оплати за гуртожиток.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
першої інстанції обґрунтовував свої
висновки тим, що правила та порядок
участі батьків у додаткових витратах
на дитину, не можуть поширюється на
правовідносини, які виникли між
повнолітнім сином та його батьками.

Такі висновки суду не відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічного з'ясування
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що сторони є батьками
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження .

Із довідки виконавчого комітету
Тетіївської міської ради № 1386 від
07.04.2014 року вбачається, що ОСОБА_4
проживає разом із матір'ю ОСОБА_2 за
адресою АДРЕСА_1

ОСОБА_4 є студентом 1 курсу денної форми
навчання Уманського національного
університету садівництва 4 рівня
акредитації, навчається на платній
основі з відшкодуванням вартості
навчання за рахунок фізичних осіб,
термін навчання з 01.09.2013 року по 30.06.2017
року. Стипендія не нараховується, що
підтверджується довідкою Уманського
національного університету
садівництва № 13-06/6026 від 19 березня 2014
року.

Із копії товарного чека від 19.10.2013 року,
виданого ФОП Бовтенко вбачається, що
ОСОБА_4 придбав ноутбук з аксесуарами
до нього на суму 3 713 гривень.

Згідно ч. 1 ст.185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов»язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами ( розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно ч. 2 ст.185 СК України розмір
участі одного з батьків у додаткових
витратах на дитину в разі спору
визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

Згідно ст.188 СК України батьки можуть
бути звільнені від обов'язку
утримувати дитину, якщо дохід дитини
набагато перевищує дохід кожного з них
і забезпечує повністю її потреби.
Батьки можуть бути звільнені від
обов'язку утримувати дитину тільки за
рішенням суду. Якщо дитина перестала
отримувати дохід або її дохід
зменшився, заінтересована особа має
право звернутися до суду з позовом про
стягнення аліментів.

Тобто при вирішенні даного спору в
частині зобов'язання відповідача
брати участь у додаткових витратах на
дитину( стягнення коштів на придбання
ноутбука з аксесуарами) суд першої
інстанції мав виходити з того, що
зазначені додаткові витрати були
викликані особливими обставинами -
навчанням, розвитком здібностей дитини
ОСОБА_4, який на час понесення
додаткових витрат був неповнолітнім,
зазначені витрати є разовими та
фактично понесені ОСОБА_4.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що у відповідача, який не
проживає з сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1,
виникло зобов'язання брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами -
навчанням, розвитком здібностей дитини
ОСОБА_4 в розмірі 1856, 50 грн.(12 частина
вартості придбаного ноутбуку з
аксесуарами до нього на суму 3 713
гривень.)

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про відмову у
задоволенні позову в частині стягнення
з відповідача на користь позивача
додаткових витратах в розмірі 1856, 50
грн..

Згідно ч.1 ст. 199 СК України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

З договору про навчання від 25 серпня 2013
року вбачається, що вартість навчання
ОСОБА_4 з 01.09.2013 року по 23.06.2017 року
становить 25600 гривень.

З договору на проживання в гуртожитку
УНУС від 25 серпня 2013 року вбачається, що
вартість проживання у гуртожитку
відповідно до затвердженого кошторису
складає 170 гривень за місяць.

З квитанцій від 22.08.2013 року та від 20.01.2014
року вбачається, що ОСОБА_4 здійснив
оплату за проживання в гуртожитку в
розмірі 1526 гривень.

З квитанцій від 01.08.2013 року та від 20.01.2014
року вбачається, що ОСОБА_4 здійснив
оплату за навчання в розмірі 6400 гривень
( а.с.-12-13)

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині стягнення додаткових витрат -
коштів на навчання та проживання в
гуртожитку з мотивів досягнення ОСОБА_4
повноліття, суд першої інстанції не
звернув уваги на положення ст. 199 СК
України, якою визначено обов'язок
батьків утримувати повнолітніх дочку,
сина, які продовжують навчання.

Тобто, суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що витрати пов'язані з
оплатою навчання та проживання в
гуртожитку відносяться не до
додаткових витрат, а до аліментних
зобов'язань на повнолітнього сина, який
продовжує навчання.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
відмову у позову в частині стягнення
коштів на навчання та проживання в
гуртожитку з мотивів досягнення
дитиною повноліття.

З урахуванням викладеного, колегія
судів вважає, що рішення суду в частині
стягнення коштів на навчання та
проживання в гуртожитку необхідно
скасувати у зв'язку з неправильним
застосуванням норми матеріального
права судом першої інстанції та
ухвалити нове рішення про відмову
задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги частково
заслуговують на увагу, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
рішення суду першої інстанції ухвалено
з порушенням норм матеріального і
процесуального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Судовий збір в розмірі 243,60 грн.,
підлягає стягненню з відповідача на
користь держави відповідно до вимог ст.
88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Тетіївського районного суду
Київської області від 02 червня 2014 року
- скасувати в частині та ухвалити нове
рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 1856, 50
грн. додаткових витрат на дитину.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь держави
судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді