Справа № 159/3336/14-ц
Провадження № 2/159/794/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
14 липня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області в складі:

головуючого - судді: Лесика В.О.

при секретарі: Федорук Г.Б.

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про надання додаткового строку
для прийняття спадщини,-

встановив:

28.05.2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про надання
додаткового строку для подання заяви в
нотаріальну контору про прийняття
спадщини.

В обґрунтування заявленого позову
ОСОБА_4 зазначив, що його рідний батько
ОСОБА_5 проживав в м. Ковелі з його мамою
ОСОБА_6 та відчимом ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 де
і був зареєстрованим. Він народився в
Російській Федерації де і проживає по
даний час, так як батько є
військовослужбовцем і після
розлучення з дружиною в 2004 році
переїхав проживати в Україну. Він та
його брат ОСОБА_8 декілька разів
приїздили в Україну. В цей період вони
спілкувалися з родичами в тому числі і
з дітьми вітчима його батька, зокрема з
ОСОБА_9. В подальшому їх спілкування з
батьком проводилось шляхом листування.
З 2011 року їх спілкування раптово
припинилось, вважаючи, що батько не
бажає спілкуватись з ними.

В березі 2014 року до нього зателефонував
ОСОБА_9 та повідомив що в грудні 2011 року
його батько помер і після його смерті
залишилась квартира, яку незаконно
успадкувала його рідна тітка -
відповідачка по справі, яка повідомила
нотаріусу, а також в судовому засіданні
по іншій справі про те, що у спадкодавця
не було інших спадкоємців. Оскільки він
є спадкоємцем першої черги, а
відповідачка спадкоємцем третьої
черги, він змушений звернутись до суду
із вказаним позовом, так як строк для
подання заяви в нотаріальну контору
про прийняття спадщини, передбачений
ст. 1270 ЦК України пропустив з поважних
причин.

В судове засідання позивач не з»явився,
заявивши про розгляд справи у його
відсутності та надавши довіреність на
ведення справи своєму представникові.

Представник позивача заявлений позов
підтримав з підстав викладених в ньому,
ствердивши, що дійсно позивач
зазначений в законі строк пропустив з
поважних причин, так як дізнався про
смерть батька лише в березні 2014 року.

Відповідач підстав позову не визнала
та пояснила, що після смерті ОСОБА_5
дійсно відкрилась спадщина. Їй було
відомо, що в Російській Федерації
проживають сини спадкодавця, які
більше десяти років його не
відвідували і жодних зв»язків з ним не
підтримували, а тому вони намагались
повідомити останніх про смерть батька.
Розшуком спадкоємців займалась ОСОБА_11
і, як їй відомо, остання повідомила
через інших родичів, які проживають в
Російській Федерації ОСОБА_4, про даний
факт і отримала у відповідь, що у них
батька не має.

Свідок ОСОБА_11 підтвердила пояснення
відповідачки показавши, що дійсно вона
розшукувала спадкоємців,
використовуючи записник померлого з
адресами, а саме надсилала листи та
повідомляла родичів спадкоємців по
телефону в грудні 2011 року та в січні 2012
року. Спілкуючись з родичами
спадкоємців просила повідомити
останніх про смерть батька і дізналась
про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 відомо про
смерть останнього. В їх адресу вона
також відправила свідоцтво про смерть
ОСОБА_5 Свідок також ствердила, що
спадкодавець проживав в м. Ковелі з 1999
року. Знаючи його та підтримуючи дружні
стосунки з останнім вона постійно
надавала посильну допомогу, оскільки
той останнім часом потребував
сторонньої допомоги. Він неодноразово
просив її розшукати його дітей з якими
він не підтримував стосунків і на його
прохання вона зверталась на
телепередачу «Жди меня», однак
безрезультатно.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засідані
підтвердила показання ОСОБА_11 в тій
частині, що дійсно остання з її
мобільного телефону телефонувала в
Російську Федерацію в грудні 2011 року та
в січні 2012 року і повідомила
спадкоємців про смерть батька, на що
останні фактично не зреагували.

Об»єктивність показань допитаних
свідків підтверджується і наданою суду
роздруківкою по міжміських розмовах за
01 місяць 2012 року, відповідно до якої
підтверджено, що ОСОБА_11 24.01.2012 року
телефонувала в м. Усурійськ Російської
Федерації. Із приєднаних до справи
наданих відповідачкою конвертів
дійсно підтвердежно місце проживання
родичів померлого в тому числі
позивача.

Отже, на переконання суду вказані вище
факти свідчать про те, що позивачу
ОСОБА_4 було відомо про смерть батька,
ще в грудні 2011 чи принаймні в січні 2012
року.

До показань свідка ОСОБА_9 про те, що
саме від нього в березні 2014 року
позивач по справі ОСОБА_4 дізнався про
смерть батька слід відноситись
критично, оскільки саме він
зацікавлений у задоволенні позову, так
як в провадженні Ковельського
міськрайонного суду перебувала справа
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_9 про
припинення права власності на його
частку у спірній квартирі та визнання
за нею права власності на всю квартиру.

На підтвердження своїх доводів, ОСОБА_9
не подано будь-яких об»єктивних
доказів про це, що викликає відповідний
сумнів. Об»єктивно саме такий висновок
суду підтверджено і тією обставиною, що
сам ОСОБА_4 не звертався безпосередньо
до нотаріальної контори в тому числі із
заявою надісланою поштою, до цього часу
не приїздив у м. Ковель і як стверджує в
зявленому позові після раптового
припинення листування з батьком в 2011
році не цікавився ним до часу
повідомлення про смерть свідком ОСОБА_9
(в березні 2014 року).

Суд заслухавши пояснення сторін та їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши писмові докази по справі
приходить до висновку про відсутність
підстав для задовлення позову у
зв»язку з недоведеністю позивачем
наявності поважних обставин які б
перешкоджали своєчасному прийняттю
спадщини шляхом подання заяви до
нотаріальної контори.

Саме до такого висновку суд приходить
виходячи з наступного:

- за загальними положеннями про
спадкування право на спадщину виникає
в день відкриття спадщини. Для
прийнтяння спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1
ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Спадкоємець за законом або за
заповітом має право прийняти спадщину
або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК
України). При цьому спадкоємець який
бажає прийняти спадщину, але на час
відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем має подати
нотаріусу заяву про прийняття спадщини
(ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Ч. 3 ст. 1272 ЦК України визначено, що за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважних причин, суд може визначити
йому додактовий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

В своєму рішенні ВСУ у справі № 6-85 ЦС 12
від 26.09.2012 року висловив правову
позицію, яка полягає в тому, що право на
спадщину належть спадкоємцеві з
моменту її відкриття і закон
зобов»язує спадкоємця, який постійно
не проживав з спадкодавцем у
шестимісячний строк подати нотаріусу
заяву про прийнття спадщини. Правила ч.
3 ст. 1272 ЦК України про надання
додаткового строку для прийняття заяви
про прийняття спадщини можуть бути
застосовані якщо: 1) у спадкоємця були
перешкоди для подання такої заяви; 2) ці
обставини визнані судом поважними.

Якщо у спадкоємця перешкод не було, а
він не скористався правом на прийняття
спадщини через відсутність інформації
про спадкову масу то положення ч. 3 ст.
1272 ЦК України не застосовуються.

Із матеріалів справи слідує, що позивач
звернувся до суду із позовом лише в
травні 2014 року при цьому не
скориствавшись своїм правом, як це
передбачено п. 207 Інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» затвердженої
03.03.2004 року № 20/5 Наказом Міністерства
юстиції України, на звернення із
письмовою заявою про прийняття
спадщини, так як особа яка є
спадкоємцем і не має можливості
особисто подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини вправі надіслати її
поштою. Така заява позивача у спадковій
справі відсутня і на даний час

Отже, відмовляючи в задоволенні позову
суд виходить з неповажності причин
пропуску строку для звернення із
заявою до нотаріальної контори про
прийняття спадщини, так як
законодавець, на переконання суду,
виходить не тільки з безпосередньої
обізнаності особи про факт смерті
спадкодавця, але й з об»єктивної
можливості цієї особи знати про такий
факт. Припинивши, як стверджує позивач,
спілкування з батьком ще в 2011 році не
прийняв жодних мір для поновлення
стосунків з ним, а відтак втратив
інтерес до нього та його спадкового
майна.

Крім того відповідно до ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. При цьому доказуванню
підлягають осбтавини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі щодо яких у сторін або інших
осіб які беруть участь у справі виникає
спір. Разом з тим, доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Всупереч наведеним правовим нормам
позивачем не надано суду безспірних
доказів на підтвердження наявності
поважних причин пропуску строку для
прийняття спадщини.

На підставі ст.ст. 10, 60, 212-218 ЦПК України,
ст.ст. 1220, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, п. 207
Інструкції «Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
суд -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про визначення додатковго строку для
подання заяви до нотаріальної контори
про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні при його проголошені -
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Головуючий:В. О. Лесик