УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого
Гвоздика П.О.,суддів: Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,Завгородньої І.М., Ситнік
О.М., розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Борщівського
районного суду Тернопільської області
від 19 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської
області від 19 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні
ініціативи») звернулося до суду з даним
позовом, зазначивши в його
обґрунтування, що 13 вересня 2007 року між
АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_5
укладено кредитний договір № 1907/0907/88-010,
відповідно до умов якого остання
отримала кредит у розмірі 15000 доларів
США строком до 12 вересня 2017 року
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,5% річних.

28 листопада 2012 року між АКБ
«ТАС-Комерцбанк», правонаступником
якого є ПАТ «Сведбанк» та ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
укладено договір факторингу № 15,
відповідно до якого право вимоги за
зобов'язаннями, які виникли у ОСОБА_5 за
кредитним договором ПАТ «Сведбанк»
відступило ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс».

Того ж дня між ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» та ТОВ
«Кредитні ініціативи» укладено
договір факторингу, відповідно до
якого право вимоги за зобов'язаннями,
які виникли у ОСОБА_5 за кредитним
договором відступлено ТОВ «Кредитні
ініціативи».

Посилаючись на те, що відповідач
неналежним чином виконувала
зобов'язання за кредитним договором, у
зв'язку з чим станом 1 квітня 2013
утворилась заборгованість за кредитом
у розмірі 9 841,92 доларів США, що
еквівалентно 78 666 гривням 47 копійкам; по
відсоткам у розмірі 1509,06 долари США, що
в гривневому еквіваленті складає 12 061
гривню 92 копійки та пеня у розмірі 3 188
доларів США, що становить
25481 гривню 69 копійок, а всього 11 6201
гривню 08 копійок, яку позивач просив
стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Борщівського
районного суду Тернопільської області
від 19 листопада 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 19 грудня 2013
року, позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь
ТОВ «Кредитні ініціативи»
заборгованість за кредитним договором
№ 1907/0907/88-010 від 13 вересня 2007 року
в сумі 116 210 гривень 08 копійок.

Вирішено питання про стягнення
судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив з того, що
ОСОБА_5 не виконувала належним чином
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором № 1907/0907/88-010 від 13 вересня 2007
року, право вимоги за яким перейшло до
ТОВ «Кредитні ініціативи». .

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов᾽?язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що
до нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов᾽?язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст.516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення. Боржник має
право не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні.

Наявне в матеріалах справи
повідомлення банку про відступлення
прав вимоги заборгованості за
кредитним договором (а.с. 127) не містить
інформацію про укладення 28 листопада
2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор плюс»,
а потім між ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор плюс»
та ТОВ «Кредитні ініціативи» договору
факторингу та даних про отримання
відповідачем повідомлення про заміну
кредитора, а тому висновок судів про те,
що неповідомлення боржника про заміну
кредитора в зобов'язанні не звільняє
його від обов'язку виконати взяте
зобов'язання є передчасним та таким, що
не ґрунтується на вимогах закону.

Вказана обставина має значення для
вирішення справи, оскільки між
правовими інститутами відступлення
права вимоги (цесії) та факторингом є
відмінності.

Так, цесія це сам факт заміни особи в
зобов'язанні, що складається в силу
укладення відповідної угоди
купівлі-продажу, міни чи дарування
прав, що випливають із зобов'язання.

За договором факторингу (фінансування
під відступлення права грошової
вимоги) одна сторона (фактор) передає
або зобов'язується передати грошові
кошти в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника) (ст. 1077 ЦК України).

Крім того, відповідно до ст. 4 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» до фінансових
послуг належить операції з факторингу.

Статтею 21 вказаного Закону
встановлено, що державне регулювання
ринків фінансових послуг здійснюється
щодо ринків фінансових послуг -
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг (Нацкомфінпослуг).

Згідно з п. 13 Положення «Про
Національну комісію, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг», затвердженого
Указом Президента України від 23
листопада 2011 року, Нацкомфінпослуг у
межах своїх повноважень на основі та на
виконання Конституції та законів
України, актів і доручень Президента
України, актів Кабінету Міністрів
України видає розпорядження,
організовує і контролює їх виконання.

Так, відповідно до п.п.1.2 розпорядження
№ 231 від 3 квітня 2009 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 23 квітня 2009
року за № 0373/16389 «Про віднесення
операцій з фінансовими активами до
фінансових послуг», до фінансової
послуги факторингу віднесено - набуття
права грошової вимоги, у тому числі
права вимоги, яке виникне в
майбутньому, до боржників-суб'єктів
господарювання за договором, на якому
базується таке відступлення.

В порушення вказаних вимог закону суд
першої інстанції не перевірив
наявність у фактора прав на придбання
права відступної вимоги до фізичної
особи не суб'єкта господарювання,
дійшовши передчасного висновку про
наявність у ТОВ «Кредитні ініціативи»
правових підстав для набуття прав
кредитора.

Крім того, умовами кредитного договору
визначено як обов'язок позичальника
повернути кредит в строк до 12 вересня
2017 року, так і право вимоги банку на
дострокове виконання зобов'язань із
зміною термінів повернення кредиту.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції
не звернув уваги на те, що 8
грудня 2011 року на адресу ОСОБА_5
направлено повідомлення про зміну умов
кредитного договору, відповідно до
якого строк виконання зобов'язань за
кредитним договором настає на десятий
календарний день з 8 грудня 2011 року, зі
спливом (збігом) якого відповідач
зобов'язаний достроково сплатити
заборгованість за кредитним договором
у повному обсязі, не перевіривши
правомірність підстав для нарахування
банком відсотків за користування
кредитом як на строковий (діючий)
договір.

Поряд з цим, судом першої інстанції
залишено поза увагою, що відповідно до
ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік. За зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України) та не
перевірив чи поширюється вказана
вимога у випадках зміни строку
повернення кредиту.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції на вказані
порушення уваги не звернув, в порушення
ст. 303 ЦПК України залишив заочне
рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин, заочне рішення суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду підлягає скасуванню
з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338
ЦПК України, з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Борщівського районного суду
Тернопільської області від 19
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської
області від 19 грудня 2013 року скасувати,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П.
Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

О.М. Ситнік