У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: Чернігівська міська рада,
Комунальне підприємство
«Новозаводське» Чернігівської міської
ради, Орган опіки та піклування
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради, ОСОБА_5, про визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням, виселення без надання
іншого жилого приміщення, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 17 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, в
якому просив визнати протиправним
створення йому відповідачами перешкод
у користуванні квартирою АДРЕСА_2,
вселити його до цієї квартири і
виселити із неї ОСОБА_4, ОСОБА_6 та їх
неповнолітніх дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_8, а
також стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_6
солідарно 10 тис. грн у рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Позивач посилався на те, що відповідач
ОСОБА_4 перебував у шлюбі з його матір'ю
- ОСОБА_9 з 14 листопада 1997 року, а 23 липня
1998 року ОСОБА_4 був
зареєстрований та вселився до спірної
квартири, наймачем якої у той час була
ОСОБА_9 Зазначав, що до реєстрації цього
шлюбу ОСОБА_4 набув право власності на
1/2 частини квартири АДРЕСА_1. У 2003 року
ОСОБА_4 припинив подружні стосунки з
ОСОБА_9 та переїхав до квартири
АДРЕСА_1, забравши всі свої особисті
речі, після чого у спірній квартирі
залишилися проживати він та його мати.

03 липня 2003 року шлюб між ОСОБА_9 та
ОСОБА_4 було розірвано. 08 серпня 2006 року
ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_6, а
ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася донька
ОСОБА_7, яку всупереч моральним засадам
суспільства без згоди ОСОБА_9 було
зареєстровано у спірній квартирі.
ІНФОРМАЦІЯ_5 його мати - ОСОБА_9 померла.
Не маючи змоги залишитися у
спірній квартирі після смерті матері,
він у січні 2008 року тимчасово виїхав
до с. Олешня.

У лютому 2008 року, під час його
перебування у баби, ОСОБА_4, зламавши
двері, незаконно проник до спірної
квартири і встановив нові вхідні двері.
Виявивши це, у березні 2008 року він
звернувся до ОСОБА_4 з вимогою надати
йому ключі від квартири. Цю вимогу
ОСОБА_4 задовольнив за умови
встановлення нових вхідних дверей та
унітазу. Влітку 2008 року ОСОБА_4
самовільно, без його згоди, вселив до
квартири свою дружину - ОСОБА_6 з
донькою, після чого ІНФОРМАЦІЯ_2 в них
народилася друга дитина, яку теж
незаконно було зареєстровано у спірній
квартирі.

Позивач вважає, що ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_6,
ні їхні діти не мають самостійного
законного права користування спірною
квартирою, вселення останніх до
спірної квартири суперечить нормам
житлового законодавства, і такими
діями відповідачів йому завдано
моральну шкоду у вигляді страждань,
приниження гідності, порушення
звичного та нормального способу життя,
а тому просив задовольнити позов.

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 09 грудня 2013
року відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні
позову.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 17 березня 2014
року рішення Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 09
грудня 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано ОСОБА_4 таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_2. Виселено ОСОБА_4 та
неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8 з
квартири АДРЕСА_2. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що спірна квартира
АДРЕСА_2 належить до державного жилого
фонду і знаходиться на балансі КП
«Новозаводське» Чернігівської міської
ради, що підтверджується копією
особового рахунку цієї квартири.

Рішенням виконкому Деснянської
районної ради народних депутатів
м. Чернігова від 09 січня 1989 року № 4
вказану квартиру надано сім'ї
ОСОБА_10, що підтверджується копією
витягу з цього рішення.

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 03 квітня 1997 року
шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 розірвано.

Рішенням Новозаводської районної ради
м. Чернігова від 13 липня 1998 року №
111 дозволено відкрити особовий рахунок
на спірну квартиру на ОСОБА_9, що
підтверджується копією витягу з даного
рішення.

З 14 листопада 1997 року по 03 липня 2003 року
ОСОБА_9 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4

Згідно з копією особового рахунка
квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_10 виписано з неї
25 червня 1998 року у зв'язку із зміною
місця проживання, після чого у ній
залишилися проживати ОСОБА_9
(квартиронаймач) з сином ОСОБА_3, а 23
липня 1998 року в цій квартирі
прописався ОСОБА_4

До моменту прописки у спірній квартирі
ОСОБА_4 набув право власності на 1/2
частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1,
яка йому належить на даний час. Це право
ОСОБА_4 зареєстровано у КП
«Чернігівське міжміське бюро
технічної інвентаризації». Дані факти
підтверджуються копією свідоцтва про
право власності від 20 вересня 1994 року,
що видане виконкомом Новозаводської
районної ради народних депутатів
м. Чернігова на підставі
розпорядження від 08 вересня 1994 року №
1233.

08 червня 2006 року ОСОБА_4 уклав шлюб з
ОСОБА_6, від якого вони мають двох
малолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання
яких ОСОБА_4 зареєстровано у спірній
квартирі. Дані обставини
підтверджуються копіями відповідних
свідоцтв та особового рахунка спірної
квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_9, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть.

17 травня 2008 року ОСОБА_4 та КП
«Новозаводське» уклали договір про
реструктуризацію заборгованості за
житлово-комунальні послуги, згідно з
яким ОСОБА_4 протягом квітня 2008 року -
травня 2013 року зобов'язався сплатити
КП «Новозаводське» заборгованість за
житлово-комунальні послуги, що виникла
за спірною квартирою станом на 01
травня 2008 року у загальній сумі 1 823 грн
68 коп., а 18 травня 2008 року між ними
укладено договір про надання послуг.

Також встановлено, що ОСОБА_4 разом з
дітьми вибув зі спірної квартири 03
квітня 2013 року.

Відповідно до постанов про закінчення
виконавчого провадження від 17
червня 2013 року ВП № 37372829 та ВП № 37373416 за
виконавчим листом № 2/751/56/2013, виданим 01
квітня 2013 року Новозаводським районним
судом м. Чернігова, згідно з якими
виселено ОСОБА_4, ОСОБА_6 разом з
малолітніми дітьми: ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, з
квартири АДРЕСА_2, без надання іншого
житлового приміщення, виконавче
провадження закрито у зв'язку з
фактичним виконанням.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з відсутності
підстав, передбачених ст. ст. 71, 72
Української РСР, для визнання ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право
на користування жилим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_2, оскільки ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, правомірно користувалися
жилим приміщенням в спірній квартирі
до примусового виселення в липні 2013
року згідно з виконавчим провадженням
№ 37373416 на підставі рішення суду, яке
було скасовано в касаційному порядку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, апеляційний суд виходив з того,
що після виселення у 2003 році
ОСОБА_4 зі спірної квартири він
перестав бути членом сімї
квартиронаймача ОСОБА_9 у зв'язку з
розірванням шлюбу між ними, а тому
право користування квартирою за ОСОБА_4
не збереглось, незважаючи на
реєстрацію його в цій квартирі. До того
ж заселення ОСОБА_4 до цієї квартири у
лютому 2008 року мало місце без згоди
законного її користувача - ОСОБА_3

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК
Української РСР члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону, користуються
жилим приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Припинення сімейних відносин із
власником квартири не позбавляє
колишніх членів його сім'ї права
користування займаним приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі розпорядження органу
приватизації Чернігівської міської
ради від 29 липня 2013 року ОСОБА_3 отримав
свідоцтво про право власності на житло
- квартиру АДРЕСА_2.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
виконав вимог процесуального права
щодо повного та всебічного з'ясування
обставин справи, не уточнив позовних
вимог і підстав заявленого позову, не
врахував, що спірна квартира належить
ОСОБА_3 на праві власності, не
визначився із характером спірних
відносин та нормами матеріального
права, що їх регулюють, а застосував ст.
71 ЖК Української РСР, яка регулює
правовідносини між наймачами жилих
приміщень та членами їх сім`ї з приводу
користування жилою площею у
приміщеннях державного та
громадського житлового фонду.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Невиконання судами норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, що є підставою для
скасування ухвалених судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, як передбачено
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 09 грудня 2013
року та рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 17 березня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана