АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1582/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Карпенко О. В. УХВАЛА
08 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоКарпенко О.
В.суддівПальонного В. С. , Єльцова В. О.
при секретаріАнкудінові О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 15 квітня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_6, третя особа: КП "Черкаське
обласне об'єднане бюро технічної
інвентаризації» про розподіл
спільного сумісного майна подружжя та
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8,
третя особа: ОСОБА_9 про визнання
спільними боргових зобов'язань та
визнання права приватної власності на
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника ОСОБА_8 -
ОСОБА_10, яка просила апеляційну скаргу
відхилити, колегія суддів ,-
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_8 в вересні 2013 року звернулась до
Соснівського районного суду м. Черкаси
із позовом до ОСОБА_6, третя особа: КП
"Черкаське обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації» про
розподіл спільного сумісного майна
подружжя, посилаючись в обгрунтування
заявленого позову на те, що сторони з 11
грудня 2003 року перебували в
зареєстрованому шлюбі, який розірваний
рішенням суду 21 травня 2013 року. Від
шлюбу мають неповнолітню дитину
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після
розірвання шлюбу між сторонами
проживає з позивачкою.

В період шлюбу, вказує ОСОБА_8, а саме 07
грудня 2006 року сторони за спільні кошти
подружжя за договором купівлі-продажу
придбали 14/25 частин житлового будинку з
відповідною частиною надвірних споруд
по АДРЕСА_1, а також речі домашнього
вжитку. Після розірвання шлюбу між
сторонами виник спір щодо поділу
спільного майна, що змусило позивачку
звертатися за його вирішенням до суду.

ОСОБА_8 змінювала та доповнювала
заявлені нею позовні вимоги, в
уточненому варіанті просила
Соснівський районний суд м. Черкаси
постановити судове рішення, яким
поділити спільне майно подружжя, а саме
14/25 частин житлового будинку з
відповідною частиною надвірних споруд
по АДРЕСА_1 між сторонами в рівних
частках, визнавши за кожною з сторін
право власності по 14/50 частин житлового
будинку по АДРЕСА_1.

В свою чергу, 11 листопада 2013 року ОСОБА_6
звернувся до Соснівського районного
суду м. Черкаси із зустрічним позовом
до ОСОБА_8, третя особа: ОСОБА_9 про
визнання спільними боргових
зобов'язань та визнання права
приватної власності на майно.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
придбання частини будинку та
здійснення самочинного будівництва у
належній частині домоволодіння в
період шлюбу здійснювалось не за
спільні кошти подружжя, а за рахунок
отримання відповідачем позик у свого
батька - ОСОБА_9, заборгованість перед
яким становить 243307,309 грн., що є спільним
боргом подружжя та підлягає урахуванню
при поділі майна подружжя.

ОСОБА_6 вказує, що у зв»язку із тим, що
даний борг він згоден самостійно
повністю погасити, просив визнати за
ним право приватної власності на 14/25
частин домоволодіння по АДРЕСА_1 без
виділення у власність ОСОБА_8 будь-якої
частини вказаного домоволодіння.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 15 квітня 2014 року позов
ОСОБА_8 про поділ спільного сумісного
майна подружжя - задоволено.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на
14/50 частин житлового будинку з
відповідною частиною надвірних споруд
по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
14/50 частин житлового будинку з
відповідною частиною надвірних споруд
по АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання
спільними боргових зобов'язань та
визнання права приватної власності на
майно - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7, вважаючи рішення суду
першої інстанції незаконним та
необгрунтованим, постановленим при
неповному з»ясуванні обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення виниклого між сторонами
спору по суті, просить рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 15 квітня 2014 року змінити в частині
визнання права власності на 14/50 частин
АДРЕСА_1, зазначивши право власності на
визначені надвірні споруди, якими
користується ОСОБА_6, а також скасувати
рішення суду в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову,
ухваливши в цій частині нове рішення,
яким задовольнити зустрічні позовні
вимоги та поділити між сторонами
грошовий борг.

Заслухавши думку учасників процесу,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
поданої апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7- підлягає відхиленню,
виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

При розгляді даної справи суд
правильно встановив факти і відповідні
їм правовідносини, постановив рішення
із додержанням вимог закону, яке
ґрунтується на зібраних по справі
доказах, оцінивши які в сукупності, суд
першої інстанції прийшов до
аргументованого висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_8 та
про відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_6,
викладених в зустрічній позовній
заяві, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом про
визнання спільним сумісним майном
подружжя та розподіл 1425 частин
житлового будинку з надвірними
спорудами розташованого за адресою
АДРЕСА_1, придбаних сторонами в період
шлюбу за договором купівлі-продажу
частини житлового будинку від 7 грудня
2006 року, та зареєстрованих на ім'я
ОСОБА_6

Є необґрунтованими посилання
представника ОСОБА_6 в апеляційній
скарзі на те, що судом першої інстанції
в рішенні не було зазначено конкретні
надвірні споруди, на які за подружжям
було визнано право власності, оскільки
позивачкою ОСОБА_8 питання про реальний
розподіл будинковолодіння по АДРЕСА_1
чи про визнання права власності на
реконструйоване нерухоме майно не
ставилося.

Враховуючи той факт, що договір
купівлі-продажу частини житлового
будинку між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 був
укладений 7 грудня 2006 року, тобто в
період перебування сторін в
зареєстрованому шлюбі, за спільні
кошти подружжя, укладався при
наявності згоди обох із подружжя, суд
першої інстанції прийшов до
аргументованого висновку, що майно,
придбане за вказаним договором, є
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_6 і підлягає розподілу між ними в
рівних частках.

Також є необгрунтованими посилання
представника ОСОБА_6 в апеляційній
скарзі на те, що суд першої інстанції
безпідставно відмовив в задоволенні
зустрічних позовних вимог, а саме у
визнанні боргу в сумі 243307,39 грн.
спільним боргом подружжя ОСОБА_6 та не
врахував його при поділі майна
подружжя, оскільки такі твердження
апелянта спростовуються наявними
матеріалами справи.

Як вбачається із них, заочним рішенням
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 15 липня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення боргу
було стягнуто із ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_9 борг в сумі 231710,00грн., 3% річних в
розмірі 9129,00 грн., судовий збір в сумі
2408,39 грн., витрати за оголошення у
газеті в сумі 60,00 грн., а всього 243307,39
грн.

Вирішуючи зустрічний позов, суд першої
інстанції правильно зазначив, що
оскільки укладений між ОСОБА_9 та
ОСОБА_6 договір позики грошових коштів
є таким, що виходить за межі дрібного
побутового, то при його укладенні
необхідно було отримати письмову згоду
на його укладення другого з подружжя,
тобто позивачки ОСОБА_8 Надання
позивачкою такої згоди нічим
об»єктивно по справі не
підтверджується.

Крім того, в порушення вимог ст. 60 ЦПК
України, яка зобов»язує кожну сторону
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, з боку ОСОБА_6 на адресу
суду не було надано будь-яких доказів
того, що договір позики укладався в
інтересах сім»ї та стосовно того, що
отримані за вказаним договором позики
кошти були використані в її інтересах.

При покладанні обов'язку на одного з
подружжя, який не був стороною у
договорі позики, доказуванню підлягає
укладення договору позики та отримання
позики саме для потреб та в інтересах
сім'ї.

Оскільки вищевказані обставини ОСОБА_6
доведені та підтверджені об»єктивними
доказами не були, а сам по собі факт
перебування сторін на час укладення
договору позики у шлюбі не є безумовною
підставою для покладення на ОСОБА_8
відповідальності за повернення
отриманих за договором позики коштів,
суд першої інстанції прийшов до
підставного висновку про відсутність
передумов для задоволення вимог
ОСОБА_6, викладених в зустрічному
позові.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про
неправильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Підстав для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 15 квітня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_6, третя особа: КП «Черкаське
обласне об'єднане бюро технічної
інвентаризації» про розподіл
спільного сумісного майна подружжя та
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8,
третя особа: ОСОБА_9 про визнання
спільними боргових зобов'язань та
визнання права приватної власності на
майно - відхилити, зазначене рішення
суду першої інстанції - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :