Справа №584/1104/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Токарєв С. М.Номер
провадження 22-ц/788/313/14 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 5
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю., Шевченка В. А.,

за участю секретаря судового засідання
-

Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Путивльського
районного суду Сумської області від 25
грудня 2013 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
частку житлового будинку,

В С Т А Н О
В И Л А :

Рішенням Путивльського районного
суду Сумської області від 25 грудня 2013
року визнано за ОСОБА_5 право власності
на 47/200 часток житлового будинку А-1
загальною площею 71,3 кв.м, житловою
площею 40,6 кв.м, по АДРЕСА_1. Вирішено
питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, незаконність
рішення суду, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.
Вказує, що рішення суду є передчасним,
оскільки спірний будинок є самочинно
побудованим, відсутня його державна
реєстрація, тобто відсутній об'єкт
спору. Вважає, що позивачкою пропущений
строк позовної давності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення представника відповідача -
ОСОБА_6, який підтримав доводи
апеляційної скарги, представника
позивача - ОСОБА_7, яка проти скарги
заперечували, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та як вбачається із матеріалів справи,
з 29.03.1990 р. по 27.04.2009 р. сторони
перебували в шлюбі ( а.с. 4, 58-59 ).

Під час шлюбу, 05.09.1997 р. відповідач
ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу №1969, посвідченого
завідуючим Путивльською державною
нотаріальною конторою М. Колесніченко,
придбав у ОСОБА_9 47/100 часток житлового
будинку загальною площею 71,3 кв.м.,
житловою - 40,6 кв.м. з відповідною
часткою надвірних споруд, що
знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній
ділянці площею 600 кв.м., де розташовані:
житловий будинок А-1, сараї Б,Г, уборна Д,
уборна В, огорожа №1-5, замощення І,
житловою площею 19,1 кв.м. ( а.с. 7 ).

Відповідно до свідоцтва про право
на спадщину за заповітом, виданого
16.07.1999 року державним нотаріусом
Путивльської державної нотаріальної
контори М. Колесніченко, реєстраційний
№1286, ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_10,
успадкувала 53/100 часток житлового
будинку загальною площею 71,8 кв.м.,
житловою - 40,6 кв.м. з відповідною
часткою надвірних споруд, що
знаходяться в АДРЕСА_1 на земельній
ділянці площею 600 кв.м., де розташовані
житловий будинок А-1, сарай Б, уборна В,
гараж Г, огорожа № 1-5, замощення І ( а.с. 6
).

Судом також встановлено, що
рішенням Виконавчого комітету
Путивльської міської ради від 30.11.2001р.
№225, ОСОБА_4 було надано дозвіл на
будівництво сараю, гаража,
переобладнання сараю під літню кухню
по АДРЕСА_1, відповідно до
схеми-прив'язки, виданої архітектурним
бюро райдержадміністрації ( а.с. 54 ).

25.06.2013 року за відповідачем ОСОБА_4
було зареєстровано право власності на
47/100 житлового будинку А-1 за адресою:
АДРЕСА_1, з надвірними спорудами
загальною площею 71,3 кв.м., житловою
площею 40,6 кв.м., з надвірними спорудами:
сарай Б, сарай Г, уборна Д, уборна В,
огорожа №1-5, замощення І. ( а.с. 8 ).

Вартість частини житлового
будинку, придбаного відповідачем
ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу від 05.09.1997 р., що
знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 станом
на 03.10.2013 р. складає 104200 грн., що
підтверджується Висновком суб'єкта
оціночної діяльності ПП « ОСОБА_13 » від
03.10.2013 р. №267/13-Г ( а.с. 17-37 ).

Як було встановлено апеляційним
судом Сумської області при розгляді
апеляційної скарги ОСОБА_5 на рішення
Путивльського районного суду від 19.08.2013
р. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
за ОСОБА_5 було визнано право власності
на 53/100 спірного будинку в порядку
спадкування, конкретні приміщення,
відповідно до цієї частки, згідно
свідоцтва про право на спадщину не були
визначені ( а.с. 107-108 ).

Ухвалюючи рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що спірний
будинок є майном, набутим сторонами за
час шлюбу і є їх спільною сумісною
власністю, а у разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з такими висновками
місцевого суду, оскільки суд дійшов цих
висновків повно і всебічно з'ясувавши
обставини справи, вірно визначився з
юридичною природою спірних
правовідносин та застосував до них
відповідні норми права.

Предметом спору, що розглядається, не є
поділ майна в натурі, як вважає
відповідач, а визначення долі дружини
у майні, яке було придбане за час шлюбу.
В апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що будинок є самочинно
перебудований, відсутня його
реєстрація тому і відсутній предмет
спору, проте ці доводи не
підтверджуються жодними доказами.
Технічний паспорт від 10.07.2013 року ( а.с.
116-119 ) не містить інформації про
самочинне будівництво. Те, що в будинку
здійснювались певні переобладнання та
ремонтні роботи не свідчить про
створення нового об'єкту.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України, до
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

З матеріалів справи вбачається, що
рішення мирового судді судової ділянки
№3 міста окружного значення
Нижньовартовська Ханти - Мансійського
автономного округу - Югри Артеменко А.В.
шлюб між позивачем та відповідачем
розірвано. ОСОБА_5 на судове засідання
не з'явилась, про час і місце розгляду
справи була повідомлена за останнім
відомим місцем проживання в м.
Нижньовартовськ ( а.с. 59 ). Доказів
отримання позивачем копії вказаного
рішення та того, що між нею і
відповідачем був добровільний
розподіл майна, окрім житлового
будинку по АДРЕСА_1 в м. Путивль
Сумської області суду першої та
апеляційної інстанції надано не було.

Окрім того, відповідачем не
спростовані доводи позивачки в тій
частині, що спір навколо нерухомого
майна виник між сторонами влітку 2013
року ( а.с. 13 ). Тому, колегія суддів
вважає, що строк позовної давності
позивачем не пропущений.

Посилання в апеляційній скарзі на
необхідність залучення до участі в
розгляді справи Путивльської міської
ради є необґрунтованими, оскільки
предметом спору є частка житлового
будинку, яка була придбана за час шлюбу
і рішення у справі не може вплинути на
її права або обов'язки.

З відповідним клопотанням про
залучення органу місцевого
самоврядування до участі у справі у
якості відповідача або третьої особи
відповідач не звертався.

Колегія суддів критично відноситься
і до доводів сторони відповідача в
тій частині, що спірне нерухоме
майно є самовільним будівництвом. З
цими доводами погодитися неможливо,
так як вони є наслідком невірного
тлумачення норм матеріального права.

Зокрема, в матеріалах справи мається
копія рішення виконавчого комітету
Путивльської міської ради ( а.с. 54 ) за
№225 від 30.11.2001 року, відповідно до
якого було дозволено будівництво
сараю, гаражу, перероблення сараю під
літню кухню.

Характер проведених в самому
житловому будинку будівельних робіт
свідчить про те, що вони являють собою
не нове ( самочинне ) будівництво, а є
переобладнанням будинку його
власниками для задоволення особистих
потреб, покращення характеристик
будинку тощо.

Так, відповідно до частин 1, 3 ст. 376 ЦК
України, житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Однак згідно з Правилами утримання
жилих будинків та при будинкових
територій ( далі - Правила ),
затвердженими наказом Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17 травня 2005 р. №76, переобладнанням
визначається улаштування в окремих
квартирах багатоквартирних будинків
індивідуального опалення та іншого
інженерного обладнання, перенесення
нагрівальних, сантехнічних і газових
приладів; влаштування і
переустаткування туалетів, ванних
кімнат, вентиляційних каналів.

Пунктом 1.4.2 цих Правил передбачено, що
переобладнання жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень
містить у собі - улаштування в окремих
жилих будинках, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень індивідуального
опалення та іншого інженерного
обладнання, перенесення нагрівальних,
сантехнічних і газових приладів;
влаштування і переобладнання туалетів,
ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Крім того, згідно з п. 3.2 Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженої Наказом Держбуду
України 24 травня 2001 року №127 у
громадських та виробничих будівлях (
приміщеннях ) до самочинного
будівництва не належать - збільшення
або зменшення площі за рахунок
демонтування чи влаштування
перегородок ( без порушення несучих
стін, несучих конструкцій, опор, балок ),
комор, утеплення і оздоблення стін;
влаштування допоміжних приміщень
санвузлів, душових, ванних.

Переобладнання і перепланування жилих
будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень дозволяється
робити після одержання дозволу
виконкому комітету місцевої Ради
народних депутатів відповідно до
законодавства ( пункт 1.4.1 Правил ).

Як зазначалося вище, у виготовленому
станом на 10.07.2013 року технічному
паспорті на спірний будинок ( а.с. 116-119
) відсутні будь-які відмітки про те,
що будинок збудований самочинно.

За таких умов, проведені сторонами в
будинку роботи є не самочинним
будівництвом, а самовільним
переобладнанням, що виключає
можливість застосування до спірних
правовідносин норми ст. 376 ЦК України
та відповідних наслідків.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції також
не спростовують.

Колегією суддів не виявлено
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли б бути
підставою для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Путивльського районного суду
Сумської області від 25 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -