РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2014 року Калінінський районний суд
м. Горлівки Донецької області в складі:

головуючого судді: Мітькова М.В.

при секретарі: Пінчук Г.С.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача: Бугакової
С.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Горлівки
справу за позовом ОСОБА_3 до Державного
підприємства "Артемвугілля" про
стягнення суми моральної шкоди,
спричиненої працівнику професійним
захворюванням, пов'язаним з виконанням
трудових обов'язків,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача моральної
шкоди, заподіяної втратою здоров'я на
виробництві та втратою працездатності.

Позовні вимоги позивач обґрунтував
тим, що він тривалий час працював у
вугільній промисловості, а саме на
підприємстві відповідача СП «Шахта
ім.Калініна» ДП «Артемвугілля». Згідно
висновку МСЕК від 28 серпня 2013 року йому
була вперше встановлена втрата
працездатності у розмірі 25 % за
профзахворюванням пневмоконіоз. В
результаті значного погіршення
здоров'я він має великі затрати на
лікування, погіршення умов життя, що
спричиняє йому моральну шкоду.

Вважає, що згідно ст.9 Закону України
«Про охорону праці» та ст. 2371 КЗпП
України заподіяна професійним
захворюванням шкода його здоров'ю
спричинила заподіяння моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим, що у зв'язку з
наявністю профзахворювання й втратою
професійної працездатності була
втрачена значна частина життєвих
функцій його організму, він обмежений у
фізичних навантаженнях, не може вести
активний спосіб життя, з'явилось
почуття неповноцінності, наслідки
захворювань спричиняють біль та
душевні страждання. У зв'язку із
втратою здоров'я змушений проходити
тривале лікування від наслідків
захворювання, не може реалізувати
нормальні життєві потреби, бажання. Все
це приводить до того, що позивач
вимушений прикладати додаткові
зусилля для організації свого життя.
Заподіяну йому втратою здоров'я
моральну шкоду оцінює в 30000 гривень, які
просить стягнути з відповідача.

Позивач до суду надав заяву про розгляд
справи за його відсутності, на
заявлених позовних вимогах наполягав в
повному обсязі.

Представник позивача у судовому
засідання підтримав позовні вимоги,
надав пояснення аналогічні викладеним
у позовній заяві, на задоволенні
заявлених позовних вимог наполягав в
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала у повному
обсязі, вказавши, що довідка МСЕК про
відсоток втрати працездатності є
підставою для нарахування та
відшкодування матеріального збитку, а
моральні страждання у зв'язку із
втратою працездатності повинні
встановлюватися висновком МСЕК, також
позивач не надав докази того, що йому
були заподіяні моральні страждання у
зв'язку із втратою працездатності та
він позбавлений можливості реалізації
своїх бажань у повному обсязі. В
задоволенні позовних вимог просила
відмовити.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, пояснення сторін,
приходить до наступного.

Як вбачається із трудової книжки
ОСОБА_3 (а.с. 2-4), він понад 31 рік працював
на підземних роботах на підприємствах
вугільної промисловості, у тому числі
на підприємстві відповідача ДП
"Артемвугілля", на СП "Шахта ім.
Калініна". Звільнений 02.08.2012 року за ст.
38 КЗпП України за власним бажанням в
зв'язку з виходом на пенсію. Під час
виконання трудових обов'язків позивач
отримав професійне захворювання
пневмоконіоз, що підтверджується актом
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
від 05 серпня 2013 року (а.с. 5).

Як наслідок, професійне захворювання
призвело до втрати позивачем
професійної працездатності, яка за
висновком МСЕК від 28 серпня 2013 року
(а.с.6) вперше за профзахворюванням
пневмоконіоз склала 25 %. Вказаний
відсоток втрати працездатності у
розмірі 25% зберігається у позивача до
теперішнього часу.

Згідно медичних документів про
лікування ОСОБА_3 (а.с.10-13) вбачається, що
позивач звертався до медичних установ
з приводу отриманих професійних
захворювань, проходив курси лікування.
Вказані факти свідчать про те що стан
здоров'я позивача внаслідок
професійного захворювання суттєво та
невідворотно погіршився.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання складається з фізичного
болю й душевних страждань, які він
поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Надані позивачем докази повною мірою
вказують, що ушкодження здоров'я ОСОБА_3
і наявність у нього професійного
захворювання відбулося при виконанні
ним трудових обов'язків, що у свою чергу
призвело як до фізичних, так і до
моральних страждань. Втрата
працездатності призвела до обмеження
його можливості вести активний спосіб
життя, вільно спілкуватися, внаслідок
чого останній змушений прикладати
додаткові зусилля для організації
свого життя.

За таких умов суд не може погодитись із
запереченнями представника
відповідача, який вважає не доведеним
позивачем факт заподіяння моральної
шкоди, оскільки згідно п. 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року "Про судову практику по
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" роз`яснено, що
моральна шкода може складатися зокрема
з моральних переживань у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
способу життя, при настанні інших
негативних наслідків, що має місце в
цьому випадку, тому що всі зазначені
обставини в позивача наступили саме у
результаті втрати професійної
працездатності, внаслідок професійних
захворювань.

У зв'язку із цим у суду відсутні
сумніви у тому що зазначені наслідки
наступили для ОСОБА_3 в результаті
втрати професійної працездатності,
порушення відповідачем підприємством
ДП "Артемвугілля" прав позивача на
належні, здорові й безпечні умови
роботи (ст. 43 Конституції України, ст. 2
КЗпП України).

Згідно ст. 2371 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівникові здійснюється у
випадку, якщо порушення його законних
прав привели до моральних страждань,
втраті нормальних життєвих зв'язків і
потребують від його додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України «Про
охорону праці» від 14 жовтня 1992 року (з
наступними змінами) відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
у разі смерті працівника, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Згідно з п.п. «е» ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі настання
страхового випадку Фондом соціального
страхування у встановленому
законодавством порядку зобов'язаний
виплатити потерпілому грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені
норми не містять будь яких інших
додаткових умов щодо відшкодування
моральної шкоди.

Оскільки професійне захворювання
пневмоконіоз та втрата працездатності
в зв'язку з цими захворюваннями
встановлена позивачеві вперше у 2013
році, з цього часу відповідно у нього
виникло право вимагати відшкодування
заподіяної йому моральної шкоди.

Законом України від 23.02.2007 року «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
професійної працездатності» із закону
виключені норми (абзацу четвертого
статті 1 в частині відшкодування
моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей, підпункту «е» пункту 1
частини першої статті 21, частини
третьої статті 28 та частини третьої
статті 34), які передбачили обов'язок
Фонду щодо відшкодування моральної
шкоди потерпілим, які отримали
трудове каліцтво, або професійне
захворювання.

Виходячи зі змісту п.5 Рішення
Конституційного суду України від 08.10.2008
року, скасування права застрахованих
громадян, що потерпіли на виробництві
від нещасного випадку або професійного
захворювання, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві, яке вони мали
відповідно до приписів первинної
редакції ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
профзахворювання, які спричинили
втрату працездатності» не порушено,
оскільки ст. 1167 ЦК України й ст. 2371 КЗпП
України їм надане право відшкодувати
моральну шкоду за рахунок власника
підприємства роботодавця або
уповноваженого ним органа.
Встановлений законодавцем розподіл
обов'язків щодо відшкодування
моральної шкоди потерпілим на
виробництві від нещасного випадку й
професійного захворювання не
суперечить вимогам ст. 22 Конституції
України.

У п. 4.1 рішення Конституційного Суду
України від 27.01.2004 р. зазначено, що
ушкодження здоров'я, заподіяне
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
заподіюють йому моральні й фізичні
страждання. Як наслідок, моральна
шкода, заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо. Отже,
між позивачем і відповідачем виникли
цивільно-правові відносини по
відшкодуванню моральної шкоди,
викликаної ушкодженням здоров'я
внаслідок шкідливого впливу умов
виробництва при виконанні трудових
обов'язків, які трансформувалися з
відносин щодо роботи в умовах праці,
безпеку якої в порушення закону не
забезпечив відповідач ДП
«Артемвугілля». Отже, факт заподіяння
моральної шкоди, є доведеним.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що обов'язок щодо відшкодування
моральної шкоди позивачеві законом
покладено на підприємство, де працював
ОСОБА_3

Посилання представника відповідача, на
Порядок встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати
працездатності у відсотках робітникам,
яким спричинено пошкодження здоров'я,
пов'язане з виконанням трудових
обов'язків» затвердженим Наказом МОЗ
України від 22.11.1995 року № 212 щодо
встановлення факту спричинення
моральної шкоди, яке здійснюється лише
органами МСЕК є необґрунтованим,
оскільки положення даних нормативних
актів не містять таких вимог, а лише
регулюють компетенцію та обов'язкі
медико-соціальних експертних комісій.
Крім того, ст. 2371 КЗпП України не
передбачено надання висновків МСЕК, як
умови відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди суд враховує глибину
фізичних і моральних страждань,
заподіяних позивачеві втратою
професійної працездатності в
результаті профзахворювання, беручи
до уваги характер і тривалість
моральних страждань, заподіяних ОСОБА_3
у зв'язку з незворотною втратою
здоров'я, а також принципи розумності і
справедливості, зазначені в ст. 23 ЦК
України, враховуючи те, що моральна
шкода є умовним поняттям та не може
бути оціненою у визначеній грошовій
сумі, вважає, що варто встановити суму
відшкодування моральної шкоди на
користь позивача в сумі 7500 гривень,
оскільки зазначена ОСОБА_3 сума
відшкодування в загальному розмірі 30000
гривень є перебільшеною.

Питання про судові втрати слід
вирішити у відповідності до ст. 88 ЦПК
України.

На підставі ст. 43 Конституції України,
ст.ст. 23, 268 ЦК України, 2, 2371 КЗпП України,
керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218
ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Стягнути з Державного підприємства
"Артемвугілля" () на
користь ОСОБА_3 відшкодування
моральної шкоди, спричиненої втратою
здоров'я на виробництві, пов'язаним з
виконанням трудових обов'язків у
розмірі 7500 (Сім тисяч п'ятсот) гривень.

Стягнути з Державного підприємства
"Артемвугілля" () на
користь держави судовий збір у сумі 229
(Двісті двадцять дев`ять) гривень 40
копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів від дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть направити
апеляційну скаргу протягом 10 днів від
дня одержання копії цього рішення.

Суддя: