Справа № 314/4662/13-ц
Провадження № 2/314/97/2014
Повне рішення суду, складено 20 січня 2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Вільнянськ
15 січня
2014 року

Вільнянський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючий суддя - Кофанов А.В.,

при секретарі - Лазечна Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення
суми боргу,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому
вимагає стягнути солідарно з
відповідачів суму боргу у розмірі 132400
гривень.

Як зазначив позивач у своїй позовній
заяві, 12.12.2012 року між ним та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
договір позики, згідно якого він надав
тому позику у розмірі 132400 гривень, із
умовою її повернення до 20.08.2013 року;
проте відповідач зобов'язання з
повернення позики не виконав. позивач
також зазначив, що на момент укладення
договору позики відповідач ОСОБА_2
знаходився у зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою ОСОБА_3, а тому гроші,
отримані у позику, згідно положень ст.60,
ч.3 ст.61 ч.4 ст.65 СК України, є їх спільною
сумісною власністю, у зв'язку з чим на
відповідачку ОСОБА_3 також
покладається обов'язок з їх повернення.
Враховуючи наведені обставини, позивач
й звернувся до суду із зазначеними
вимогами.

Під час судового розгляду справи
представник позивача ОСОБА_4 підтримав
заявлений позов, пояснив суду, що
відповідач ОСОБА_2 згідно договору
позики у грудні 2012 року отримав гроші,
але їх в обумовлений термін не
повернув; під час укладення у шлюбі він
перебував у зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою ОСОБА_3, а тому грошові
кошти, отримані у позику, є їх спільною
сумісною власністю; враховуючи це,
просить задовольнити позов у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав,
пояснивши суду, що розписка дійсно
складена ним, але грошей, зазначених у
розписці, він не отримував, а зазначена
у розписці грошова сума є процентами на
іншу позику у розмірі 300000 гривень, які
він взяв у позику у позивача для
ведення бізнесу. Відповідач ОСОБА_2
також пояснив суду, що зазначені гроші
він на сім'ю не витрачав, відносини із
дружиною були фактично припинені з 2009
року; просить відмовити у задоволенні
позову.

Представник відповідачки ОСОБА_3
адвокат ОСОБА_5 позов не визнав,
зазначивши, що відповідачка не була
обізнана про договір, що уклали позивач
та її колишній чоловік, відносини з
яким припинені з 2009 року; за думкою
представника відповідачки, позивач не
довів, що отримані гроші передавалися
або витрачалися в інтересах сім'ї; у
зв'язку з цим просить відмовити у
задоволенні вимог відносно ОСОБА_3

Суд, заслухавши пояснення сторін та
дослідивши надані йому докази, вважає,
що позов підлягає задоволенню
частково.

Так, позивачем у справі надана розписка
відповідача ОСОБА_2 від 12.12.2012 року
(а.с.4), зі змісту якого вбачається, що
відповідач позичив у ОСОБА_6 грошові
кошти у розмірі 132400 гривень, та
зобов'язався в строк до 20.08.2013 року
повернути позивачу цю грошову суму.
Ніяких доказів на підтвердження своїх
заперечень, що ніяких грошей по
розписці не передавалося, відповідач
ОСОБА_2 суду не надав.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, вимог ЦК та інших актів
цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.623 ЦК України, боржник,
який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредитору завдані цим
збитки.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 має
відшкодувати позивачу отриману ним
грошову суму у розмірі 132400 гривень, а
тому позовні вимоги відносно нього
підлягають задоволенню.

Разом з цим, суд не знаходить підстав
для стягнення цієї грошової суми з
іншої відповідачки ОСОБА_3

Так, зі змісту розписки, наданої
позивачем, не вбачається, що ОСОБА_3, яка
на момент її складання перебувала у
шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, є
учасником договору позики.

Згідно ч.4 ст.65 СК України, договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї. Також згідно ч.1 ст.73 СК
України, за зобов'язаннями одного з
подружжя стягнення може бути накладено
лише на його особисте майно і на частку
у праві спільної сумісної власності
подружжя, яка виділена йому в натурі.
Відповідно до ч.2 тієї ж статті,
стягнення може бути накладено на майно,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, якщо судом встановлено, що
договір був укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї і те, що було
одержане за договором, використано на
її потреби.

Між тим, позивачем та його
представником не надано суду доказів,
що договір позики згідно розписки від
12.12.2012 року укладався ОСОБА_2 в
інтересах сім'ї, або що отримані за цим
договором грошові кошти були
використані в інтересах сім'ї. Більш
того, зі змісту рішення Жовтневого
районного суду м.Запоріжжя від 12.04.2013
року, згідно якого був розірваний шлюб
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, вбачається, що ці
особи перестали проживати однією
родиною та підтримувати сімейні
відносини з 2009 року.

Враховуючи наведене, позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню в
частині вимог до відповідача ОСОБА_2

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
стягнення суми боргу - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу у розмірі 132400 (сто тридцять
дві тисячі чотириста) гривень.

В задоволенні іншої частини позову -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів шляхом подання апеляційної
скарги до Апеляційного суду
Запорізької області через
Вільнянський районний суд Запорізької
області.

Суддя
А.В.
Кофанов

15.01.2014 року

20.01.2014