АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4274/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Нельга Д. В. Доповідач - Дерев'янко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Дерев'янка О.Г.,

суддів: Черненкової Л.А.,
Осіяна О.М.,

при секретарі: Філіній Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення Заводського
районного суду м.Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 19
березня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», треті особи,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору: приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
Заводський відділ державної
виконавчої служби Дніпродзержинського
міського управління юстиції, про
визнання виконавчого напису таким , що
не підлягає виконанню,

встановила:

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з даним позовом до відповідача,
вказуючи про те, що 10 лютого 2010 року
приватним нотаріусом ОСОБА_4 вчинено
виконавчий напис про звернення
стягнення на належне їй нерухоме майно
- комплекс торгівельних павільйонів
(літ.А-2) загальною площею 240,8 кв.м., що
розташовані в АДРЕСА_2, яке було
заставлено кредитним договором №
014/81-80/127-08 Д від 22.08.2008 р. за договором
іпотеки від 22.08.2008 року, укладеного між
нею та ПАТ «Райффайзен банк «Аваль».

Позивачка вважає, що виконавчий напис
нотаріусом вчинено в порушення чинного
законодавства, порушує її права,
нотаріусу не було надано належних
доказів безспірності заборгованості
по кредитному договору, такі дії не
відповідають Закону «Про іпотеку»,
«Про нотаріат», тому позивачка просила
суд визнати виконавчий напис недійсним
та такими, що не підлягає виконанню.

Рішенням Заводського районного суду
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 19 березня 2014 року позов
задоволено. Визнано таким, що не
підлягає виконанню виконавчий напис №
196 вчинений 10.02.2010 року приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
за яким нотаріусом запропоновано
звернути стягнення на належний ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1, комплекс торгових
павільйонів, розташований за адресою
АДРЕСА_2.

Не погодившись з рішенням ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову позивачу у
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що рішення постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд першої
інстанції виходив з того, що
виконавчий напис вчинено нотаріусом
10.02.2010 року не обґрунтовано, оскільки на
час вчинення нотаріусом спірного
виконавчого напису, позивачку не було
повідомлено про усунення порушень та
виконання зобов'язань, сума
заборгованості у виконавчому написі
інша, ніж у повідомленні, тому вимоги
позивачки є обґрунтованими.

Проте з такими висновками суду
першої інстанції погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 22
серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ
«Райффайзен банк «Аваль» (далі за
текстом Банк) був укладений кредитний
договір № 014/81-80/127-08 Д, за яким ОСОБА_3
отримала кредит в розмірі 250 000,00
доларів США на проведення ремонту та
реконструкцію нерухомого майна зі
сплатою 16,4% річних, з кінцевим строком
повернення по 21 серпня 2018 року.(а.с.8-9)

В якості забезпечення виконання ОСОБА_3
зобов'язань за кредитним договором був
укладений 22 серпня 2008 року між
позивачкою та Банком іпотечний договір
№ 12/81-80/128-08 Д. Предметом вказаного
договору є: нерухоме майно-комплекс
торгових павільйонів літ. А-2, загальною
площею 240,8 кв.м., що знаходиться в
АДРЕСА_2, який належить позивачці на
підставі рішення Заводського
районного суду від 23.04.2008 р. (а.с.8-17)

Відповідно до анкети-заяви про
отримання кредиту від 29.07.2008 р. ОСОБА_3
зазначила, що вона зареєстрована в
АДРЕСА_3, проте фактично проживає за
адресою АДРЕСА_1 цього ж міста. (заява
надана апеляційному суду)

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 належним
чином не виконує зобов'язання за
кредитним договором, тому 09.07.2009р. на її
адресу фактичного проживання (АДРЕСА_1 )
а також адресу місця реєстрації
(повідомлення надано апеляційному
суду) відповідачем було надіслано
листи про погашення виниклої
заборгованості у тридцятиденний строк,
проте заборгованість за договором у
вказаний термін погашена не була.
(а.с.29,30)

08 лютого 2010 року Банком було подано
заяву про вчинення виконавчого напису.
(а.с.31)

Вказані дії відповідали вимогам п.п.
283-293 Інструкції "Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України"
та 10.02.2010 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 було
вчинено виконавчий напис за реєстровим
№ 196.(а.с.32)

Статтею 55 Закону України "Про банки та
банківську діяльність" встановлено, що
відносини банку з клієнтом регулюються
законодавством України,
нормативно-правовими актами
Національного банку України та угодами
(договором) між клієнтом та банком.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитедавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти, до
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору. Згідно зі ст. 1055 ЦК
України кредитний договір укладається
у письмовій формі, згідно до ст. 1056-1 ЦК
України визначається розмір процентів
та порядок їх сплати за договором
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Відповідно до п.1 Переліку документів,
за якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29
червня 1999 року № 1172, документом, на
підставі якого відбувається стягнення
заборгованості на підставі
виконавчого напису нотаріуса є
нотаріально посвідчені угоди, що
передбачають сплату грошових сум,
передачу або повернення майна, а також
звернення стягнення на заставлене
майно.

Відповідно до статті 283 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03 березня 2004 року № 20/5, яка діяла на
момент вчинення виконавчого напису,
вчинення виконавчого напису в разі
порушення основного зобов'язання та
(або) умов іпотечного договору
здійснюється нотаріусом після спливу
тридцяти днів з моменту одержання
іпотекодавцем та боржником, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушень.

За приписами ч.1 ст. 7 Закону України "Про
іпотеку" за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Частиною 3 ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" визначено, що звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимоги іпотекодержателя, що також
кореспондується з нормами Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрації обтяжень" №
979-ІУ.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції помилково прийшов до
висновку про наявність підстав для
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, оскільки як за
формою і змістом він відповідає
чинному законодавству, при його
виконанні нотаріусом був дотриманий
порядок його вчинення, а з боку ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» не було
допущено порушень умов, укладених з
позивачем договорів.

Відповідно до п. 9.1. частини другої
кредитного договору від 22.08.2008 року,
сторони зобов'язались негайно
повідомляти одна одну про зміну своїх
реквізитів. Позивачка, як зазначено
вище повідомила Банк про фактичне
місце свого проживання АДРЕСА_1, саме
за цією адресою 19.07.2009 р. вона отримала
надіслане Банком повідомлення. (а.с.56)

Доводи позивачки про те, що її не
повідомлено за адресою її реєстрації,
не можуть бути прийнято до уваги,
оскільки Банком їй було надіслано
повідомлення і за адресою реєстрації
(АДРЕСА_3) , проте позивачка
кореспонденцію за цією адресою не
отримувала, а про зміну адреси
проживання чи про те на яку адресу їй
надсилати кореспонденцію Банк не
повідомила.

Колегія суддів вважає, що ті обставини
що позивачка не отримувала направлені
їй повідомлення за адресою її
реєстрації, свідчить поштове
повідомлення, яке повернуто Банку у
зв'язку з тим, що адресат - ОСОБА_3 за
його отриманням до поштового
відділення не з'явилась. (приєднано до
матеріалів справи апеляційним судом)

Доводи позивачки про те, що сума
заборгованості, яка зазначена в
повідомленні є відмінною від суми, яка
зазначена в виконавчому написі не є
підставою для скасування рішення суду
та задоволення позову.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення, яким ОСОБА_3
в задоволенні позову до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» про визнання виконавчого
напису таким , що не підлягає виконанню
- відмовити.

Керуючись ст.ст.218, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 19 березня 2014 року -
скасувати.

Постановити нове рішення, яким ОСОБА_3 в
задоволенні позову до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» про визнання виконавчого
напису таким , що не підлягає виконанню
- відмовити.

Рішення апеляційного суду набуває
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :