Справа № 428/6906/13-ц
Провадження № 22ц/782/96/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року Судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

Головуючого - Лозко Ю.П.,

Суддів: Соловей Р. С., Медведєвої Л. П.

При секретарі: Івасенко І.А.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк" на заочне рішення
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 20 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк „Приватбанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року позивач ПАТ КБ
«Приватбанк» звернувся до
Сєвєродонецького міського суду з
позовом до відповідача ОСОБА_1, про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, в якому послався на те, що
відповідно до укладеного договору
№DNH4КР22530390 від 31.05.2006 р. відповідач
строком на шість місяців отримав
кредит у розмірі 2 436,19 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Відповідач
належним чином не виконав зобовязання
за договором, у звязку з чим станом на
26.07.2013 р. за ним утворилась
заборгованість в сумі 40 407,35 грн., яку
позивач просить стягнути на його
користь разом з витратами по оплаті
судового збору в сумі 404,07 грн.

Під час розгляду справи позивач
зменшив свої позовні вимоги і просив
суд стягнути з відповідача на його
користь заборгованість по кредиту в
сумі 30 473, 14 грн., витрати по оплаті
судового збору в сумі 304,73 грн. та
повернути судовий збір в сумі 99,34 грн.

Ухвалою Сєвєродонецького
міського суду від 20.11.2013 р. провадження
у цивільній справі за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до відповідача в частині
вимог щодо стягнення заборгованості за
кредитним договором №DNH4КР22530390 від
31.05.2006 р., яка становить 9 934,21 грн. і
складається із заборгованості за
кредитом 2 436,20 грн.; заборгованості за
відсотками 4 141,76 грн.; пені 2 645,10 грн.;
штрафу (фіксована частина) 250 грн.;
штрафу (відсоток від суми
заборгованості) 461,15 грн. було закрите.

Рішенням Сєвєродонецького
міського суду Луганської області від
20 листопаду 2013 року у задоволенні
позову позивачеві відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач з
рішенням суду не згоден, вважає його
таким, що не відповідає вимогам закону,
просить скасувати та задовольнити його
вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача,
дослідивши письмові матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно зясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному
випадку вказані вимоги закону судом
першої інстанції у повному обсязі не
виконано.

Відмовляючи позивачеві у
задоволенні позову, суд послався, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, про поновлення якого вимог
не заявлено з наведенням поважності
причин його пропуску.

Такі висновки суду є помилковими.

Згідно ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальнику в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит і сплатити проценти. Договір є
обовязковим до виконання сторонами (ст.
629 ЦК України).

В силу ст. 526, 530 ЦК України
зобовязання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК
України порушенням зобовязання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобовязання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобовязання настають правові наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема припинення зобовязання
внаслідок односторонньої відмови від
зобовязання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору, сплата неустойки.

Судом встановлено, що згідно
Кредитного договору №DNH4КР22530390 від
31.05.2006 р., укладеного між ЗАТ КБ
«Приватбанк» та відповідачем, який
складається із «Заяви позичальника»,
«Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам» та «Тарифів»,
відповідач отримав строковий кредит у
сумі 2 436,20 грн. строком на 6 місяців по
01.11.2006 р. включно, з умовою сплати за
користування кредитом відсотків у
розмірі 2,09% на місяць для купівлі
товарів народного споживання.

Як вбачається із «Заяви
позичальника», підписаної
відповідачем ОСОБА_1, він погодився з
тим, що ця «Заява» разом з «Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам» та «Тарифами» складає
кредитно-заставний договір.

Згідно з витягом зі статуту ПАТ КБ
«Приватбанк», останнє є
правонаступником всіх прав та
зобовязань ЗАТ КБ «Приватбанк».

Згідно з уточненим розрахунком
заборгованості позивача, станом на
26.07.2013 р. відповідач має заборгованість
за кредитом в сумі 30 473,14 грн., яка
складається з наступного:
заборгованість за кредитом 2 436,20 грн.;
заборгованість за відсотками 12 298,15
грн.; пеня 15 738,79 грн.

Таким чином, судом встановлено,
що за відповідачем дійсно створилася
заборгованість за вказаним кредитним
договором, яку він не погасив.

Отже у позивача виникло право
вимагати стягнення заборгованості у
судовому порядку.

Статтями 257-258 Цивільного кодексу
України встановлено загальну позовну
давність тривалістю у три роки, а до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) тривалістю один рік.

Згідно з приписами ч. 1 та ч. 5
статті 261 ЦК України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права; за
зобовязаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Судом встановлено, що на момент
звернення позивача до суду з вказаним
позовом, строк позовної давності,
встановлений законом, незважаючи на те,
що позивач звертався до
Сєвєродонецького міського суду із
заявою про видачу судового наказу про
стягнення боргу з відповідача 19.02.2009 р.,
що відповідно до приписів ст. 264 ЦК
України перервало перебіг позовної
давності, та який почався заново, все
одно сплинув.

Разом з тим, висновки суду про те,
що зв'язку з вказаною обставиною
підстав для задоволення позову немає,
оскільки доказів встановлення
збільшених строків позовної давності
не надано, про поважність причин
пропуску позовної давності позивач не
заявляв і поновити не просив, а тому
суд відмовляє позивачеві в задоволенні
позовних вимог в звязку з пропуском
строку позовної давності, є
помилковими.

Дійсно, сплив позовної давності, ,
є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.
267 ЦК України), проте лише у разі, якщо
про застосування якої заявлено
стороною у спорі.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідач у розгляді справи
участі не приймав, ніяких клопотань з
приводу застосування наслідків
пропуску строку позовної давності до
заявлених до нього вимог, не заявляв.

Отже у суду не було підстав з
власної ініціативі вирішувати питання
щодо застосування наслідків пропуску
строку позовної давності.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що оскаржуване судове рішення
суду першої інстанції, не в повній
мірі відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, висновки суду в
зазначеній вище частині не
відповідають обставинам справи та
вимогам закону, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору в цій частині.

При цьому судова колегія вважає,
що у справі є підстави для задоволення
уточнених позовних вимог позивача по
суті спору, оскільки відповідачем
заборгованість у вказаній сумі, яка
створилася за ним, до теперішнього
часу не відшкодована.

Розрахунок заборгованості
наданої позивачем, за вказаним
Кредитним договором зроблений
відповідно до умов договору,
відповідачем не надано доказів, які б
спростовували цей розрахунок, а тому
судова колегія вважає, що зазначена
заборгованість підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача у
зазначеному розмірі.

У відповідності зі ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду;

5) постановити ухвалу про повне або
часткове скасування рішення суду
першої інстанції і направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно зі ст.. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням вищевказаних
обставин по справі, судова колегія,
вважає, що рішення суду першої
інстанції в зазначеній частині
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про задоволення
уточнених позовних вимог.

Колегія суддів, керуючись ч. 3 ст.
209,309 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк" задовольнити
частково.

Рішення Сєвєродонецького
міського суду Луганської області від 20
листопада 2013 року змінити, в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк „Приватбанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
скасувати.

Ухвалити по справі нове
рішення, яким позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк „Приватбанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк „Приватбанк"
заборгованість за кредитним договором
від 31.07.2006 року у розмірі 30 473,14 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк „Приватбанк" судові
втрати по сплаті судового збору у сумі
304,73 гривень.

Рішення апеляційного суду
Луганської області набирає чинності
негайно, з моменту проголошення, та
може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий :

Судді: