22-ц/775/863/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Ткаченко Т.Б.
Рішення

Іменем України

09 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

Головуючого - Ткаченко Т.Б.

Суддів - Песоцької Л.І.,
Гаврилової Г.Л.

При секретарі - Костомановій А.Є.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1,
який діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: орган опіки
і піклування Приморської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, Приморський відділ державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції, про
виселення за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк», в особі його
представника - Анділахай В.С на рішення
Приморського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 16
квітня 2014 року,

Встановила:

В лютому 2014 року публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ
«Укрсоцбанк» або Банк), в особі його
представника - Анділахай В.С,
звернулось до суду з даним позовом до
ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив виселити
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 з будинку
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилалось на
те, що рішенням Приморського районного
суду міста Маріуполя від 23 вересня 2010
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 08 червня 2011 року, задоволені
позовні вимоги Банку про звернення
стягнення на предмет іпотеки- будинок
АДРЕСА_1. В порядку виконання
зазначеного рішення, Приморським
відділом державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції (далі - Приморський ВДВС) було
накладено арешт на вказаний будинок. У
порушення ст.9 Закону України «Про
іпотеку» відповідач ОСОБА_1 без дозволу
іпотекодержателя у період дії
іпотечних і кредитних договорів, в 2012 і
в 2013 роках, у вищевказаному будинку
зареєстрував свого неповнолітнього
сина ОСОБА_3 і свою дружину ОСОБА_4, що
перешкоджає позивачу отримати
задоволення грошових коштів, згідно
виконавчого листа № 2-789 від 05 жовтня 2011
року.

Відповідачі добровільно не
виселяються із заставленого будинку,
продовжують в ньому проживати. 12 червня
2013 року Приморський ВДВС повернув
позивачу виконавчий лист, оскільки в
будинку АДРЕСА_1 зареєстрований
неповнолітній ОСОБА_3, і тому орган
опіки і піклування Приморської
районної адміністрації не дав згоди на
реалізацію будинку. При цьому у
відповідача ОСОБА_1 є у власності 1/3
частина квартири АДРЕСА_2, а
відповідачка ОСОБА_4 і неповнолітній
ОСОБА_3 є співвласниками двокімнатної
квартири АДРЕСА_3, тому в разі виселення
діти не залишаться без житла.

04 липня 2013 року відповідачу була
надіслана поштою рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
вимога позивача про добровільне
виселення від 01 липня 2013 року за №
02-5555/77, яку відповідачі не отримали з
невідомих для позивача причин,
оскільки конверт повернувся, а 06
вересня 2013 року до суду було подано
позовну заяву про виселення
відповідачів та їхніх дітей, в додатку
до якого містилася ксерокопія
вищевказаної вимоги про виселення від
01 липня 2013 року. Так як 07 жовтня 2013 року
відповідачі отримали з суду пакет
документів разом із позовною заявою, то
ознайомилися і з вимогою про виселення
від 01 липня 2013 року. Відповідачі
проігнорували вимогу про виселення,
просили в позові про виселення
відмовити, що є свідченням відсутності
у відповідачів наміру виконувати
вимоги законодавства про виселення.

21 січня 2014 року позивач звернувся до
Приморського районного суду міста
Маріуполя з заявою про залишення його
позовної заяви без розгляду у зв'язку з
тим, щоб в подальшому звернутися до
суду з даним позовом, так як тепер, на
думку позивача, відповідачі є належним
чином повідомлені про виселення,
оскільки отримали пакет документів із
суду, де містилося повідомлення про
виселення.

Рішенням Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
16 квітня 2014 року у задоволенні позовних
вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, який
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про виселення, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду і
посилаючись в апеляційній скарзі на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, позивач, в особі його
представника - Анділахай В.С., просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов Банку.

Зокрема зазначає в апеляційній скарзі,
що законодавчі умови про отримання
відповідачами письмової вимоги
позивача про виселення виконані,
оскільки 04 липня 2013 року відповідачам
направлено по пошті рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
вимогу позивача про добровільне
виселення від 01 липня 2013 року за №
02-5555/77, яке через місяць повернулося
поштою до банку з невідомої причини.
Законодавець не визначає яким чином
вимога про виселення буде врученою, а
визначає лише його письмову форму, і
факт його отримання.

06 серпня 2013 року банком було подано
позовну заяву про виселення
відповідачів, в додатку до якого
знаходилась вищезазначена вимога про
виселення від 01 липня 2013 року.

07 жовтня 2013 року відповідачі
ознайомилися з вимогою про виселення
протягом місяця з моменту його
отамання, і з позовом, що
підтверджується повідомлення про
вручення і їх клопотанням до суду від 11
жовтня 2013 року про відкладення
попереднього розгляду справи по
цивільній справі № 266/4249/13-ц про їх
виселення.

В подальшому, 21 січня 2014 року позивач
звернувся до суду з заявою про
залишення без розгляду його позову, з
метою повторного звернення до суду з
даним позовом, оскільки за таких
обставин відповідачі є належним чином
повідомлені про виселення, однак
протягом одного місяця, а саме до 11
листопада 2013 року (з моменту складання
відповідачами 11 жовтня 2013 року
клопотання про відкладення
попереднього розгляду справи, в яких
зазначено, що позов разом з пакетом
документів ними отримано), добровільно
спірне житлове приміщення не
звільнили.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
апеляційний суд розглядає справу у
відсутності відповідачів ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_3, представника третьої
особи: Приморського ВДВС, які належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду справи, про що
свідчать записи в книзі телефонограм
Апеляційного суду Донецької області за
№ 1643, 1658.

З заявами про відкладення розгляду
справи до суду не звернулись.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника позивача -
Анділахай В.С., який просив
задовольнити апеляційну скаргу,
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення позову Банку,
заперечення представника відповідачів
ОСОБА_1, ОСОБА_4 -ОСОБА_6, та третьої
особи: Приморської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради - Солохи І.Г., які просили
апеляційну скарну відхилити, рішення
суду залишити без зміни, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими ґрунтувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
данні (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду не
відповідає.

Згідно вимоги про добровільне
виселення № 02-5555/77 від 01 липня 2013 року
Маріупольське відділення № 215 ПАТ
«Укрсоцбанк» пропонує ОСОБА_1 у
місячний термін звільнити житловий
будинок АДРЕСА_1 (а.с.45 - 47).

Як встановлено судом, дана вимога Банку
про добровільне виселення № 02-5555/77 від
01 липня 2013 року перед зверненням до
суду з даною позовною заявою
відповідачам не направлялась, таким
чином не встановлювався термін для
добровільного виселення, що в судовому
засідання не заперечував представник
позивача.

Оскільки зі сторони ПАТ «Укрсоцбанк»
не були виконані усі вимоги
передбачені ч.І ст.40 Закону України
«Про іпотеку» та ч.З ст.109 ЖК України, а
саме останній не звертався до
відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з
письмовою вимогою про добровільне
виселення з будинку, який є предметом
іпотеки, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позову ПАТ
«Укрсоцбанк» про виселення
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_4 з предмету
іпотеки будинку АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення.

Але з такими висновками погодитися не
можна.

Судом встановлено, що згідно договору
кредиту № 215/12-768 від 06 вересня 2005 року
ОСОБА_1 отримав в АКБ СР «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ в особі
Маріупольського відділення АКБ
«Укрсоцбанк» кредит у сумі 80000 доларів
США на умовах забезпеченості,
повернення, терміновості і цільового
характеру, використання на добудову
житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.9, 11 - 13).

Того ж дня, в рахунок забезпечення
виконання зобов'язання за кредитним
договором № 215/12-768 між Банком та ОСОБА_1
було укладено іпотечний договір №
215/12-769 , предметом якого є житловий
будинок АДРЕСА_1 та іпотечний договір №
215/12-774, предметом якого є земельна
ділянка для обслуговування житлового
будинку та господарських будівель,
загальною площею 0,0814 гектарів,
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Передача вказаного житлового будинку
та земельної ділянки в іпотеку
здійснювалася за згодою його дружини
ОСОБА_4(а.с.18 -24, 29).

Згідно договору кредиту № 215/12-07-0827 від
14 вересня 2007 року ОСОБА_1 отримав в АКБ
СР «Укрсоцбанк», в особі
Маріупольського відділення АКБ
«Укрсоцбанк» кредит у сумі 140000 доларів
США на умовах забезпеченості,
повернення, терміновості і цільового
характеру використання на ремонт та
придбання меблів (а.с.14 - 17).

Того ж дня, в рахунок забезпечення
виконання зобов'язання за кредитним
договором між Банком та ОСОБА_1 було
укладено іпотечний договір № 215/12-07-0828,
предметом якого є житловий будинок
АДРЕСА_1 та земельна ділянка для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, загальною
площею 0,0814 гектарів, розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Передача вказаного
житлового будинку здійснювалася за
згодою його дружини ОСОБА_4 (а.с.25 -28, 30).

Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки; передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду.

Одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд за
заявою іпотекодержателя виносить
рішення про виселення мешканців за
наявності підстав, передбачених
законом, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення.

При цьому рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд може
встановити спосіб реалізації предмета
іпотеки: або шляхом проведення
прилюдних торгів, або шляхом
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 Закону України «Про
іпотеку».

Рішенням Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
23 вересня 2010 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 08 червня 2011 року,
задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до
ОСОБА_1 та звернуто стягнення на
нерухоме майно - житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
земельну ділянку площею 0,0814 га,
розташовану за цією ж адресою, які
належать на праві приватної власності
ОСОБА_1, у рахунок задоволення вимог ПАТ
«Укрсоцбанк» в особі Маріупольського
відділення Донецької обласної філії за
договорами кредиту № 215/12-768 від 06
вересня 2005 року та № 215/12-07-0827 від 14
вересня 2007 року на загальну суму 2329958,20
коп. шляхом продажу зазначеного
нерухомого майна, що знаходиться в
іпотеці ПАТ «Укрсоцбанк», від свого
ім'я з правом укладання договору
купівлі -продажу, в порядку,
передбаченому ст.38 Закону України «Про
іпотеку» за ціною, встановленою за
домовленістю сторін або на підставі
експертної оцінки (а.с.31 - 35).

18 жовтня 2011 року за виконавчим листом №
2-789/11, виданим Приморським районним
судом міста Маріуполя 05 жовтня 2011 року,
Приморським ВДВС винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 29320305 та 05 листопада 2012 року
постанову про накладення арешту на
житловий будинок АДРЕСА_1 та оголошення
заборони на його відчуження (а.с.37-39).

Як вбачається з витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
Маріупольського БТІ № 7972852 від 04 серпня
2005 року, за ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право власності САА №
314657 від 04 серпня 2005 року зареєстровано
1/1 частка будинку АДРЕСА_1 (а.с.40).

Згідно Державного акту про право
власності на землю серія І-ДН № 061663,
виданого Маріупольською міською радою
01 лютого 2002 року, ОСОБА_1 на підставі
рішення виконкому ММР від 19 грудня 2001
року за № 541/1 та договору купівлі -
продажу від 04 травня 2001 року за № 1144 є
власником земельної ділянки площею 0,0814
га (кадастровий номер :02:009:0098),
розташованої по АДРЕСА_1, цільове
призначення -обслуговування житлового
будинку та господарських будівель
(а.с.41).

12 червня 2013 року Приморським відділом
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції винесено постанову про
повернення виконавчого документа № 2-789
стягувачеві на підставі п.2 ч.І ст.47, ст.50
Закону України «Про виконавче
провадження», так як відповідно до п.
4.5.9 Інструкції з організації
примусового виконання рішень, в разі
передачі на реалізацію нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають неповнолітні,
необхідно попередній дозвіл органів
опіки і піклування. Рішенням колегії
від 27 березня 2013 року № 52 Приморської
районної адміністрації ММР відмовлено
у дозволі на реалізацію. Приморський
ВДВС звернувся до Приморського
районного суду міста Маріуполя з
заявою про заміну способу виконання
рішення суду, у задоволенні якої
ухвалою у справі № 266/1668/13-ц від 15 травня
2013 року відмовлено (а.с.42).

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.

Згідно ст.40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

При розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, ст.ст.39
- 40 Закону України «Про іпотеку»
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Згідно довідки Приморського районного
сектору у М.Маріуполі ГУ ДМС України в
Донецькій області від 06 вересня 2013 року
№ 1130, за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.44).

Факт проживання відповідача ОСОБА_1 в
цьому будинку не заперечував його
представник в апеляційному суді та
підтверджується його запереченнями на
позов, в яких він визначив місце свого
проживання в зазначеному будинку.

Згідно рішення від 27 березня 2013 року №
52 Приморської районної адміністрації
ММР відмовлено Приморському ВДВС ММУЮ
у дозволі на реалізацію житлового
будинку АДРЕСА_1 (а.с.48).

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ
«Укрсоцбанк» звернувся з вимогою до
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 № 05-5555/77
від 01 липня 2013 року про добровільне
виселення протягом місяця з предмету
іпотеки: житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.
45).

В апеляційному суді представник
позивача пояснив, що вимога Банку до
відповідачів № 05-5555/77 від 01 липня 2013
року про добровільне виселення була
направлена ОСОБА_1, ОСОБА_4
рекомендованим листом 04 липня 2013 року
та повернута поштою після спливу
одного місяця без зазначення причини.
Після чого вони звернулись до суду з
позовом до відповідачів про виселення
з вказаного будинку, додав до позовної
заяви копію цієї вимоги. 07 жовтня 2013
року відповідачі отримали позовну
заяву Банку про виселення з предмету
іпотеки, з доданими до неї матеріали, у
тому числі і вимогу про виселення, про
що свідчать рекомендовані
повідомлення про вручення
відповідачам поштового відправлення,
їх клопотання про відкладення
попереднього судового засідання та їх
заперечення на позов. В подальшому Банк
залишив цей позов без розгляду і таким
чином виконали умови закону про
пред'явлення вимоги до відповідачів
про добровільне виселення з будинку.

Пояснення представника позивача щодо
направлення Банком за місцем
проживання відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_4
АДРЕСА_1, в якій також зазначено що вона
пред'явлена і до ОСОБА_3, ОСОБА_2, № 05-5555/77
від 01 липня 2013 року про добровільне
виселення протягом одного місяця з
цього будинку підтверджується
поштовим конвертом, на якому міститься
поштовий штемпель з датою відправлення
04 липня 2013 року та квитанцією Укрпошти
від 04 липня 2013 року про відправлення
ОСОБА_1 рекомендованого листа (а.42
справи № 2/266/102/14 за позовом ПАТ
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, який діяв в
інтересах неповнолітній ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, ОСОБА_4 (далі - Справа № 2/266/102/14),
яка була оглянута судом першої
інстанції та апеляційним судом.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджується матеріалами
цивільної справи № 2/266/102/14 за позовом
ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, який діяв в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про виселення, який
надійшов до суду 23 вересня 2013 року та
ухвалою суду від 21 січня 2014 року був
залишений без розгляду за заявою
позивача, Банк звернувся до суду з
зазначеним позовом, оскільки
відповідачі добровільно не виселились
з предмету іпотеки.

Отримання відповідачами копії
позовної заяви ПАТ «Укрсоцбанк» з
доданими до неї матеріалами, у тому
числі і копії вимоги Банку № 05-5555/77 від
01 липня 2013 року про добровільне
виселення протягом одного місяця з
предмету іпотеки (справа № 2/266/102/14),
підтверджується рекомендованими
повідомленнями про вручення ОСОБА_1,
ОСОБА_4 07 жовтня 2013 року поштового
відправлення за адресою АДРЕСА_1 (а.с.46 -
47), клопотанням відповідачів про
відкладення попереднього судового
засідання від 11 жовтня 2013 року, в якому
вони зазначили, що отримали позовну
заяву разом з пакетом документів, які
надійшла на їх адресу 07 жовтня 2013 року
(а.с.49 - 50) та їх заявами, в яких ОСОБА_1,
ОСОБА_4 зазначили про невизнання позову
Банку (а.с.51 - 52).

В апеляційному суді представник
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_4 - ОСОБА_6
також не заперечував про отримання
відповідачами разом з копією позовної
заяви банку і копії вимоги № 05-5555/77 від
01 липня 2013 року про добровільне
виселення протягом одного місяця з
предмету іпотеки.

Отже, як в суді першої інстанції так і
під час розгляду справи апеляційним
судом було встановлено, що під час
розгляду Приморським районним судом
справи № 2/266/102/14, відповідачі отримали
копію вимоги № 05-5555/77 від 01 липня 2013
року про добровільне виселення
протягом одного місяця з предмету
іпотеки і її не виконали.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що позивачем вимоги ст.40
Закону України «Про іпотеку», а саме
направлення письмової вимоги про
добровільне виселення протягом місяця
з предмету іпотеки на яке звернуто
стягнення, виконані.

Дійшовши такого висновку, колегія
судців виходить з того, що Банк
направив таку вимогу відповідачам, яка
була повернута останньому без вручення
відповідачам, звернувся з позовом до
суду про виселення відповідачів та їх
неповнолітніх дітей з предмету
іпотеки, додав до нього копію вказаної
вимоги, яка була направлена та отримана
відповідачами, а після того, як вони її
не виконали, відмовилися виселитися,
Банк повторно, в лютому 2014 року,
звернувся до суду з даним позовом до
відповідачів про виселення з предмету
іпотеки, на який ще в 2010 році було
звернуто стягнення у рахунок погашення
боргу ОСОБА_1 за кредитними договорами,
а законодавець не визначає, яким чином
вимогу про виселення буде врученою
особам, а тільки визначає її письмову
форму і факт її отримання. Крім того,
законом не передбачено повторного
направлення вимоги про виселення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
дійшов помилкового висновку ЩОДО
невиконання Банком положень закону про
попереднє повідомлення про виселення,
оскільки позивач, як доказ направлення
вимоги про виселення відповідачів
додав ксерокопію тіє ж вимоги від 01
липня 2013 року і до матеріалів даної
справи.

Враховуючи зазначене та вимоги закону,
колегія суддів вважає, що рішення суду,
як таке, що не відповідає вимогам
ст.ст.10,11,60,213,214 ЦПК України, ст.40 Закону
України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про виселення ОСОБА_1,
неповнолітню ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1.

При зверненні з позовом ПАТ
«Укрсоцбанк» сплачено судовий збір 243
грн.60 коп. (а.с.56) та при подачі
апеляційної скарги - 121 грн.80 коп. (а.с.100),
які відповідно до положень ст.88 ЦПК
України у зв'язку з задоволенням позову
та апеляційної скарги позивача
підлягають стягненню з відповідачів
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
позивача по 121 грн.80 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.З07,309,313,314,316 ЦПК України,
колегія суддів,

Вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
в особі його представника - Анділахай
В.С., задовольнити.

Рішення Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
16 квітня 2014 року скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1,
який діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення
задовольнити.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 з жилого будинку
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» у
відшкодувань витрат по оплаті судового
збору по 121 гривні 80 копійок з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді Л.І.Песоцька

Г.Л.Гаврилова