Справа № 645/3426/14
Провадження № 2/645/1362/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 року Фрунзенський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Горпинич О.В.,

за участю секретаря судових засідань -
Погрібняк А.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду у місті
Харкові цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Фрунзенського
відділу Державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, третя особа: ОСОБА_4 про зняття
арешту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду із
позовом, яким просила зняти арешт,
накладений постановою державного
виконавця Фрунзенського ВДВС
Харківського МУЮ від 29.08.2011 року на
виконання ухвали Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 23.08.2011
року про арешт майна - квартири АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову посилалася на
те, що в провадженні Фрунзенського
районного суду м. Харкова знаходилася
цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики. В рамках даної
цивільної справи було прийнято ухвалу,
якою накладено арешт на вищевказану
квартиру. Постановою Фрунзенського
ВДВС Харківського МУЮ на виконання
ухвали суду про забезпечення позову
накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2.
Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова було задоволено позов ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про стягнення коштів. Проте
10.08.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
укладено договір безпроцентної позики
на суму 400 000 грн., 18.08.2011 року для
забезпечення виконання зобов'язань
укладено іпотечний договір, предметом
іпотеки якого є квартира АДРЕСА_1 у м.
Харкові. Позивачка посилаючись на ст. 572
ЦК України зазначала, що в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченного заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом, а тому вона має
переважне право перед іншими
кредиторами ОСОБА_3 на задоволення
своїх вимог за рахунок заставленого
майна.

На підставі викладеного до
суду було подано відповідний позов.

У судовому засіданні представник
позивачки - ОСОБА_6, що діяв на підставі
довіреності, підтримав позовні вимоги
у повному обсязі, просивши суд про їх
задоволення, посилаючись на обставини,
які викладені вище.

Через канцелярію суду від представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_7, що діяв на підставі
довіреності, надійшла заява, якою він
просив проводити судове засідання у
його відсутності, та визнав позовні
вимоги у повному обсязі, просивши про
їх задоволення.

Представник Фрунзенського
ВДВС Харківського МУЮ у судовому
засіданні при вирішенні спору
покладався на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилася, повідомлялася
про час та місце розгляді справи
своєчасно та належним чином.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, представника
Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ,
дослідивши виконавче провадження,
цивільну справу за позовом ОСОБА_4, інші
докази у їх сукупності, вважає, що позов
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

10.08.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
укладено договір безпроцентної позики,
відповідно до умов якої ОСОБА_3 позичив
у ОСОБА_2 400 000 грн., що за згодою сторін, є
еквівалентом 50 000 доларів США, строком
до 05.02.2013 року, включно.

18.08.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
укладено іпотечний договір, відповідно
до якого було передано в іпотеку в
якості забезпечення виконання
зобов'язань іпотекодавця за договором
безпроцентної позики від 10.08.2011 року
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка
належить іпотекодавцю на підставі
договору дарування.

Також судом досліджена цивільна
справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, відповідно
до якої 24.08.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
було укладено договір позики,
відповідно до умов якої передані
грошові кошти у розмірі 109 000 доларів
США, які він зобов'язався повернути за
першої вимогою.

Ухвалою суду від 23.08.2011 року, в
рамках вищевказаної цивільної справи,
була задоволена частково заява ОСОБА_4
про забезпечення позову та заборонено
відчуження квартири АДРЕСА_2, право
власності якої зареєстровано за
ОСОБА_3. Ухвалу на виконання направлено
до Фрунзенського ВДВС Харківського
МУЮ.

Постановою Фрунзенського ВДВС
Харківського МУЮ від 29.08.2011 року було
відкрито виконавче провадження з
виконання ухвали від 23.08.2011 року та
накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2,
про що свідчать матеріали виконавчого
провадження та витяг про реєстрацію в
Єдиному реєстрі заборони відчуження
об'єктів нерухомого майна.

Заочним рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 02.11.2011
року задоволені позовні вимоги ОСОБА_4
та стягнуто з ОСОБА_3 на її користь борг
за договором позики від 24.08.2010 року у
сумі 873 090 грн., судові витрати.

Заочне рішення набрало законної
сили.

Як пояснив в судовому засіданні
державний виконавець Фрунзенського
ВДВС Харківського МУЮ Цурков С.І.,
рішення Фрунзенського районного суду м
.Харкова від 02.11.2011 року, не виконано.

Досліджуючи матеріали цивільної
справи за позовом ОСОБА_5, встановлено,
що ОСОБА_3 звертався до суду із заявою
про скасування заходів забезпечення
позову, але ухвалою Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 01.04.2013
року було відмовлено в задоволенні
заяви ОСОБА_3 про скасування заходів
забезпечення позову, прийнятих на
підставі ухвали суду від 23.08.2011 року, в
обґрунтування ухвали вказувалося на
відсутність даних про виконання
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 02.11.2011 року.

Ухвалою судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 12.08.2013 року ухвала суду першої
інстанції залишена без змін. В ухвалі
апеляційної інстанції також
зазначалося, що рішення суду від 02.11.2011
року не виконано.

Відповідно до ст. 575 ЦК України,
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом (ч. 1 ст. 590 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону
України „Про іпотеку" іпотека - вид
забезпечення виконання зобов язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України та
ч. 1 ст. 33 Закону України „Про іпотеку" у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основними
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 37 Закону України „Про
іпотеку" передбачено, що
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Відповідно до п. 4.1. іпотечного
договору від 18.08.2011 року, укладеного між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зазначено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
іпотекодавцем основного зобов'язання
іпотекодержатель має право
задовольнити свої забезпеченні
іпотекою вимоги шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.6 іпотечного договору
передбачено, що іпотекодержатель за
своїм вибором звертає стягнення на
предмет іпотеки в один із наступних
способів: на підставі рішення суду; або
на підставі виконавчого напису
нотаріуса; або шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
забезпечених іпотекою зобов'язань, в
порядку встановленому ст. 37 Закону
України „Про іпотеку"; або шляхом
продажу предмета іпотеки
іпотекодарежателем від свого імені
будь-якій особі -покупцеві на підставі
договору купівлі - продажу в порядку,
встановленому Законом України „Про
іпотеку"; або шляхом організації
іпотекодержателем продажу Предмета
іпотеки через укладення договору
купівлі - продажу Предмета іпотеки між
іпотекодавцем та відповідними
покупцем в порядку, встановленому
статтею 6 Закону України „Про іпотечне
кредитування, операції, консолідованим
іпотечним боргом та іпотечні
сертифікати".

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивачки, остання не
зверталася до суду із позовом про
повернення боргу за договором позики
від 10.08.2011 року, або із позовом про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, також не було здійснено дій,
направлених на вчинення виконавчого
напису нотаріуса, або на звернення
стягнення на предмет іпотеки,
передбачених п. 4.6 іпотечного договору.

Необхідно зауважити, що і на
теперішній час позивачка не позбавлена
можливості звернутися до суду із
відповідним позовом, про стягнення
боргу за договором позики від 10.08.2011
року, або із позовом про звернення
стягнення на предмет іпотеки, а також
звернутися до нотаріуса з метою
вчинення виконавчого напису, або
здійснення інших дій, направлених на
підтвердження факту оформлення права
власності на вищевказану квартиру -
предмет іпотеки. Після чого, відповідно
до ст. 15 ЦПК України, звернутися до суду
із позовом про зняття арешту з предметі
іпотеки.

Жодних із перелічених дій, на час
вирішення спору, позивачкою зроблено
не було, у зв'язку з чим суд, вважає
позов з яким звернулася ОСОБА_2 є
передчасним, оскільки відповідно до ст.
15 ЦПК України суди розглядають у
порядку цивільного судочинства справи
щодо: захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Обов'язок доказування покладається на
сторін. Це положення є одним із
найважливіших наслідків принципу
змагальності. Суд не може збирати
докази за власною ініціативою.

Предмет доказування це коло фактів
матеріально-правового значення,
необхідних для вирішення справи по
суті. Доведенню підлягають тільки ті
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, по якій
виник спір.

Зміст обов'язку подавати докази
полягає в тому, що, в випадку його
невиконання суб'єктом

доказування і неможливості отримання
доказів, суд має право визнати факт, на
який посилалась зацікавлена сторона,
неіснуючим.

Позивачка не позбавлена
можливості реалізувати свої право на
задоволення вимог за рахунок предмету
іпотеку, враховуючи вимоги Закону
України „Про іпотеку", але стороною
позивача не надано належним,
допустимих доказів, про те, що і на
теперішній час, не виконані
зобов'язання за договором позики від
10.08.2011 року, оскільки саме з моменту
прострочення виконання зобов'язання
іпотекодержатель набуває права
звернути стягнення на заставлене
майно, та не надано доказів на
підтвердження, що її права, як
іпотекодержателя стосовно предмету
іпотеки порушені, або оспорюються.

В судовому засіданні 18.06.2014 року
присутній представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7
визнав позовні вимоги ОСОБА_2.
Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволенню
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвали про відмови у
прийняття визнання відповідачем
позову продовжує судовий розгляду .

Оскільки суд, вважає, що визнання
представником позову суперечить
інтересам інших осіб, суд не приймає
визнання позову.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Фрунзенського
відділу Державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, третя особа: ОСОБА_4 про зняття
арешту - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Фрунзенський районний суд м.
Харкова шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -