У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів:Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,
Мостової Г.І.,Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за скаргою Публічного
акціонерного товариства «ВіЕсБанк» на
рішення (бездіяльність) державного
виконавця районного відділу державної
виконавчої служби Мукачівського
міськрайонного управління юстиції
Феделеш Василя Ілліча, треті особи:
ОСОБА_7, Орган опіки та піклування
Мукачівської районної державної
адміністрації Закарпатської області,
за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «ВіЕсБанк» на
ухвалу Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 04
лютого 2014 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 16 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Фольксбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «ВіЕс Банк»
(далі - ПАТ «ВіЕс Банк») звернулось до
суду зі скаргою на рішення
(бездіяльність) державного виконавця
районного відділу державної
виконавчої служби Мукачівського
міськрайонного управління юстиції
Закарпатської області (далі -
державного виконавця РВ ДВС
Мукачівського МРУЮ Закарпатської
області) Феделеша В.І. та просило
визнати рішення, прийняте останнім про
повернення виконавчого документа
стягувачеві по виконавчому
провадженню ВП №36136281 від 26 вересня 2013
року неправомірним. Водночас,
скаржник просив оскаржувану постанову
визнати незаконною та скасувати.

Ухвалою Мукачівського районного суду
Закарпатської області від 04
лютого 2014 року, залишеною без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 16 квітня
2014 року, скаргу ПАТ «ВіЕс Банк»
задоволено. Визнано рішення прийняте
державним виконавцем РВ ДВС
Мукачівського МРУЮ Феделеш В.І. про
повернення виконавчого документа
стягувачеві по ВП № 36136281 від
26 вересня 2013 року неправомірним.
Визнано постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві по
ВП № 36136281 від 26 вересні 2013 року
прийняту державним виконавцем
районного відділу ДВС Мукачівського
МРУЮ Феделеш В.І. незаконною та
скасовано.

У касаційній скарзі ПАТ «ВіЕС Банк»
просить судові рішення першої та
апеляційної інстанцій змінити,
постановити нову, зобов'язавши
державного виконавця РВ ДВС
Мукачівського МРУЮ Закарпатської
області Феделеша В.І. відновити
виконавче провадження ВП №36136281 з
примусового виконання виконавчого
листа №2-2430/11, виданого 28 грудня 2011 року
Мукачівським міськрайонним судом
Закарпатської області та вжити дії
відповідно до вимог Закону України
«Про виконавче провадження», щодо
передачі на реалізацію предмета
іпотеки, а саме спірного житлового
будинку, який належить ОСОБА_7,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення
скарги, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що при
винесенні державним виконавцем
оскаржуваної постанови, останнім
порушено вимоги п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження» та
пп. 4.5.9 п. 4.5 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02 квітня 2012 року №
512/5, зокрема, що виконавчий документ по
справі слід повернути стягувачеві у
зв'язку з наявною встановленою законом
забороною на звернення стягнення на
майно чи кошти боржника.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна виходячи з
наступного.

Судами встановлено, що 28 грудня 2011 року
Мукачівським міськрайонним судом
Закарпатської області був виданий
виконавчий лист №2-2430/11 в
порядку виконання рішення цього ж суду
від 22 листопада 2011 року по
цивільній справі № 2-2430/11 за позовом ПАТ
«Фольксбанк» до ОСОБА_7 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, за яким в
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_8 за кредитним договором № KF36576
від 28 лютого 2006 року в розмірі 8627, 11
доларів США, що за курсом НБУ становить
68788, 26 грн звернуто стягнення на
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_7,
шляхом продажу предмету іпотеки на
прилюдних торгах в межах процедури
виконавчого провадження, за ціною
встановленою в порядку, передбаченому
Законом України «Про виконавче
провадження» та стягнуто з ОСОБА_7
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 687, 88 грн та по сплаті
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу в сумі 120
грн (а.с. 4).

Постановою державного виконавця РВ ДВС
Мукачівського МРУЮ Закарпатської
області Феделешем В.І. від 26 вересня 2013
року виконавчий лист № 2-2430/11 за ВП №
36136281 повернуто стягувачеві з правом
повторного пред'явлення до виконання у
зв'язку з наявною встановленою законом
заборони на звернення стягнення на
майно чи кошти боржника, з підстав
передбачених п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
(а.с. 5).

З матеріалів справи вбачається, що
органом опіки та піклування
Мукачівської районної державної
адміністрації Мукачівському РВ ДВС
Мукачівського МРУЮ Закарпатської
області наданий висновок №02-26/390 від 24
квітня 2013 року (а.с. 46) про недоцільність
надання дозволу на реалізацію
домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки
малолітні діти ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 втратять право
користування житлом.

Статтею 383 Цивільного процесуального
кодексу України передбачено, що
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень піших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів і посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Пунктом 9 частини 1 статті 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено, що виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо,
зокрема, наявна встановлена законом
заборона щодо звернення стягнення на
майно чи кошти боржника, якщо у нього
відсутнє інше майно чи кошти, на які
можливо звернути стягнення, а також
щодо проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

За правилами п.п. 5, 8 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження»,
реалізація заставленого майна
здійснюється в порядку, встановленому
цим Законом. Примусове звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку».

Звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом (ч. 1
ст. 40 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 41 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що реалізація предмета
іпотеки, на який звертається стягнення
за рішенням суду або за виконавчим
написом нотаріуса, проводиться, якщо
інше не передбачено рішенням суду,
шляхом продажу на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України «Про виконавче провадження», з
дотриманням вимог цього Закону.

Підпунктом 4.5.9 пункту 4.5 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від
02 квітня 2012 року № 512/5, у разі передачі
на реалізацію нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Якщо такий дозвіл
не надано, державний виконавець
звертається до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання. Якщо судом не
встановлено (змінено) спосіб і порядок
виконання, державний виконавець
продовжує виконання рішення за рахунок
іншого майна боржника, а в разі
відсутності такого майна повертає
виконавчий документ стягувачу з
підстави, передбаченої пунктом 2
частини першої статті 47 Закону.

Визнаючи оскаржуване рішення
державного виконавця щодо повернення
виконавчого документа неправомірним,
суд першої інстанції, належним чином не
перевірив доводів скарги, не звернув
уваги на те, що виконавчий лист виданий
на виконання судового рішення, яким
звернуто стягнення на предмет іпотеки
шляхом реалізації такого майна на
прилюдних торгах. Зазначаючи, що
неправомірність державного виконавця
полягає у помилковому посиланні на п. 9
ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження», а не на п. 2 ч. 1 цієї
статті, не з'ясував належним чином чи
потрібний дозвіл відповідного органу
опіки та піклування для реалізації
предмета іпотеки на яке звернуто
стягнення за рішенням суду з
урахуванням положень ч.1 ст. 40 Закону
України «Про іпотеки», та з огляду на
те, що боржник є власником
домоволодіння, а не його наймачем.

Водночас, суд першої інстанції
пославшись на лист Новодавидівської
сільської ради Мукачівського району
Закарпатської області №90/02-20 від
27 лютого 2013 року, як на підтвердження
реєстрації малолітніх дітей у
домоволодінні АДРЕСА_1, залишив поза
увагою, що такий в матеріалах справи
відсутній, як і постанова державного
виконавця РВ ДВС Мукачівського МРУЮ
Закарпатської області від 22 листопада
2011 року про відкриття виконавчого
провадження.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, і залишив ухвалу суду першої
інстанції без змін.

Колегія суддів вважає, що ухвали першої
та апеляційної інстанцій повинні бути
скасовані, а справа направлена на новий
розгляд до суду першої інстанції, який
повинен урахувати зазначене та
вирішити справу відповідно до
викладених обставин.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ВіЕсБанк»
задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від
04 лютого 2014 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області від 16 квітня 2014
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:

О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук