АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
Справа №643/3738/14.
Головуючий 1 інст.: - Полішук Т.В.
Провадження №22-ц/790/6473/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: право власності.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

24 вересня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: - Кокоші
В.В.,

суддів: - Бобровського В.В.,
Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: - Остапович
Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 6 серпня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, 3 - особи:
ВАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» в особі заступника
керуючого філією ПАТ «Укрексімбанк»
Ревкової Раїси Миколаївни, ОСОБА_9 - про
визнання квартири особистою приватною
власністю,

в с т а н о
в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернувся
в суд із вказаними позовом.

В обґрунтування своїх вимог
зазначив, що з 20 січня 2001 року по 27 липня
2011 року він перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7

Під час шлюбу 1 червня 2007 року він за
договором купівлі-продажу придбав на
своє ім'я квартиру АДРЕСА_1.

Вказана квартира придбана ним за
ціною 233 310 грн., з яких 34 997 грн. йому
надала його матір ОСОБА_9, а інші 198 313
грн. йому надало ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» за
кредитним договором від 1 червня 2007
року.

Його колишня дружина ОСОБА_7 не має
відношення до вказаної квартири, так як
квартира придбавалася ним не для
потреб їх сім'ї.

Вважав, що спірна квартира є його
особистою власністю, оскільки
придбана ним на кошти, що надала йому
мати та на кошти отримані ним у кредит.

Посилаючись на вказані обставини та
ст. 57 СК України, ОСОБА_6 просив суд
визнати квартиру АДРЕСА_1 його
особистою власністю.

Відповідачка ОСОБА_7 в особі свого
представника, позов не визнала.

При цьому посилалася на те, що
спірна квартира придбана позивачем під
час їх шлюбу за рахунок коштів
отриманих ними від продажу квартири
АДРЕСА_2, а також кредитних коштів
наданих її колишньому чоловікові
банком.

Вважала, що мати позивача ОСОБА_9 не
брала участі у придбання спірної
квартири.

Представник ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» в
судове засідання не з'явився.

Згідно листа направлено до суду,
просив розглянути справу за його
відсутності.

3-особа: ОСОБА_9 позов підтримала.

При цьому, посилалася на те, що
квартира АДРЕСА_1 придбана за її
особисті кошти, які вона надавала сину
ОСОБА_6 як особисто так і поштовими
переказами.

Вважала, що спірна квартира є її
особистою власністю, оскільки усі
гроші на придбання спірної квартири
надавала лише вона.

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 6 серпня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позов.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд виходив з того, що позивачем не
доведено в суді, що спірна квартира
придбана ним за його особисті кошти та
є його особистою приватною власністю.

Такий висновок суду відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. ч. 1- 3 ст. 61 СК
України об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що 20
січня 2001 року ОСОБА_6, ОСОБА_7
зареєстрували шлюб між собою у
відділі реєстрації актів цивільного
стану Первомайського міськрайонного
управління юстиції в Харківській
області (а. с. 9-10).

Від сумісного проживання у
подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився
син ОСОБА_10.

В період шлюбу, а саме 1 червня 2007
року ОСОБА_6 придбав за договором
купівлі-продажу, посвідченим приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_11 за
р. №3434, квартиру АДРЕСА_1, яку оформив на
своє ім'я.

Продаж квартири вчинено сторонами
правочину за суму 233 310 грн., з яких гроші
у сумі 34 997 грн. повністю були отримані
продавцем від покупця ще до підписання
цього договору, а гроші у сумі 198 313 грн.
покупець зобов'язався сплатити
продавцю 1 червня 2007 року до 19 годин.
Повний розрахунок по цьому договору
підтверджувався відповідною
нотаріально засвідченою заявою
продавця (а. с.22-26).

До укладання договору
купівлі-продажу 1 червня 2007 року ОСОБА_7
подала заяву приватному нотаріусу
Харківського МНО ОСОБА_11, в якій надала
згоду своєму чоловікові ОСОБА_6 на
купівлю на сумісні кошти за суму та на
умовах за його власним розсудом
квартири АДРЕСА_1. Цією заявою ОСОБА_7
підтвердила, що договір
купівлі-продажу вчиняється в інтересах
сім'ї і відповідає їх спільному з
чоловіком волевиявленню (а. с.78).

1 червня 2007 року ОСОБА_6 та ВАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» уклали кредитний договір
№6807С39, згідно з яким банк надав ОСОБА_6
кредит в розмірі 39 270 доларів США
(еквівалент 198 313 грн. 50 коп. за курсом
НБУ на поточну дату) з кінцевою датою
погашення 31 травня 2028 року для оплати
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
вартістю 233 310 грн. (а. с.27-30).

У забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним договором 1
червня 2007 року ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» та
ОСОБА_6 уклали іпотечний договір №6807Z118,
згідно з яким останній передав у
іпотеку банку належну йому на праві
власності квартиру АДРЕСА_1 (а. с.65).

Крім того, у забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором 1 червня 2007 року ВАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» та ОСОБА_7 уклали договір
поруки №6807Р37, згідно з яким остання
зобов'язалася перед банком
відповідати солідарно за своєчасне та
повне виконання своїх зобов'язань
ОСОБА_6 за кредитним договором №6807С39
від 1 червня 2007 року (а. с.75).

Відповідно до листа ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»
№168-27/3829 від 19 липня 2011 року станам на 18
червня 2011 року заборгованість ОСОБА_6
за кредитним договором №6807С39 від 1
червня 2007 року складає 27 364,68 доларів
США (еквівалент 218 123 грн. 86 коп.) (а. с. 31).

27 липня 2011 року шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 розірвано (а. с.11, 12).

Згідно ст. 57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
на підставі договору дарування або в
порядку спадкування; 3) майно, набуте
нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто; 4) житло,
набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок
його приватизації відповідно до Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду»; 5) земельна ділянка,
набута нею, ним за час шлюбу внаслідок
приватизації земельної ділянки, що
перебувала у її, його користуванні, або
одержана внаслідок приватизації
земельних ділянок державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій,
або одержана із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю
дружини та чоловіка є речі
індивідуального користування, в тому
числі коштовності, навіть тоді, коли
вони були придбані за рахунок спільних
коштів подружжя. Особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є премії,
нагороди, які вона, він одержали за
особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з
подружжя право на частку цієї премії,
нагороди, якщо буде встановлено, що він
своїми діями (ведення домашнього
господарства, виховання дітей тощо)
сприяв її одержанню.

Особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є кошти, одержані як
відшкодування за втрату (пошкодження)
речі, яка їй, йому належала, а також як
відшкодування завданої їй, йому
моральної шкоди. Особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є страхові
суми, одержані нею, ним за обов'язковим
особистим страхуванням, а також за
добровільним особистим страхуванням,
якщо страхові внески сплачувалися за
рахунок коштів, що були особистою
приватною власністю кожного з них.

Суд може визнати особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
майно, набуте нею, ним за час їхнього
окремого проживання у зв'язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім
спільних коштів і кошти, що належали
одному з подружжя, то частка у цьому
майні, відповідно до розміру внеску, є
його особистою приватною власністю.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_6
посилався на те, що спірна квартири є
його особистою власністю, так як
придбана ним за кошти, що надавала йому
мати та кредитні кошти отримані у
банку, на повернення яких йому
надавала та надає гроші мати.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_7 в
особі свого представника, вказувала,
що 34 997 грн., як були отримані продавцем
від покупця до підписання договору
купівлі-продажу, є їх спільними
подружніми кошами, які залишилися в
них від продажу належної їм квартири
АДРЕСА_2. Крім того, до розірвання їх
шлюбу з ОСОБА_6, вони за рахунок
подружніх коштів сплачували банку
борги ОСОБА_6 за кредитним договором.

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Таким чином, у відповідності до ч. 2
ст. 60 СК України позивач ОСОБА_6
зобов'язаний був довести в суді, що
спірна квартира є його особистою
власністю, а не об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно ст. ст. 10,60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів того, що
квартира АДРЕСА_1 була придбана за
особисті кошти ОСОБА_6 та є його
особистою власністю.

Не надані такі докази ОСОБА_6 і при
подачі апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку,
що спірна квартира придбана позивачем
за час шлюбу, в інтересах своєї сім'ї та
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову ОСОБА_6 про визнання квартири
АДРЕСА_1 його особистою власністю.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, дослідив надані
сторонами докази, дав їм належну оцінку
та ухвалив законне й обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6
про те, що суд першої інстанції при
вирішенні спору безпідставно не взяв
до уваги пояснення його матері ОСОБА_9,
яка зазначала, що спірна квартира
придбана ним на її особисті кошти, не
можуть бути прийняті до уваги колегією
суддів.

В матеріалах справи містяться
копії поштових переказів про
направлення ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_6
грошових коштів, однак вони не
свідчать, що гроші переказані ОСОБА_9
позивачу у справі були використані
останнім на придбання спірної
квартири.

Крім того, позивач ОСОБА_6 та 3-особа
ОСОБА_9 є близькими родичами та
зацікавлені в результатах розгляду
даної справи.

Інші доводи апеляційної скарги
ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п. 1. ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
відхилити.

Рішення Московського районного суду
м. Харкова від 6 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: