У Х В А Л а

7 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Савченко В.О., Ситнік
О.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
підприємства Житомирської обласної
спілки споживчих товариств
«Житомирський кооперативний ринок»
про захист трудових прав, визнання
звільнення з роботи незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, визнання незаконними зміни
істотних умов праці та встановлення
нового розпорядку роботи,
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що згідно наказу від 28 червня 2006
року № 47-к його було
прийнято на роботу на підприємство
Житомирської обласної спілки
споживчих товариств «Житомирський
кооперативний ринок» на посаду водія
ІІІ класу. Наказом від 25 січня 2013 року №
7-к йому було змінено розпорядок роботи
з 9 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. та з
14 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. протягом
робочого тижня. Оскільки він
відмовився продовжувати роботу на
інших умовах, наказом від 21 лютого 2013
року № 12-к його було звільнено з роботи.
Вважав дані накази незаконними,
оскільки протягом усього часу роботи
автомобіль «Газель» використовувався
щоденно протягом усього робочого дня і
відповідно він також був зайнятий. Крім
того, на час видання наказу від 25 січня
2013 року він перебував у відпустці, а
тому без доведення до його відому
такого наказу змінити розпорядок
роботи неможливо.

Ураховуючи наведене, позивач просив
визнати незаконними зазначені накази,
поновити його на роботі, стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
заподіяну моральну шкоду у розмірі 50 000
грн.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 4 жовтня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 4 грудня 2013 року, у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних
кримінальних справ від 12 лютого 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_3
відхилено, рішення Корольовського
районного суду м.
Житомира від 4 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 4 грудня 2013 року залишено
без змін.

12 червня 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ ОСОБА_3 подав заяву про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 лютого 2014 року
після закінчення строку, передбаченого
ч. 1 ст. 356 ЦПК України. Заява містить
клопотання про поновлення зазначеного
строку.

Згідно ст. 356 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень подається
протягом трьох місяців з дня ухвалення
судового рішення, щодо якого подано
заяву про перегляд, або з дня ухвалення
рішення, на яке здійснюється посилання,
на підтвердження підстав,
установлених пунктом 1 частини першої
статті 355 цього Кодексу, якщо воно
ухвалено пізніше, але не пізніше одного
року з дня ухвалення судового рішення,
про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку,
встановленого частинами першою, другою
цієї статті, з причин, визнаних
поважними, суд за клопотанням особи,
яка подала заяву про перегляд судового
рішення, може поновити цей строк.

З матеріалів заяви вбачається, що строк
подання заяви про перегляд судового
рішення пропущено з поважних причин,
тому він підлягає поновленню.

Заява про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року подана з
підстав неоднакового застосування
судами касаційної інстанції положень
ч. 3 ст. 32, ч. 4 ст. 32, п. 6 ч. 1 ст. 36, ст.
56, ст. 60 КЗпП України, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх доводів заявник
наводить ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 6 лютого 2014 року, ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 січня 2014 року, ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 лютого 2013 року у справі за
позовом до ПАТ «Державний ощадний банк
України» про поновлення на роботі,
стягнення середньог заробітку за час
вимушеного прогулу, визнання недійсною
додаткової угоди до трудового
договору, визнання незаконними зміни
істотних умов праці та відшкодування
моральної шкоди й у справі за позовом
до дочірнього підприємства «Санаторій
«Курпати» про визнання наказу
недійсним, стягнення заробітної плати,
компенсації за невикористані дні
відпустки, середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 «Про судову практику
застосування ст. ст. 353-360 ЦПК України»,
під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

У наданій для прикладу ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 січня 2014 року, скасовуючи
рішення судів попередніх інстанцій та
передаючи справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, суд касаційної
інстанції виходив із того, що судами не
з'ясовано, чи змінювалась
організаційна структура відповідача,
штатний розклад, форма організації
виробничого процесу і оплата праці
працівників підприємства та чи
зумовлена зміна істотних умов праці
позивача змінами в організації
виробництва і праці, тобто судами не
встановлені фактичні обставини справи,
що мають значення для правильного її
вирішення.

У справі, про рішення у якій
порушується питання про перегляд, суди
виходили із того, що позивач був
звільнений за п. 6 ст. 36 КЗпП України з
дотриманням трудового законодавства,
при наявності зміни істотних умов
праці у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці та
раціоналізації робочого часу при
використанні автомобіля «Газель».
Позивач на таку зміну істотних умов
праці не погодився.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 лютого 2013
року, скасовуючи рішення судів
попередніх інстанцій та передаючи
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, суд касаційної інстанції
виходив із того, що судами не з'ясовано,
чи є встановлення графіку роботи
охоронців на грудень 2011 року з
урахуванням підсумованого обліку
робочого часу зміною істотних умов
праці для позивача, чи зумовлена вона
змінами в організації виробництва і
праці, чи був повідомлений позивач про
підсумований облік робочого часу, чи
змінився графік виходу на роботу
працівників служби охорони, тобто
судами не встановлені фактичні
обставини справи, що мають значення для
правильного її вирішення.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 лютого 2013
року, скасовуючи рішення судів
попередніх інстанцій та передаючи
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, суд касаційної інстанції
виходив із того, що суди не перевірили
доводи позивача про те, що їй була
виплачена премія, а не одноразова
допомога, і вона має бути врахована при
обчисленні середнього заробітку.

Із змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 6 лютого 2014 року, наданої для
прикладу, не вбачається фактичних
обставин у цих справах, подібних
фактичним обставинам у справі за
позовом ОСОБА_3

Посилання заявника на постанову
Верховного Суду України від 4
липня 2012 року не обґрунтовує підстави
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за замістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, оскільки постанова
Верховного Суду України не є рішенням
касаційного суду.

Таким чином, доводи заявника та зміст
наданих для порівняння ухвал не дають
підстав для висновку про неоднаковість
застосування норм матеріального права
судом касаційної інстанції, а фактично
зводяться до переоцінки доказів у
справі та незгодою із висновком суду
щодо їх оцінки.

З урахуванням наведеного, у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3 строк подання заяви
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до підприємства Житомирської обласної
спілки споживчих товариств
«Житомирський кооперативний ринок»
про захист трудових прав, визнання
звільнення з роботи незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, визнання незаконними зміни
істотних умов праці та встановлення
нового розпорядку роботи, стягнення
моральної шкоди за заявою ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

В.О. Савченко

О.М. Ситнік