Провадження № 2/487/707/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2014 року Заводський районний суд м.
Миколаєва

у складі: головуючого-судді Агєєвої Л.І.

при секретарі Ткаченко
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування спричиненої
матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

12.12.2013 року до суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування спричиненої
матеріальної та моральної шкоди. Свої
вимоги позивач обгрунтував тим, що
згідно рішення Чорноморського
районного суду АР Крим від 22.09.2010 року
відповідач ОСОБА_2 повинен був
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку, шляхом переносу межі
земельних ділянок в садовому
товаристві «Чорноморець», знести за
власний рахунок самовільно збудовані
споруди та привести належну позивачу
земельну ділянку в належний стан.
Оскільки, відповідач добровільно не
виконав рішення суду, позивач за
пропозицією виконавчої служби сам
сплатив витрати, пов'язані з виконанням
судового рішення. Понесені позивачем
витрати відповідач також
відшкодовувати не хоче, тому позивач
звернувся до суду з даним позовом та
просить стягнути з відповідача на його
користь 27 868,64 грн. понесеної
матеріальної шкоди, 40 000 грн.
спричиненої моральної шкоди, а також
678,69 грн. сплаченого судового збору.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Відповідач позовні вимоги визнав
частково, а саме в розмірі 5000 грн.
матеріальної шкоди, в іншій частині
вимог просив відмовити, вважає, що
вказані позивачем витрати є надуманими
та нічим не підтверджуються.

Заслухав сторони, дослідивши
матеріали справи та надані документи,
суд вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного:

Судом встановлено, що згідно
рішення Чорноморського районного суду
АР Крим від 22.09.2010 року був частково
задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третіх осіб ДАСК Чорноморського
району, відділу земельних ресурсів
Чорноморського району,
садово-городницькому товариству
«Чорноморець» про визнання дій не
правомірними, зобов'язання усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, поновлення меж земельної
ділянки, знесення самовільно
збудованих споруд. Крім того, за
рішенням суду було зобов'язано
відповідача ОСОБА_2 поновити межі та
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку позивача ОСОБА_1 за НОМЕР_1 в
садово-городницькому товаристві
«Чорноморець» шляхом переносу
існуючої межі - між земельними
ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в сторону
земельної ділянки НОМЕР_2 на 2 м 64 см, а
також знести за власний кошт
самовільно збудовані споруди (б/а)
розташовані на межі земельних ділянок
НОМЕР_2 та НОМЕР_1, а також зобов'язати
привести межу між земельними ділянками
у відповідний існуючий до порушення
стан.

25.03.2011 року Чорноморським
районним судом за вище вказаним
рішенням суду був виданий виконавчий
лист та направлений на виконання до
виконавчої служби Чорноморського РУЮ,
де постановою від 01.04.2011 року було
відкрито виконавче провадження.

Відповідач в добровільному
порядку рішення суду не виконав, тому
листом № 03-21/3118 від 13.06.2012 року в.о.
начальника ВДВС Чорноморського РУЮ
Бобрико Д.В. запропонував позивачу
ОСОБА_1 в порядку ст. 42 ЗУ «Про
виконавче провадження» провести
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій по виконанню
судового рішення, на що позивач
погодився, однак, як встановлено судом,
конкретний порядок авансування
вказаних витрат позивачу вказаний не
був.

За постановою ВДВС
Чорноморського РУЮ від 10.08.2012 року була
призначена і проведена Кримським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз будівельно-технічна
експертиза, вартість проведення якої
склало 1765,44 грн. Вказана сума була
сплачена позивачем по квитанції № НО 7Е
41759 від 28.09.2012 року.

Також, листом ВДВС від 21.02.2013 року
№ 03-21/1102 було визнано необхідним
складання «Проекту виробництва робіт
по технології знесення споруд, які
розташовані на межі земельних ділянок
НОМЕР_1 і НОМЕР_2 СГТ «Чорноморець».
Роботи були проведені ТОВ «Тарханкут
Будпроект» і їх вартість 4 000 грн.
сплачена позивачем згідно квитанції №
К-18/р/90 від 25.02.2013 року.

В подальшому, з метою виконання
демонтажних робіт по зносу самовільних
споруд позивач уклав Договір підряду
від 05.03.2013 року і додаткову угоду від
11.03.2013 року з ПП «Юг Акваізоляція» та
сплатив за об'єм виконаних робіт
відповідно до квитанцій від 05.03.13р.,
15.03.13р., 18.03.13р. та 21.03.2013р.: 6000 грн., 5023,20
грн., 6976,80 грн. та 3313 грн., а всього
сплатив 21313,00 грн.

28.03.2013 року головний державний
виконавець ВДВС Чорноморського
районного управління юстиції виніс
постанову про закінчення виконавчого
провадження, оскільки рішення суду
виконане у повному обсязі, що
підтверджується актом державного
виконавця від 12.03.2013 року. Питання про
компенсацію затрат, які поніс позивач
при виконанні рішення суду державним
виконавцем вирішене не було.

У відповідності до ст. 2 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу», тому примусове виконання
судового рішення допускається саме за
рахунок коштів виконавчого
провадження. Залучення коштів
Стягувача для забезпечення виконання
рішення передбачене лише в якості
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій у
відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 41 та ст. 42
Закону.

Так, стягувач може за погодженням з
державним виконавцем внести на
відповідний рахунок органу державної
виконавчої служби певну грошову суму
для здійснення необхідних витрат або
покриття їх частини, якщо інше не
передбачено цим Законом. Після
завершення виконавчого провадження
авансовий внесок повністю
повертається стягувачу, якщо інше не
передбачено цим Законом.

У відповідності до п. 7 ч. 4 ст. 41 Закону
до витрат виконавчого провадження
відносяться витрати, необхідні для
забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби. Механізм стягнення
з боржника у виконавчому провадженні
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій,
передбачений у ч. 5 ст. 41 Закону, згідно з
якою державний виконавець виносить
постанову про таке стягнення, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби, що в даному випадку
зроблено не було.

З пояснень позивача та матеріалів
справи вбачається, що фактично не було
дотримано процедури авансування
витрат виконавчого провадження на
забезпечення виконання рішення,
натомість з відома та згоди державного
виконавця було обрано виконавців
робіт, погоджено вартість послуг та
безпосередньо сплачено їх позивачем.

Суд вважає, що в силу своєї
юридичної необізнаності позивач,
виконавши пропозицію державного
виконавця та профінансувавши
проведення робіт по виконанню судового
рішення, витратив свої особисті
грошові кошти, відшкодування яких
нормативно не передбачено, а тому
звернення до суду з позовом про
відшкодування матеріальної шкоди є, на
думку суду, єдиним способом захисту
порушених прав позивача.

Крім того, суд також враховує, що
факт проведення самих робіт по
виконанню спірного рішення суду
відповідач в судовому засіданні не
заперечував, як і те, що їх фінансування
проводив лише сам позивач, оспорював
тільки розмір грошової суми, яку
позивач сплатив за виконані роботи.
Клопотання про призначення та
проведення будівельно-технічної або
товарознавчої експертизи сторонами не
заявлялося.

А тому суд вважає, що позов про
стягнення з відповідача на користь
позивача спричиненої матеріальної
шкоди підлягає задоволенню в сумі 27077,64
грн., відповідно до положень ст. 1166 ЦК
України.

Що стосується вимог про стягнення
з відповідача 800 грн. згідно Договору №
ЧЛ-12341-ТГР з ТОВ «Гео-Консалтинг», то їх
належить залишити без задоволення,
оскільки позивачем не надано до суду
оригінала платіжного документа, що
підтверджує сплату позивачем даної
суми вказаному підприємству.

Заявлені вимоги про стягнення
моральної шкоди суд вважає такими, що
також підлягають частковому
задоволенню, а саме в розмірі 3000 грн., з
урахуванням обставин справи, віку
позивача та його стану здоров'я.

Відповідно до статті 88 ЦПК
України понесені позивачем судові
витрати підлягають стягненню з
відповідача у розмірі 458,80 грн.
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215,
217, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 27078,44 грн. спричиненої
матеріальної шкоди, 3000 грн. моральної
шкоди та 458,80 грн. сплаченого судового
збору.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення набуває законної сили
протягом 10 днів.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
місцевий суд в порядку ст. 294 ЦПК
України.

СУДДЯ:
Л.І.АГЄЄВА