Номер провадження: 22-ц/785/6365/14
Головуючий у першій інстанції Грубіян
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Виноградової Л.Є.,

Гайворонського С.П.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 14 травня 2014
року у цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
права користування будинком,

встановила:

31 грудня 2014 року позивач ОСОБА_4,
звернулась до суду з позовом, в якому
просила визнати за нею право
користування будинком АДРЕСА_1 в м.
Ізмаїл Одеської області, посилаючись
на те, що з 17.05.1983 року вона
зареєструвала шлюб з відповідачем, та
поселилась за місцем мешкання її
чоловіка за адресою: АДРЕСА_1, однак
наприкінці 2011 року чоловік став чинити
їй перешкоди для подальшого проживання
в його будинку (далі спірний будинок).

Рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 19.04.2013 року шлюб між ними було
розірвано.

Рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 15.10.2012 року вона вселена у вказаний
будинок, та зобов'язано відповідача не
перешкоджати їй у користуванні
будинком.

Також зазначила, що незважаючи на
ухвалені судові рішення, на початку
цього року відповідач фактично
позбавив її можливості користуватися
будинком, забравши у неї ключі від
будинку, після чого потрапити до
будинку вона може тільки в його
присутності, оскільки у неї іншого
житла немає, вона змушена знімати інше
житло.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
позивачка зареєстрована у вказаному
будинку, але у ньому не проживає вже три
роки, не платить за комунальні послуги,
та не приймає участі в утриманні
будинку. Він являється власником цього
будинку, сам платить за всі комунальні
послуги, також додав, що між ними більше
року як розірваний шлюб, тому вважає, що
позивачка втратила право користування
вказаним будинком. Якщо позивачка хоче
вселитись, а житлова площа будинку це
позволяє, то вона має сплачувати йому
квартирну плату в розмірі 1тисячі грн.
та 1/2 частину комунальних послуг.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 14 травня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_4 були
задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове,
яким у задоволені позовних вимог
ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на те, що
рішення суду ухвалено із порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
ОСОБА_4 в установленому законом порядку
набула право користування спірним
будинком, а тому підлягає вселенню до
нього.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступні обставини.

Судом першої інстанції обгрунтовано
встановлено, позивач ОСОБА_4 та
відповідач ОСОБА_3 в період з 17.05.1983 року
19.04.2013 року перебували в
зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 19.04.2013 року
шлюб між ними розірваний.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 15.10.2012 року позивач ОСОБА_4 була
вселена у спірний будинок, та
зобов'язано відповідача не
перешкоджати їй у користуванні
будинком.

Тобто вказаним судовим рішенням було
підтверджено право позивачки ОСОБА_4 на
користування спірним будинком.

Згідно постанови про закінчення
виконавчого провадження відділу ДВС
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції від 26.11.2012 року,
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 1510/3103/12,
виданого 26.10.2012 року про вселення
ОСОБА_4 до будівлі АДРЕСА_1, в м. Ізмаїл
Одеської області, закінчено (а.с.7).

Однак, незважаючи на ці обставини,
відповідач ОСОБА_3 став чинити
перешкоди ОСОБА_4 у користуванні
спірним будинком, у зв'язку з чим,
перебуваючи у похилому віці, вона
змушена наймати житло для свого
проживання, оскільки іншого житла,
окрім спірного будинку, вона не має.

Згідно постанови про закриття
кримінального провадження від 13.04.2013
року, ОСОБА_4 зверталась до
Ізмаїльського МВ ГУМВС України в
Одеській області з заявою про те, що її
колишній чоловік ОСОБА_3 не пускає її в
будинок АДРЕСА_1, в м. Ізмаїл, ігнорує
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 15.10.2012 року.

Разом з тим, кримінальне провадження
було закрите у зв'язку з відсутністю
складу кримінального провадження
(а.с.10).

У відповідності до ч. 2 ст. 64 ЖК України
до членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать його дружина, їхні
діти і батьки, а також інші особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України,
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України
припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного і обгрунтованого
висновку про те, що оскільки позивач
ОСОБА_4 перебувала у сімейних
відносинах з відповідачем, була членом
його сім'ї, та у неї іншого житла немає,
а рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 15.10.2012 року, по справі № 1510/3103/12, вона
була вселена до спірного будинку, то за
нею слід визнати право користування
вищезазначеним будинком.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги не надав суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, доводи апеляційної скарги його не
спростовують, рішення ухвалено у
відповідності до вимог матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Враховуючи, що при зверненні до суду з
апеляційною скаргою, її заявник ОСОБА_3
мав сплатити судовий бір у сумі 121,80
грн., проте сплатив лише 55 грн. (а.с.29), у
відповідності до ст. 88 ЦПК України
колегія суддів вважає за необхідне
стягнути з нього на користь державного
бюджету України різницю, яка складає
66,80 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 14 травня 2014
року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на
користь державного бюджету України в
сумі 66,80 грн. (шістдесят шість гривень
вісімдесят копійок).

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

Л.Є. Виноградова

С.П. Гайворонський