У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Нагорняка В.А.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Житомирського районного управління
юстиції Житомирської області про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на ухвалу Житомирського
районного суду Житомирської області
від 16 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 28 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду зі скаргою на дії державного
виконавця, в якій просив скасувати
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження, винесену
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Житомирського районного управління
юстиції Житомирської області 06 червня
2013 року, та зобов'язати відділ
державної виконавчої служби
Житомирського районного управління
юстиції Житомирської області відкрити
виконавче провадження.

ОСОБА_3 посилався на те, що 30 травня 2013
року Житомирським районним судом
Житомирської області був виданий
виконавчий лист про стягнення із
ОСОБА_4 на його користь 3 600 грн боргу за
договором позики та 214 грн судових
витрат. Постановою державного
виконавця від 06 червня 2013 року
йому відмовлено у відкритті
виконавчого провадження з тих підстав,
що виконавчий лист не відповідає
вимогам ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження», зокрема, у
ньому відсутній ідентифікаційний
номер боржника. На думку заявника, такі
дії державного виконавця не
узгоджуються з вимогами Закону України
«Про виконавче провадження» та
порушують його права.

Ухвалою Житомирського районного суду
Житомирської області від 16
серпня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 28 листопада
2013 року, у задоволенні скарги ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати ухвали судів
першої та апеляційної інстанцій,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 30 травня 2013 року
Житомирським районним судом
Житомирської області був виданий
виконавчий лист про стягнення із
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 3
600 грн та 214 грн судових витрат.

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Житомирського районного управління
юстиції Житомирської області від 06
червня 2013 року відмовлено у відкритті
виконавчого провадження з тих підстав,
що у виконавчому листі не зазначений
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника або паспортні дані.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що державним виконавцем було
правильно застосовано Закон України
«Про виконавче провадження» та
правомірно відмовлено у відкритті
виконавчого провадження, оскільки
виконавчий документ не відповідав
вимогам ст. 18 цього Закону через
відсутність у судовому наказі
індивідуального ідентифікаційного
номера боржника, що виключає
можливість проведення виконавчих дій.

Проте погодитись із таким висновком
судів не можна, оскільки до нього суди
дійшли з порушеннями вимог закону та
порушенням прав стягувача на
справедливий судовий розгляд та
виконання судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження» у
виконавчому документі повинні бути
зазначені повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по - батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну. Тобто, у разі не
зазначення індивідуального
ідентифікаційного номера
(реєстраційного номера облікової
картки платника податків) у рішенні
суду, судовому наказі, державний
виконавець згідно із п. 3 ч. 3 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження» може самостійно
звернутися до відповідного державного
органу державної податкової служби із
запитом про витребування довідки про
індивідуальний ідентифікаційний номер
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків) боржника.

Відмовляючи у відкритті виконавчого
провадження, державний виконавець не
врахував, що стягувач самостійно
обмежений правами отримати
конфіденційну інформацію щодо
боржника. Отримання такої інформації
судом після завершення розгляду справи
і видачі виконавчого листа, законом не
передбачено.

Крім того, згідно зі ст. 32 Конституції
України, ст. 302 ЦК України ніхто без
згоди особи не може збирати та
поширювати конфіденційну інформацію
про неї чи її персональні дані.

Також державний виконавець залишив
поза увагою визначену ЦПК України
судову процедуру розгляду заяв про
видачу виконавчого листа. Так, суддя
видає виконавчий лист без проведення
судового засідання і без виклику
стягувача і боржника.

Суди попередніх інстанції не звернули
уваги на те, що у суду чи заявника
відсутні можливості без згоди
боржника, який не викликався до суду,
отримати дані, про які в своїй
постанові зазначив державний
виконавець.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК
України не врахували норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Житомирського районного суду
Житомирської області від 16
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Житомирської області від 28
листопада 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді: О.В.
Кафідова

В.М. Колодійчук

В.А. Нагорняк

І.М. Фаловська