Ухвала

іменем україни

16 квітня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Київської
міської ради, Дарницької районної в м.
Києві державної адміністрації,
комунального підприємства «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району м.
Києва», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, Дарницького РУ ГУ МВС
України в м. Києві про визнання права
користування житловим приміщенням,
зобов'язання укласти договір найму,
визнання недійсним та скасування
розпорядження та ордеру, зняття з
реєстрації та виселення, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 26 червня 2012
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 17 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л
а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що її чоловік
ОСОБА_9, з яким вона перебувала у шлюбі
з 1975 року, у 1994 році отримав квартиру
АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі були
зареєстровані ОСОБА_9 та їх донька
ОСОБА_10, хоча в спірній квартирі
проживали вони втрьох. У 2008 році
чоловік помер. Після його смерті вони з
донькою залишились проживати у спірній
квартирі та сплачували витрати з її
утримання та обслуговування. У вересні
2011 року трагічно померла донька. З
огляду на зазначене, вважає, що на
підставі ст. 64 ЖК України вона набула
право на користування спірною
квартирою. З урахуванням уточнень до
позову просила суд визнати за нею право
на користування квартирою АДРЕСА_1,
зобов'язати КП «УЖГ» Дарницького
району м. Києва укласти з нею договір
найму на вказану житлову площу, визнати
недійсним розпорядження та ордер
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації та скасувати
розпорядження № 473 від 24 вересня 2012
року та ордер № 017375, виданий 24 вересня
2012 року щодо надання спірної квартири
сім'ї ОСОБА_4.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 26 червня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва
від 17 вересня 2013 року, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
ОСОБА_3 не доведено факт постійного
проживання у спірній квартирі з 1995 року
до грудня 2012 року та вона не набула
право користування квартирою, оскільки
зберігала за собою постійне місце
проживання у приватизованій нею
квартирі АДРЕСА_2, а тому відсутні
правові підстави для визнання за нею
права користування спірною квартирою
та визнання ордеру та розпорядження
від 24 вересня 2012 року недійсними.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 11 січня 1975 року був
укладений шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 Від
шлюбу у подружжя народилась донька
ОСОБА_10

Згідно свідоцтва про право власності
на квартиру від 17
лютого 1994 року позивач на своє ім'я та
на ім'я чоловіка та доньки в рівних
долях приватизувала квартиру АДРЕСА_2.

13 вересня 1994 року ОСОБА_9 отримав ордер
на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 на
сім'ю з двох осіб, а саме: на себе та на
доньку ОСОБА_10 (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про смерть
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9
помер.

Відповідно до свідоцтва про смерть
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_10

Розпорядженням Дарницької районної в
місті Києві державної адміністрації №
473 від 24 вересня 2012 року спірну квартиру
надано ОСОБА_4 на родину з 5 осіб, а саме:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року № 2 «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» (з
наступними змінами), вирішуючи спори
про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням. При цьому, як
роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 15 постанови від 1 листопада
1996 року № 9 «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя», наявність чи відсутність
прописки сама по собі не може бути
підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

Однак відсутність письмової згоди
членів сім'ї наймача на вселення сама
по собі не свідчить про те, що особи, які
вселилися, не набули права
користування жилим приміщенням, якщо
за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб.

З огляду на зазначені вимоги закону,
встановивши фактичні обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази в
їх сукупності, правильно визначивши,
які правовідносини випливають із
встановлених обставин справи,
застосувавши до спірних правовідносин
норму закону, яка підлягала до
застосування, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3, оскільки,
зберігаючи за собою постійне місце
проживання у приватизованій нею
квартирі АДРЕСА_2, вона не набула право
користування спірною квартирою.
Визнання ордера недійсним з мотивів, що
він виданий на зайняте приміщення, може
мати місце в тому разі, коли останнє
було зайнято правомірно. Позивач не
надала доказів того, що спірна квартира
була зайнята нею правомірно.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України,
розглянувши касаційну скаргу на
рішення суду, суд касаційної інстанції
відхиляє скаргу і залишає рішення суду
без змін.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставними
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та не дають
підстав для скасування оскаржуваних
судових рішень.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги і залишення рішення
суду першої інстанції та ухвали
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 26 червня
2012 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 17 вересня 2013
року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. ОлійникГоловуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О.
Карпенко В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін