Справа № 366/1631/14-ц
Провадження № 2/366/277/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 липня 2014 року
смт.
Іванків

Іванківський районний суд Київської
області у складі: головуючого судді
Слободян Н.П., при секретарі
Мартовицькій Н.Є., з участю
представників позивачки ОСОБА_1,
ОСОБА_2, представника відповідачів
Василенка С.Ю., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт.
Іванків цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до Іванківської районної ради
Київської області, Іванківської
райдержадміністрації Київської
області, комісії з питань поновлення
прав реабілітованих Іванківської
районної ради, комісії з питань
поновлення прав реабілітованих
Київської обласної ради, про стягнення
матеріальної шкоди, завданої внаслідок
смерті особи та неповерненням майна,-

встановив:

Позивачка звернулася в суд із
позовом до Іванківської районної ради
та Іванківської РДА Київської області
про стягнення матеріальної шкоди,
завданої внаслідок смерті особи та
неповерненням майна, а саме просила
стягнути з Іванківської районної ради
на свою користь суму матеріальної
шкоди у розмірі 20 764 350 грн.

Свій позов мотивувала тим, що її батько
(ОСОБА_5) був у 1930 році розкуркулений.
Факт розкуркулення встановлено
комісією з питань поновлення прав
реабілітованих Іванківської районної
ради ( рішення № 7 від 29.11.1993 року на
підставі архівної довідки № 885 від
2.11.1993 року). Цим же рішенням було
визнано, що йому належали: дім, сарай,
клуня, кустарно-шкіряне виробництво, 30
га землі, 20 корів та 6 коней, тобто
встановлено розмір відібраного майна
згідно архівної довідки.

У 1937 році ОСОБА_5 засуджений на 10 років,
внаслідок чого позивачка зазнала
великих моральних страждань через
численні проблеми, пов'язані з
повсякденним життям, тому суму
моральної компенсації вона оцінює у 75
мінімальних заробітних плат.
Відповідно до довідки Апеляційного
суду Київської області № 07-23/3289/13 від
22.10.2013 року, ОСОБА_5 реабілітований.

Посилаючись на ст. 5, 9 Закону України
«Про реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні», п.8,9 ст. 16, п.2,3 ч.2, 5
ст.23, ч.2 ст.1167, 1168, ч.2 ст. 1213 ЦК України,
позивачка розрахувала суму
відшкодування загальною сумою 20 764 350
грн., до якої входять:

20 592 000 грн. - відшкодування вартості 30 га
землі ( 686400 грн.(вартість 1 га в смт.
Іванкові на даний час) х30 га),

59 400 грн. - відшкодування вартості 20
корів ( 9 грн./кг (вартість на даний
час)х330 кг=2970 грн. за одну корову х 20 шт.),

21 600 грн. - відшкодування вартості 6
коней ( 9 грн./кг (вартість на даний
час)х400 кг=3600 грн. за одного коня х 6 шт.),

91 350 грн. - відшкодування моральної
шкоди ( 1218 грн. (мінімальна заробітна
плата на даний час)х75).

Усю суму (20 764 350 грн.) позивачка
просила стягнути з Іванківської
районної ради.

В судовому засіданні
представники позивача позов
підтримали у повному обсязі. Зазначили,
що вартість майна вони рахували з цін,
які склались на даний час, бо взяти
довідки з архіву чи статистики про інші
суми не змогли. Наявність зазначеного
майна у ОСОБА_5 на час розкуркулення
підтверджують архівною довідкою. З
призначеною комісією компенсацією не
згодні. Її не отримували. Рішення
Комісії з питань поновлення прав
реабілітованих Київської обласної
ради не оскаржували до суду, і не
оскаржують на даний час.

Представник відповідачів (
Іванківської районної ради,
Іванківської РДА, голова комісії з
питань поновлення прав реабілітованих)
Василенко С.Ю. у судовому засіданні
позов не визнав і просить в його
задоволенні відмовити, оскільки він
безпідставний, не ґрунтується на
закону. Крім того, звернувся із заявою
про застосування строків позовної
давності звернення до суду.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що в задоволенні позову слід
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, був
батьком позивачки - ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про її
народження серії НОМЕР_1 та свідоцтвом
про її одруження серії НОМЕР_2.

ОСОБА_5 помер. Цей факт просила
встановити ОСОБА_4 у справі № 366/3023/13-ц.
Рішенням Іванківського районного суду
від 09.12.2013 року у вказаній справі
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 оголошено
померлим. На підставі цього рішення
відділом РАЦС РС Іванківського МРУЮ у
Київській області було видано
Свідоцтво про смерть ОСОБА_5 серії
НОМЕР_3, де зазначено датою смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 119 років, тобто
після оголошення судом ОСОБА_5 померлим
і набрання рішенням законної сили. У
судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_6 зазначив, що фактично
ОСОБА_5 помер значно раніше, точної дати
і місця смерті ніхто не знає: він не
повернувся з місць позбавлення волі
після засудження у 1937 році.

Рішенням комісії з питань поновлення
прав реабілітованих Іванківської
районної ради народних депутатів № 7
від 29.11.1993 року «Про виплату грошових
компенсацій прямим спадкоємцям першої
черги ОСОБА_5» за заявою дружини ОСОБА_5
- ОСОБА_7 було встановлено факт його
розкуркулення, та прийнято рішення про
виплату за рахунок місцевого бюджету
фінансовим відділом районної ради по
пред'явленні свідоцтва про спадщину
прямим спадкоємцям першої черги
компенсації в сумі 15 мінімальних
заробітних плат. Слід зазначити, що у
рішенні вказано, що комісія встановила:
«ОСОБА_5 проживав з сім'єю в смт.
Іванків. По матеріалах перевірки
Іванківським РВВС та по архівній
довідці № 885 від 2.11.1993 року ОСОБА_5 був
розкуркулений. При цьому у нього було
вилучено: будівлі майно. Вилучене не
збереглося».

В архівній довідці № 161/04-23 від 01.10.2013
року зазначено майнове становище сім'ї.
Дослівно: «землі - 30га, дім, сарай, клуня,
20 корів, 6 коней, мав кустарне шкіряне
виробництво. Доля майна: розкуркулений
у 1930 році».

Не погоджуючись із рішенням комісії,
ОСОБА_4 оскаржила це рішення до Комісії
з питань поновлення прав
реабілітованих Київської обласної
ради народних депутатів, яка за
результатами розгляду скарги
погодилась з рішенням Комісії
Іванківської районної ради, як таким,
що прийнято відповідно до діючого
законодавства, що підтверджується
витягом з рішення від 28.02.1994 року № 17.

Матеріали справи, яка розглядалась
комісіями, не збереглися.

09.09.1937 року ОСОБА_5 був засуджений
постановою трійки НКВС по Київській
області до 10 років виправно-трудових
таборів, що підтверджується протоколом
засідання трійки № 40 від 09.11.1937 року.
14.07.1988 року справа була переглянута
Президією Київського обласного суду.
Постанова трійки від 09.09.1937 року
відмінена, справа відносно ОСОБА_5
провадженням закрита за відсутністю в
його діях складу злочину. ОСОБА_5 по цій
справі реабілітований, що
підтверджується довідкою Апеляційного
чуду Київської області № 07-23/3289/13 від
22.10.2013 року.

З рішення комісії з поновлення прав
реабілітованих Іванківської районної
ради від 29.11.1993 року вбачається, що
майно, яке було вилучене у ОСОБА_5 під
час розкуркулення не збереглося, і в
порядку виплати компенсації вирішено
виплатити 15 мінімальних заробітних
плат спадкоємцям першої черги по
пред'явленню свідоцтва про спадщину.

Як встановлено у судовому засіданні,
сума нарахованої компенсації за
конфісковане майно спадкоємцями
ОСОБА_5 отримана не була через її
невідповідність та не значимість на
думку останніх, а також у зв'язку з тим,
що не змогли у нотаріуса отримати
свідоцтво про право на спадщину, хоча
постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії вони не мають, що
підтвердили представники позивачки і в
судовому засіданні.

Із встановлених судом обставин
вбачається, що спір між сторонами виник
з приводу виплати компенсації
реабілітованим і регулюється нормами
Закону України «Про реабілітацію
жертв політичних репресій на Україні»,
де в преамбулі зазначено, що «цим
Законом ліквідуються наслідки
беззаконня, допущені з політичних
мотивів до громадян України,
поновлюються їх права, встановлюються
компенсація за незаконні репресії та
пільги реабілітованим». Тобто Закон
містить спеціальні норми, якими
регулюються питання компенсації
реабілітованим громадянам та їх
спадкоємцям.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні» вилучені будівлі
та інше майно по можливості (якщо
будинок незайнятий, а майно збереглося)
повертаються реабілітованому або його
спадкоємцям натурою. При відсутності
такої можливості заявнику
відшкодовується вартість будівель та
майна. Заяви про компенсацію та
повернення майна подаються не
пізніше трьох років з моменту набрання
чинності цим Законом або з дня
одержання особою довідки про
реабілітацію згідно з цим Законом.
Порядок виплати компенсації,
повернення майна або відшкодування
його вартості реабілітованим
регулюється Положенням,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України. Ця ж норма закріплена у п.6
Положення про порядок виплати грошової
компенсації, повернення майна або
відшкодування його вартості
реабілітованим громадянам або їхнім
спадкоємцям, затвердженим постановою
КМ УРСР № 48 від 24.06.1991 року.

Ст. 9 цього ж Закону встановлено, що
вирішення питань, пов'язаних з
встановленням факту розкуркулювання,
адміністративного виселення, з
відшкодуванням матеріальних збитків,
поновленням трудових, житлових,
пенсійних та інших прав громадян,
реабілітованих відповідно до цього
Закону, покладено на обласні, міські і
районні Ради народних депутатів. З
цією метою Ради народних депутатів
мали утворити штатні комісії,
положення про які затверджується
Кабінетом Міністрів України.

Позивач ставить питання про
компенсацію вартості вилученої землі
(30га), 6 коней, 20 корів. При цьому суму
компенсації розраховує цінами, які
склалися на даний час. Ця вимога не
ґрунтується на нормах законодавства,
оскільки п.17 зазначеного вище
Положення передбачено, що вартість
худоби визначається, якщо в архівних
документах вказана їх якісна
характеристика (вага, вид, тощо), - за
закупівельними цінами, що діють на
момент розгляду заяви. В архівній
довідці лише перелічено майно, а його
вага, вид тощо не зазначені. Земля ж на
час піддання репресіям батька
позивачки ( 1930 рік) була власністю
держави, громадянам надавалась лише у
користування, тому не може ставитися
питання про відшкодування вартості
майна (землі), яка у власності
громадянина не перебувала. Тому такі
позовні вимоги не можуть бути
задоволені.

Керуючись п.18 зазначеного вище
Положення, яким передбачено, що «у разі
коли неможливо повернути майно або
відшкодувати його вартість у порядку,
передбаченому пунктами 12 і 15 цього
Положення, реабілітованим на сім'ю
виплачується грошова компенсація у
розмірі до 15 мінімальних заробітних
плат. Спадкоємцям ОСОБА_5 Комісією
вирішено виплатити максимальну суму
яка передбачена цим пунктом - 15
мінімальних заробітних плат.

Судом встановлено, що відповідачем
(комісією з питань поновлення прав
реабілітованих Іванківської районної
ради) вчинено всі дії, пов'язані з
нарахуванням позивачці компенсації
вартості конфіскованого майна, у
відповідності до Закону України «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні» та Положення про
порядок виплати грошової компенсації,
повернення майна або відшкодування
його вартості реабілітованим
громадянам або їхнім спадкоємцям,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 24.04.1991 року №48, з
наступними змінами та доповненнями,
внесеними постановою Кабінету
Міністрів України від 18 лютого 1993 р.
№112.

Рішення, прийняте Комісією з питань
поновлення прав реабілітованих
Київської обласної ради народних
депутатів від 22.03.1994 року, яка
погодилась з попереднім рішенням
комісії Іванківської районної ради, до
суду не оскаржувалось, хоча і
роз'яснювалось право на це. Протягом 20
років позивачка цим правом не
скористувалась, і не оскаржує його і
під час слухання даної справи.

Щодо стягнення з відповідача -
Іванківської районної ради - у рахунок
відшкодування моральної шкоди, яка
завдана позивачці внаслідок
засудження її батька до 10 років
виправно-трудових таборів, що призвело
до великих моральних страждань,
потягло численні проблеми, пов'язані з
повсякденним життям, то, враховуючи, що
розмір відшкодування встановлений
законом, позивачка оцінила її у 75
мінімальних заробітних плат, і з
урахуванням мінімальної заробітної
плати на день подачі позову, визначила
її у сумі 91 350 грн.

Суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Дійсно, ч.1 ст. 5 Закону встановлено
для осіб, які відбували покарання у
вигляді позбавлення волі і згодом
реабілітовані відповідно до ст. 1 цього
Закону, грошову компенсації у розмірі
однієї мінімальної заробітної плати за
кожний місяць позбавлення волі, але не
більш як 75 мінімальних заробітних плат.
Проте, ч.2 цієї статті передбачає, що
«виплата компенсації спадкоємцям не
проводиться, крім випадків, коли
компенсація була нарахована, але не
отримана реабілітованим». ОСОБА_5 така
компенсація не нараховувалась,
відповідно позивачка, хоч і
відноситься до кола спадкоємців першої
черги, не має права на нарахування і
виплату такої компенсації.

Заяву представника відповідачів
про застосування позовної давності суд
приймає до уваги, і вважає її доводи
обґрунтованими. Однак, оскільки для
задоволення позовних вимог суд не
вбачає підстав, що є самостійною
підставою для відмови у позові, то у
застосуванні позовної давності немає
потреби (абзац 3 п.11 Постанови Пленуму
ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі»).

Посилання позивачки та її
представників на Цивільний кодекс 2004
року є некоректним, оскільки
правовідносини, які виникли з підстав
реабілітації гр. ОСОБА_5 виникли до
введення його в дію, а акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі (ст.5 ЦК України).

На підставі ст.1,3,5,9 Закону
України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні»,
керуючись ст.ст.213-215, 218 ЦПК України,
суд,-

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не було скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Київської області протягом 10 днів з
дня його проголошення через
Іванківський районний суд Київської
області .

Суддя: