П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року м. Київ

Судові палати у цивільних та
господарських справах

Верховного Суду України в складі:

головуючогоЯреми А.Г.,суддів:Балюка
М.І.,Гуменюка В.І.,Охрімчук Л.І.,Барбари
В.П.,Ємця А.А.,Патрюка М.В.,Берднік
І.С.,Жайворонок Т.Є.,Потильчака
О.І.,Григор'євої Л.І.,Колесника
П.І.,Сеніна Ю.Л.,Гуля В.С.,Лященко
Н.П.,Шицького І.Б., -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредо-Інвест-Строй"
про стягнення пені, трьох процентів
річних та інфляційних витрат у зв'язку
з порушенням зобов'язання за заявою
товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредо-Інвест-Строй"
про перегляд ухвали колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л и:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що
29 липня 2010 року між нею і товариством з
обмеженою відповідальністю
"Кредо-Інвест-Строй" (далі - ТОВ
"Кредо-Інвест-Строй") укладено договір
про часткову участь у будівництві, за
умовами якого вона зобов'язувалась
передати забудовнику грошові кошти на
будівництво квартири в другій черзі
дев'ятиповерхового будинку за адресою:
АДРЕСА_1, а забудовник зобов'язувався
організувати будівництво, збудувати
будинок, здати його в експлуатацію й
передати у власність замовника. Однак
свої зобов'язання за договором про
часткову участь у будівництві від 29
липня 2010 року забудовник не виконав.

Посилаючись на те, що зобов'язання має
виконуватись відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), а у разі
невиконання однією зі сторін умов
договору на таку сторону покладається
відповідальність за порушення
зобов'язання, яка передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, ОСОБА_1
просила суд стягнути з ТОВ
"Кредо-Інвест-Строй" пеню, передбачену
пунктом 4.3 договору від 29 липня 2010 року,
у розмірі 2 629 грн 07 коп., три проценти
річних від суми зобов'язання в розмірі 8
797 грн 84 коп., інфляційні витрати в
розмірі 2 881 грн 23 коп., а також судові
витрати.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 10 липня 2013 року позов
задоволено частково: стягнуто з ТОВ
"Кредо-Інвест-Строй" на користь ОСОБА_1 1
087 грн 64 коп. у рахунок сплати пені за
порушення строків введення будинку в
експлуатацію, у решті позову
відмовлено.

Додатковим рішенням Суворовського
районного суду м. Херсона від 25
липня 2013 року стягнуто з ТОВ
"Кредо-Інвест-Строй" на користь
ОСОБА_1 229 грн 40 коп. у рахунок сплати
судового збору.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 24 вересня
2013 року рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 10 липня
2013 року в частині відмови в задоволенні
позову про стягнення трьох процентів
річних та інфляційних витрат у зв'язку
з порушенням зобов'язання скасовано й
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з ТОВ
"Кредо-Інвест-Строй" на користь ОСОБА_1 2
142 грн 15 коп. у рахунок сплати трьох
процентів річних, 288 грн 12 коп. у рахунок
сплати інфляційних витрат. Рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення пені не оскаржувалось.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року
відхилено касаційні скарги ОСОБА_1 та
ТОВ "Кредо-Інвест-Строй".
Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 10 липня 2013 року в частині,
яку не було змінено рішенням суду
апеляційної інстанції, і рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 24 вересня 2013 року залишено
без змін.

У лютому 2014 року до Верховного Суду
України звернулось

ТОВ "Кредо-Інвест-Строй" із заявою про
перегляд ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року,
посилаючись на неоднакове
застосування судами касаційної
інстанції частини другої статті
625 ЦК України, унаслідок чого ухвалено
різні за змістом судові рішення в
подібних правовідносинах.

У зв'язку із цим ТОВ "Кредо-Інвест-Строй"
просить скасувати ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 листопада 2013
року, а справу направити на новий
розгляд до суду касаційної інстанції.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 березня 2014 року вказану
справу допущено до провадження
Верховного Суду України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи заявника, судові
палати у цивільних та господарських
справах Верховного Суду України
вважають, що заява підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 355 Цивільного процесуального
кодексу України (далі - ЦПК України)
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана з
підстави неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

За змістом статті 360-4 ЦПК України суд
задовольняє заяву про перегляд справи
Верховним Судом України і скасовує
судове рішення у справі, яка
переглядається з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, якщо встановить,
що судове рішення є незаконним.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 29 липня 2010 року між
ТОВ "Кредо-Інвест-Строй" і ОСОБА_1
укладено договір про часткову участь у
будівництві.

Згідно з умовами зазначеного договору
ОСОБА_1 взяла на себе зобов'язання
надати забудовнику грошові кошти на
будівництво квартири в будинку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, а
забудовник зобов'язувався до 30 травня
2011 року збудувати будинок, ввести його
в експлуатацію й передати у власність
замовника.

Пунктом 4.3 договору про часткову участь
у будівництві від 29 липня 2010 року
передбачено, що у разі порушення
забудовником строку введення
збудованого будинку в експлуатацію,
передбаченого умовами зазначеного
договору, забудовник сплачує замовнику
пеню в розмірі 0,005% від внесеної суми за
кожен день прострочення.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1 і стягуючи з ТОВ
"Кредо-Інвест-Строй" пеню за порушення
строків введення будинку в
експлуатацію та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог про
стягнення трьох процентів річних за
прострочення виконання зобов'язання і
інфляційних витрат, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
забудовник не виконав умови договору в
частині введення в експлуатацію
будинку до 30 травня 2011 року, то він
зобов'язаний сплатити пеню в розмірі
0,005% від внесеної ОСОБА_1 суми, як
зазначено в пункті 4.3 договору. Між
сторонами виникли договірні
зобов'язання, які не є грошовими, тому
положення частини другої статті 625 ЦК
України до них не застосовуються.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови ОСОБА_1
у задоволенні її позову про стягнення
трьох процентів річних від
простроченої суми та інфляційних
витрат і ухвалюючи в цій частині нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог та залишаючи без змін
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення пені, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що забудовник порушив свої
зобов'язання за договором про часткову
участь у будівництві, стягнення пені
передбачене умовами зазначеного
договору, тому такі вимоги ОСОБА_1 є
обґрунтованими. Оскільки між сторонами
встановлено прострочення грошового
зобов'язання, то є підстави для
застосування до боржника
відповідальності, яка передбачена
частиною другою статті 625 ЦК України.

Відхиляючи касаційні скарги ОСОБА_1 і
ТОВ "Кредо-Інвест-Строй" та залишаючи
без змін судові рішення попередніх
інстанцій, суд касаційної інстанції
зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
доведеними й ґрунтуються на вимогах
норм законодавства, оскаржувані судові
рішення ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для їх зміни або скасування не
встановлено.

ТОВ "Кредо-Інвест-Строй" зазначає, що
суд касаційної інстанції під час
розгляду більш ніж двох справ за
подібних предмета спору, підстав
позову, змісту позовних вимог та
встановлених судом фактичних обставин
і однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин
дійшов неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

Для прикладу заявник надав рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 липня 2012 року, постанову
Вищого господарського суду України від
9 червня 2011 року та постанову Судової
палати у господарських справах
Верховного Суду України від 15 жовтня 2013
року.

У зазначених судових рішеннях суди
касаційних інстанцій різної
юрисдикції, зокрема цивільної й
господарської, виходили з того, що
положення частини другої статті 625 ЦК
України застосовуються до грошових
зобов'язань. Зобов'язання, що пов'язані
з будівництвом та передачею
збудованого об'єкта в натурі, а також
зобов'язання повернути грошові кошти,
які отримані як передоплата, не є
грошовими в розумінні статті 625 ЦК
України.

Таким чином, існує неоднакове
застосування касаційним судом одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Вирішуючи питання про усунення
розбіжностей у застосуванні судом
касаційної інстанції норм
матеріального права, судові палати у
цивільних і господарських справах
Верховного Суду України виходять із
такого.

Відповідно до частини другої статті 625
ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачена статтею 625 ЦК України
відповідальність застосовується до
правовідносин зобов'язального
характеру, які виникають з приводу
грошових зобов'язань.

У силу положень статей 524, 533-535, 625 Ц?К?
У?к?р?а?ї?н?и? г?р?о?ш?о?в?и?м? є?
з?о?б?о?в?'я?з?а?н?н?я?, я?к?е?
в?и?р?а?ж?а?є?т?ь?с?я? в? г?р?о?ш?о?в?и?х?
о?д?и?н?и?ц?я?х? У?к?р?а?ї?н?и?
(г?р?о?ш?о?в?о?м?у? е?к?в?і?в?а?л?е?н?т?і? в?
і?н?о?з?е?м?н?і?й? в?а?л?ю?т?і?), т?о?б?т?о?
б?у?д?ь?-я?к?е? з?о?б?о?в?'я?з?а?н?н?я? з?і?
с?п?л?а?т?и? к?о?ш?т?і?в?.

Т?а?к?и?м? ч?и?н?о?м?, г?р?о?ш?о?в?и?м?
з?о?б?о?в?'я?з?а?н?н?я?м? є? т?а?к?е?
п?р?а?в?о?в?і?д?н?о?ш?е?н?н?я?, в? я?к?о?м?у?
о?д?н?а? с?т?о?р?о?н?а? (б?о?р?ж?н?и?к?)
з?о?б?о?в?'я?з?а?н?а? с?п?л?а?т?и?т?и? г?р?о?ш?і?
н?а? к?о?р?и?с?т?ь? д?р?у?г?о?ї? с?т?о?р?о?н?и?
(к?р?е?д?и?т?о?р?а?), а? к?р?е?д?и?т?о?р? м?а?є?
п?р?а?в?о? в?и?м?а?г?а?т?и? в?і?д?
б?о?р?ж?н?и?к?а? в?и?к?о?н?а?н?н?я? й?о?г?о?
о?б?о?в?'я?з?к?у?.

Підставою застосування
відповідальності, передбаченої
частиною другою статті 625 ЦК України, є
прострочення боржником виконання
грошового зобов'язання.

Тобто порушенням грошового
зобов'язання є невиконання боржником
обов'язку сплатити грошові кошти.

У справі, яка є предметом перегляду, між
сторонами виникли зобов'язання з
договору про часткову участь у
будівництві, за умовами якого
забудовник зобов'язувався збудувати
об'єкт будівництва у строк, визначений
договором, і передати його замовнику,
однак у порушення умов договору свої
зобов'язання не виконав.

Таким чином, спір між сторонами виник
унаслідок невиконання відповідачем
умов договору по передачі об'єкта
будівництва у власність позивачки, а не
внаслідок невиконання боржником
грошового зобов'язання.

Ураховуючи викладене, правовідношення,
яке виникло між сторонами, не є
грошовим зобов'язанням, тому до спірних
правовідносин не застосовуються
положення частини другої статті 625 ЦК
України, у зв'язку із чим виключається
можливість вимагати від ТОВ
"Кредо-Інвест-Строй" сплати трьох
процентів річних та інфляційних
витрат.

Посилання заявника на постанову
Судової палати у господарських справах
Верховного Суду України від 15 жовтня 2013
року не може бути прикладом
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки така постанова не є рішенням
касаційного суду, а прийнята за
результатами розгляду скарги про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права при вирішенні
аналогічних судових справ.

Судовими палатами у цивільних та
господарських справах Верховного Суду
України встановлено неоднакове
застосування частини другої статті 625
ЦК України, що потягло ухвалення різних
за змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

За таких обставин ухвала колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 листопада 2013
року не може залишатися в силі, а
підлягає скасуванню на підставі пункту
1 статті 355 ЦПК України з направленням
справи на новий розгляд до суду
касаційної інстанції.

Керуючись статтями 355, 360 - 3, 360 - 4 ЦПК
України, судові палати у цивільних та
господарських справах Верховного Суду
України

п о с т а н о в и л и:

Заяву товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредо-Інвест-Строй"
задовольнити.

Ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду касаційної інстанції.

Постанова Верховного Суду України є
остаточною і може бути оскаржена
тільки на підставі, встановленій
пунктом 2 частини першої

статті 355 ЦПК України.

Головуючий А.Г. Ярема

Судді: М.І. Балюк

В.П. Барбара

І.С. Берднік

Л.І. Григор'єва

В.С. Гуль

В.І. Гуменюк

А.А. Ємець

Т.Є. Жайворонок

П.І. Колесник

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук

М.В. Патрюк

О.І. Потильчак

Ю.Л. Сенін

І.Б. Шицький