Справа № 639/1961/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 травня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Харкова

у складі: головуючого судді -
Іванової І.В.,

за участю секретаря -Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Жовтневого
районного суду м. Харкова цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Харківської міської ради про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до
Харківської міської ради з вимогою
визнати за нею право власності на
частину житлового будинку з надвірними
будівлями, розташованими в АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті бабусі ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, в частці 14/100; в
порядку спадкування за законом після
смерті тітки ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, в частці 11/100; в
порядку спадкування за законом після
смерті тітки ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_6 року, в частці 33/100.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що вона є єдиним
спадкоємцем за законом після смерті
усіх співвласників домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1. Але внаслідок того, що
право власності за спадкодавцями не
було за їх життя зареєстроване, вона не
може отримати правовстановлюючий
документ в нотаріальному порядку.

Позивач та представник позивача в
судове засідання не з'явились, надали
до суду заяву з проханням продовжити та
закінчити судовий розгляд без їх
участі, позов підтримала та просили
задовольнити.

У судове засідання представник
відповідача не з`явився, про час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, надав письмові
пояснення по справі, в яких просив суд
розглянути справу без його участі.

Виходячи з вищенаведеного, суд
розглядає справу за відсутності
сторін.

Суд, дослідивши та оцінивши докази,
представлені в матеріалах справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно до довідки КП «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
від 24.12.2013 р та технічного паспорту
станом на 12.12.2013 р, домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1 складається з
житлового будинку літ. «А-1» житловою
площею 59,1 кв. м., загальною площею 91,0 кв.
м., та надвірних будівель: сараїв літ.
«Б», «В», душу літ. «Д», погребу літ. «Г»,
вбиральні літ. «Е», огорож №№ 1, 2, 4-7,
колодязів №№ 8, вимощення І. Самочинно
побудованих (перепланованих,
переобладнаних) будівель та приміщень
у складі домоволодіння немає.

За відомостями КП «Харківське міське
бюро технічної інвентаризації» станом
на 31.12.2012 р зареєстровано право
власності на домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1 за наступними особами: ОСОБА_5 -
відповідно до рішення Жовтневого
районного суду м. Харкова у частці 42/100.
Також не зареєстровані після
перерозподілу ідеальних часток 42/100 ч.
за ОСОБА_2, 8/100 ч. за ОСОБА_4, 8/100 ч. - за
ОСОБА_3.

Доказами по справі безперечно доведено
наявність родинних відносин між
позивачкою та зазначеними особами.

Так, відповідно до виписки з метричної
книги Іоанно-Предтеченської церкви в с.
Основа Харківського уїзду, 09.08.1918 року
було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, що взяла прізвище чоловіка. Від
зазначеного шлюбу народилось троє
дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (виписка з
книги записів народження за 1921 рік
підвідділу записів актів цивільного
стану відділу управління Чугуївської
ради робочих та селянських депутатів);
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (виписка про
народження, видана Сороковською
сільрадою Харківського району
Харківської округи); ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження
(повторне), про що 2-м відділом міліції м.
Харкова 03.12.1926 року зроблено запис за №
1838-240).

Відповідно до договору про право
забудування земельної дільниці від
09.05.1928 року ОСОБА_6 було надано для
забудови під житловий будинок з
надвірними будівлями земельну ділянку
за адресою: АДРЕСА_1. Після забудови
земельної ділянки ОСОБА_6 набув право
власності на зазначене домоволодіння,
що підтверджується свідоцтвом про
право власності на будівлю, виданим
житловим управлінням Жовтневого
районного відділу комунального
господарства від 24.12.1948 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серія НОМЕР_1 (повторного) ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Після смерті ОСОБА_6 право власності на
? частину спірного домоволодіння
відповідно до свідоцтва про право
власності на частку у спільному майні
подружжя від 26.01.1950 р отримала його
дружина ОСОБА_2, а право власності на
іншу ? частину домоволодіння на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 26.01.1950 р в рівних частинах
отримали його дружина ОСОБА_2 та діти -
ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3.

25.12.1952 року ОСОБА_8 відповідно до
свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 уклав
шлюб з ОСОБА_9, що взяла його прізвище
ОСОБА_8.

23.10.1957 року у ОСОБА_8 та ОСОБА_5
народилась дитина - позивачка ОСОБА_1,
що підтверджується свідоцтвом про
народження серія НОМЕР_3.

Таким чином, з наведених доказів видно,
що ОСОБА_2 є бабусею позивачки ОСОБА_1, а
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - рідними сестрами її
батька, тобто її тітками.

Батько позивачки ОСОБА_8 помер
ІНФОРМАЦІЯ_8 року, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4.

Рішенням Жовтневого районного
народного суду м. Харкова від 12.12.1986
року у справі № 2-1707/86 р було
перерозподілено частки у праві
власності на спірне домоволодіння, а
також з урахуванням спадкування за
ОСОБА_3 визнано за співвласниками право
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями, розташований в
АДРЕСА_1, в наступному розмірі: за
ОСОБА_2 - 42/100 частини; за ОСОБА_4 - 8/100
частин; за ОСОБА_3 - 8/100 частин; за ОСОБА_5
- 42/100 частини. Зазначене рішення суду
набуло законної сили. Право власності
відповідно до цього рішення було
зареєстровано на 42/100 частини, що
належать ОСОБА_5, в Харківському
міському бюро технічної
інвентаризації 20.01.1987 р за реєстровим
номером 3663.

На час винесення судом зазначеного
рішення цивільне законодавство не
пов'язувало момент набуття права
власності на житловий будинок в
порядку спадкування або за рішенням
суду, із його державною реєстрацією.

За п.1 Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженої
заступником Міністра комунального
господарства Української РСР 31 січня
1966 р, що діяла на час винесення рішення
Жовтневого районного народного суду м.
Харкова від 12.12.1986 року, реєстрацію
будинків з обслуговуючими їх будівлями
і спорудами та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
провадять бюро технічної
інвентаризації виконкомів місцевих
Рад депутатів трудящих.

За п.4 ст.3 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, що виникли до набрання чинності
цим Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 належним чином набули право
власності на відповідні частини
спірного домоволодіння за рішенням
Жовтневого районного народного суду м.
Харкова від 12.12.1986 року.

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована у
спірному домоволодінні з 1974 року по час
розгляду справи та постійно проживала
в ньому з народження.

Мати позивачки ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_9 р, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5.
Після її смерті позивачка ОСОБА_1
набула право власності на 42/100 спірного
домоволодіння в порядку спадкування за
законом, що підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину за законом від
16.01.2014 р, виданим державним нотаріусом
П'ятої Харківської державної
нотаріальної контори, та витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності № 16209396 від 16.01.2014 року.

Бабуся позивачки ОСОБА_2 померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6.
Заповіту вона не залишила.

Як видно з будинкової книги до будинку
АДРЕСА_1 та довідки № 352 ділянки № 4
комітету району в місті жителів
приватного сектору Жовтневого району
міста Харкова від 30.11.2013 р, ОСОБА_2
проживала у спірному домоволодінні з
1925 року до смерті. На момент її смерті
разом з нею однією сім'єю проживали її
доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також її
онука - позивачка ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу
УРСР 1963 року, що був чинним на момент
смерті ОСОБА_2, спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом.

За ст. 529 Цивільного кодексу УРСР 1963
року при спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги є, в рівних
частках, діти (у тому числі усиновлені),
дружина і батьки (усиновителі)
померлого. До числа спадкоємців першої
черги належить також дитина померлого,
яка народилася після його смерті. Онуки
і правнуки спадкодавця є спадкоємцями
за законом, якщо на час відкриття
спадщини немає в живих того з їх
батьків, хто був би спадкоємцем; вони
успадковують порівну в тій частці, яка
належала б при спадкоємстві за законом
їх померлому родителю. У зв'язку із
викладеним позивачка ОСОБА_1
успадкувала за бабусею ОСОБА_2 частку,
що належала б при спадкоємстві її
батьку, сину спадкодавця ОСОБА_8, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

За ст. 547-548 Цивільного кодексу УРСР 1963
року для придбання спадщини необхідно,
щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

За ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963
року визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи,
спадкоємці ОСОБА_3, ОСОБА_4 та позивачка
ОСОБА_1 спільно та постійно проживали
із спадкодавцем ОСОБА_2 як члени однієї
сім'ї як до її смерті, так і на момент
смерті, а після смерті фактично
вступили в управління та володіння
спадковим майном, утримували його,
сплачували за нього належні платежі, що
підтверджується, зокрема, квитанціями
про оплату страхових платежів за землю
у 1987-1990 роки, відомостями будинкової
книги, довідкою № 352 ділянки № 4
комітету району в місті жителів
приватного сектору Жовтневого району
міста Харкова від 30.11.2013 р. Також
зазначені обставини підтверджені в
судовому засіданні показаннями свідка
ОСОБА_10

Таким чином, 42/100 частини спірного
домоволодіння, що за життя належали
спадкодавцю ОСОБА_2, після її смерті
були успадковані в рівних частинах, а
саме наступним чином: ОСОБА_4 - 14/100
частин; ОСОБА_3 - 14/100 частин; позивачкою
ОСОБА_1 - 14/100 частин. Інших спадкоємців
не було.

Зазначені спадкоємці не отримували
свідоцтва про право на спадщину за
законом та не реєстрували своє право
власності, яке набули з моменту
відкриття спадщини, тобто з моменту
смерті спадкодавця ОСОБА_2, що настала
ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Тітка позивачки ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_5 р, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_7.
Заповіту вона не залишила.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 Цивільного
кодексу України у разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі не охоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

За ст. 1258 Цивільного кодексу України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Спадкоємці першої черги на момент
смерті ОСОБА_3 були відсутні.

За ст. 1262 Цивільного кодексу України у
другу чергу право на спадкування за
законом мають рідні брати та сестри
спадкодавця, його баба та дід як з боку
батька, так і з боку матері.

За ч.3 ст.1266 Цивільного кодексу України
племінники спадкодавця спадкують ту
частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові (сестрі,
братові спадкодавця), якби вони були
живими на час відкриття спадщини.
Відповідно до цього позивачка ОСОБА_1
успадкувала після смерті своєї тітки
ОСОБА_3 частку, що належала б при
спадкоємстві її батьку, брату
спадкодавця ОСОБА_8.

За ч.1 ст.1267 Цивільного кодексу України
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.

За ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Як видно з будинкової книги до будинку
АДРЕСА_1 та довідки № 352 ділянки № 4
комітету району в місті жителів
приватного сектору Жовтневого району
міста Харкова від 30.11.2013 р, ОСОБА_3
проживала у спірному домоволодінні з
1925 року до смерті. На момент її смерті
разом з нею однією сім'єю проживали її
сестра ОСОБА_4, а також її племінниця -
позивачка ОСОБА_1, які і прийняли
спадщину. Інших спадкоємців не було.

За ч.5 ст. 1268 Цивільного кодексу України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

На момент смерті спадкодавця ОСОБА_3
належала (але не була зареєстрована)
частка 22/100 у спірному домоволодінні, що
складалась з 8/100 частин відповідно до
рішення Жовтневого районного
народного суду м. Харкова від 12.12.1986
року та 14/100 частин, що були успадковані
після смерті її матері ОСОБА_2

Таким чином, 22/100 частини спірного
домоволодіння, що за життя належали
спадкодавцю ОСОБА_3, після її смерті
були успадковані порівну наступним
чином: ОСОБА_4 - 11/100 частин; позивачкою
ОСОБА_1 - 11/100 частин.

За ст. 1296-1299 Цивільного кодексу України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Якщо спадщину прийняло кілька
спадкоємців, свідоцтво про право на
спадщину видається на ім'я кожного з
них, із зазначенням імені та частки у
спадщині інших спадкоємців.

Свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям після
закінчення шести місяців з часу
відкриття спадщини.

Якщо у складі спадщини, яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна (стаття 182
цього Кодексу).

Право власності на нерухоме майно
виникає у спадкоємця з моменту
державної реєстрації цього майна.

Спадкоємці не отримували свідоцтва про
право на спадщину за законом та не
реєстрували своє право власності, яке
набули з моменту відкриття спадщини,
тобто з моменту смерті спадкодавця
ОСОБА_3, що настала ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Тітка позивачки ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_6 р, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_8.
Заповіту вона не залишила.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 Цивільного
кодексу України у разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі не охоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

За ст. 1258 Цивільного кодексу України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Спадкоємці першої черги на момент
смерті ОСОБА_4 були відсутні.

За ст. 1262 Цивільного кодексу України у
другу чергу право на спадкування за
законом мають рідні брати та сестри
спадкодавця, його баба та дід як з боку
батька, так і з боку матері.

За ч.3 ст.1266 Цивільного кодексу України
племінники спадкодавця спадкують ту
частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові (сестрі,
братові спадкодавця), якби вони були
живими на час відкриття спадщини.
Відповідно до цього позивачка ОСОБА_1
успадкувала після смерті своєї тітки
ОСОБА_4 частку, що належала б при
спадкоємстві її батьку, брату
спадкодавця ОСОБА_8.

За ч.1 ст.1267 Цивільного кодексу України
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.

За ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Як видно з будинкової книги до будинку
АДРЕСА_1 та довідки № 352 ділянки № 4
комітету району в місті жителів
приватного сектору Жовтневого району
міста Харкова від 30.11.2013 р, ОСОБА_4
проживала у спірному домоволодінні з
1925 року до смерті. На момент її смерті
разом з нею однією сім'єю проживала її
племінниця - позивачка ОСОБА_1, яка і
прийняла спадщину. Інших спадкоємців
не було.

За ч.5 ст. 1268 Цивільного кодексу України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

На момент смерті спадкодавця ОСОБА_4
належала (але не була зареєстрована)
частка 33/100 у спірному домоволодінні, що
складалась з 8/100 частин відповідно до
рішення Жовтневого районного
народного суду м. Харкова від 12.12.1986
року; 14/100 частин, що були успадковані
після смерті її матері ОСОБА_2; 11/100
частин, що були успадковані після
смерті її сестри ОСОБА_3

Таким чином, 33/100 частини спірного
домоволодіння, що за життя належали
спадкодавцю ОСОБА_4, після її смерті
були успадковані позивачкою ОСОБА_1.

Позивачка не отримувала свідоцтва про
право на спадщину за законом та не
реєструвала своє право власності, яке
набула з моменту відкриття спадщини,
тобто з моменту смерті спадкодавця
ОСОБА_4, що настала ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Як підтверджується відомостями із 5-ї
харківської державної нотаріальної
контори, отриманими судом за
клопотанням позивача в порядку
забезпечення доказів, спадкодавці
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заповіт за життя
не складали; інші особи, окрім
позивачки ОСОБА_1, із заявами про видачу
свідоцтва про право на спадщину не
звертались; заяви про прийняття
спадщини або про відмову від спадщини
за зазначеними особами спадкоємцями не
подавались; свідоцтва про право на
спадщину не видавались. Спадкові
справи №№ 63/2014, 64/2014, 65/2014 відкрито
нотаріусом за зверненням позивачки
ОСОБА_1, що підтверджується також
витягами про реєстрацію у Спадковому
реєстрі від 12.02.2014 року.

Виходячи з викладеного, позивачка є
єдиним спадкоємцем та належним чином
прийняла спадщину після смерті її
бабусі ОСОБА_2, що настала ІНФОРМАЦІЯ_4
року, в розмірі 14/100 частин; після смерті
її тітки ОСОБА_3, що настала ІНФОРМАЦІЯ_5
року, в розмірі 11/100 частин; після смерті
її тітки ОСОБА_4, що настала ІНФОРМАЦІЯ_6
року, в розмірі 33/100 частин житлового
будинку з надвірними будівлями,
розташованими в АДРЕСА_1.

Однак, оскільки зазначені спадкодавці
за життя не зареєстрували своє право
власності, позивачка не має можливості
в нотаріальному порядку отримати
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті зазначених осіб.

На цих підставах державний нотаріус 5-ї
харківської державної нотаріальної
контори відмовив позивачці ОСОБА_1 у
видачі свідоцтв про право на спадщину
за законом після смерті ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про що свідчать листи за вих.
№№ 443/2014, 444/2014, 445/2014 від 15.02.2014 р.

Суд погоджується з тим, що за таких
обставин іншим шляхом, як в судовому
порядку, визнати право власності на
спірне домоволодіння неможливо.

За ч.1 ст.392 ЦК власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 3,4, 8,10,15,60,209,212-215,218,294 ЦПК України ,
суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
14/100 частин житлового будинку з
надвірними будівлями, розташованими в
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті бабусі ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
11/100 частин житлового будинку з
надвірними будівлями, розташованими в
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті тітки ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
33/100 частин житлового будинку з
надвірними будівлями, розташованими в
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті тітки ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Іванова І.В.