УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,Касьяна О.П.,
Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
представника Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» - Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення
Димитровського міського суду
Донецької області від 16 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 20 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
позовом, у якому просило стягнути з
ОСОБА_6 42 352 грн 39 коп. заборгованості за
кредитним договором та 423 грн 52 коп.
судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалось на ті обставини, що 29 липня
2006 року між ними укладено договір, за
яким банк надав відповідачу 2 990 грн
кредиту строком на один рік зі сплатою
25,08 % відсотків за користування грошима,
однак позичальник не виконав своїх
зобов'язань внаслідок чого станом на 26
липня 2013 року утворилась
заборгованість, просило задовольнити
позов.

Рішенням Димитровського міського суду
Донецької області від 16
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 20 грудня 2013 року, у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги тим, що судами порушені норми
процесуального права та неправильно
застосовані норми матеріальної права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з рішенням якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивач застосував подвійну
цивільно-правову відповідальність та
одночасно нарахував позичальнику пеню
та штраф за одне й теж саме
правопорушення, що суперечить вимогам
закону, та пропустив строк позовної
давності і не ставить питання про його
поновлення, що є підставою для відмови
у задоволенні позову незалежно від
наявності заяви сторони у спорі
відповідно до вимог ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Проте погодитися з таким рішенням
апеляційного суду не можна на таких
підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення
не відповідає.

Судами встановлено, що
29 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_6 укладено кредитний договір,
за яким банк надав, а позичальник
отримав 2 990 грн 60 коп. для придбання
мобільного телефону зі строком їх
повернення до 27 липня 2007 року та
сплатою 25,08 % річних за користування
коштами щомісячними платежами по 284 грн
80 коп. з 28 числа кожного місяця для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, відсотками, комісією, а також
інших витрат згідно Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам, з
якими ознайомлений відповідач.

Строк позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки-пені,
штрафів за кредитним договором
сторонами встановлено тривалістю у
п'ять років (п. 5.5 Умов).

Взяті на себе зобов'язання відповідач
не виконував, у зв'язку з чим станом на 26
липня 2013 року утворилась
заборгованість зі сплати основного
боргу у сумі 2 750 грн 34 коп., по
процентах за користування кредитом - 13
230 грн 43 коп., пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань - 23 878 грн 65 коп.,
штрафу (фіксована частина) - 500 грн,
штрафу (процентна складова) - 1992 грн 97
коп.

Ухвалюючи рішення, суди правильно
встановили обставини справи та вірно
виходили з того, що договір укладено
згідно з законом, а сторони повинні
виконувати взяті на себе зобов'язання
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, як передбачено ст. ст. 526,
1050, 1054 ЦК України.

Банк виконав взяті на себе
зобов'язання, однак відповідач взяті
на себе зобов'язання не виконав, у
результаті чого утворилась
заборгованість.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
не виконав вимог ст. ст. 213, 214, 303 ЦПК
України та не перевірив законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції, не навів мотивів у
спростування його висновків про
застосування строків позовної
давності та відмови у задоволенні
позову з цих підстав, не перевірив, чи
подавав відповідач заяву про
застосування позовної давності, яка
мала бути ним порушена до ухвалення
рішення судом першої інстанції (ч. ч. 3, 4
ст. 267 ЦК України).

При цьому не дав належної оцінки
обставинам справи та не перевірив умов
договору щодо встановлення строку
позовної давності та порядку
повернення кредиту - одноразовим
платежем чи частинами, не дав оцінки
умовам договору щодо цих обставин, а
відтак не з'ясував, з якого часу
вважається порушеним право кредитора
та чи дотримані позивачем строки
позовної давності щодо кожного із
платежів, як визначено законом і
договором.

А пославшись на те, що кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, а позовна давність може
бути застосована без заяви сторони
(пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про
захист прав споживачів"), не перевірив,
якого порядку повернення кредитних
коштів стосується це положення -
судового чи позасудового, а відтак не
з'ясував, чи підлягає застосуванню ця
норма права до спірних відносин.

Разом з тим, погодившись з висновками
суду першої інстанції про застосування
позивачем подвійної цивільно-правової
відповідальності та відсутності у
зв'язку з цим підстав для задоволення
позовних вимог про стягнення штрафів
та пені, не з'ясував за яких обставин
порушення зобов'язання зі сторони
боржника відповідно до умов кредитного
договору настає відповідальність
позичальника зі сплати штрафів та пені,
а відтак не перевірив, чи є вони одним
видом відповідальності за порушення
одного і того ж самого зобов'язання,
постановив помилкову ухвалу про
залишення без змін рішення суду першої
інстанції з порушенням норм
процесуального права.

Невиконання судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, що є підставою для
скасування ухвали суду апеляційної
інстанції та направлення справи на
новий розгляд до цього суду, як
передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
представника ПАТ КБ «ПриватБанк» -
Шуліки А.В. задовольнити частково,
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 20 грудня 2013 року скасувати,
а справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» -
Шуліки Аліни Володимирівни
задовольнити частково, ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 20 грудня 2013 року скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді: М.В.
Дем'яносов О.П. Касьян О.В. Ступак С.П.
Штелик