У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
захист честі та гідності, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Ружинського
районного суду Житомирської області
від 17 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 28 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про захист
честі та гідності.

Позивач посилався на те, що він працює
директором філії «Бистрицька»
Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарське підприємство
«Нібулон» (далі - ТОВ СП «Нібулон»). У 2013
році відповідач написав декілька
листів на адресу генерального
директора ТОВ СП «Нібулон», у яких
міститься інформація, що не відповідає
дійсності, порочить його честь і
гідність. Крім того, ОСОБА_4 у
присутності односельців в усному
вигляді принижував честь і гідність
його дружини.

ОСОБА_3 просив захистити його честь і
гідність, а саме: щоб відповідач
написав листа генеральному директору
ТОВ СП «Нібулон» про те, що викладені у
його листах факти не відповідають
дійсності, зобов'язати відповідача
вибачитись перед його дружиною ОСОБА_5,
стягнути з відповідача 5 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ружинського районного суду
Житомирської області від 17
березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 28 квітня 2014
року, позов задоволено частково.
Визнано недостовірними та такими, що не
відповідають дійсності, порушують
права та ділову репутацію ОСОБА_3,
відомості, викладені у листах ОСОБА_4 на
ім'я генерального директора ТОВ СП
«Нібулон» Вадатурського О.О.
Зобов'язано ОСОБА_4 спростувати
вищевказану недостовірну інформацію
протягом місяця у той спосіб, яким вона
була поширена. У решті вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 02 січня 2013 року
ОСОБА_4 написав листа генеральному
директору ТОВ СП «Нібулон»
Вадатурському О.О., в якому виклав
факти, які, на його думку, мали місце у
житті ОСОБА_3

18 травня 2013 року в ТОВ СП «Нібулон» був
зареєстрований лист від ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, який містив відомості
про ОСОБА_3, а 23 вересня 2013 року - лист
від ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що викладені у вказаних листах
відомості не відповідають дійсності,
порушують права та ділову репутацію
ОСОБА_3

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен
має право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканними. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову про захист
гідності, честі чи ділової репутації, є
сукупність таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Відповідно до ст. 40 Конституції України
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 лютого 2009 року №
1 «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»
роз'яснено, що у випадку, коли особа
звертається до зазначених органів із
заявою, в якій міститься та чи інша
інформація, і в разі, якщо цей орган
компетентний перевіряти таку
інформацію та надавати відповідь,
проте в ході перевірки інформація не
знайшла свого підтвердження, вказана
обставина не може сама по собі бути
підставою для задоволення позову,
оскільки у такому випадку мала місце
реалізація особою конституційного
права, передбаченого статтею 40
Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Про зазначене йдеться й у Рішенні
Конституційного Суду України від 10
квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про
поширення відомостей).

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги, що
відповідач під час звернення до
генерального директора ТОВ СП
«Нібулон» реалізовував своє право на
звернення; належним чином не перевірив,
з якою метою відповідачем направлялись
вказані листи генеральному директору
ТОВ СП «Нібулон», а саме: з метою
доведення таких відомостей до
громадськості чи окремих громадян або
з метою їх перевірки уповноваженими на
це законом іншими посадовими особами.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами в повному
обсязі не встановлені, судові рішення
не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Ружинського районного суду
Житомирської області від 17 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 28 квітня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана