Справа № 461/3161/14
Головуючий у 1 інстанції: Государський
Провадження № 22-ц/783/4531/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

без участі сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною ОСОБА_2 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 07 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 07 травня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_2 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди -
відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду є незаконним і
необґрунтованим, винесене з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи. Вважає, що дане рішення було
прийнято без дотримання Конституції
та законів України, суддя Галицького
районного суду м. Львова в
оскаржуваному рішенні не оцінив всіх
доказів і даний позов був вирішений
відповідно до його внутрішнього
переконання, але не грунтувався на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Сторони в судове засідання не
з»явилися, хоча про час і місце
розгляду справи були належно
повідомлені, тому розгляд справи
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
здійснюється колегією суддів за
відсутності осіб, які беруть
участь у справі та без здійснення
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу відповідно до ч.2
ст.197 ЦПК України (а.с.107-108).

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що позивач звернувся в суд
з позовом до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
посилаючись на те, що внаслідок
неправомірних дій відповідача, що
полягали у невиплаті йому відповідних
нарахувань на момент звільнення з
органів внутрішніх справ з посади
старшого оперуповноваженого відділу
Державної служби боротьби з
економічною злочинністю Сокальського
районного відділу УМВСУ у Львівській
області, що порушено його
конституційні права. Просив суд
стягнути з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області 37 000 грн.
матеріальної шкоди та 1 000 000 моральної
шкоди.

Відповідно до ч.1,2 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим,
органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки; якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; в інших
випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що наказом
управління МВС України у Львівській
області №442 о/с від 22.12.2006 року ОСОБА_2
звільнено з посади старшого
оперуповноваженого відділення
Державної служби боротьби з
економічною злочинністю Сокальського
районного відділу УМВС України.

Постановою колегії суддів Вищого
адміністративного суду України №
К-44801/12 від 29.08.2012 року касаційну скаргу
ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову
Сокальського районного суду
Львівської області від 16 червня 2008 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суд від 30.03.2009 року
скасовано. Ухвалено нове судове
рішення. Позов ОСОБА_2 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Львівській обасті, Головного
управління Міністерства внутрішнії
справ України у Львівській області про
проведення перерахунку призначеної
пенсії задовольнено частково. Визнано
незаконними дії Головного управління
МВС України у Львівській області щодо
нарахування ОСОБА_2 пенсії у
заниженному розмірі без врахування
отримуваних ним додаткових видів
грошового забезпечення та перерахунок
та виплату ОСОБА_2 у відповідності до ч.3
ст.43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової слуби та деяких інших осіб»,
в редакції Закону від 04.04.2006 року з
розміру грошового забезпечення за
останньою посадою перед звільненням з
урахуванням усіх надбавок з часу
призначення йому пенсії за вислугу
років.

Відмовляючи у задоволені даного позову
районний суд виходив з того, що
позивачем не доведено причинний
зв'язок між заподіяною йому
матеріальною та моральною шкодою та
неправомірними діями відповідача,
також не доведено розміру матеріальної
та моральної шкоди, крім того не
доведено вину відповідача у її
заподіянні.

Судова колегія погоджується з
висновками суду з таких підстав.

Законом України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» передбачено
випадки та підстави і види
відшкодування майнової та моральної
шкоди громадянину (ст.ст. 1-3 Закону).

Частинами 4,5 ст.4 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» передбачено, що
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні
дії органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року
роз'яснено, що розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні
мати на увазі, що відповідно до статей
440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна
особі і майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та
є вина зазначеної особи, а коли це
було наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Згідно п.16 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» №6 від 01.11.1996
року суди мають суворо додержувати
передбаченого ст.56 Конституції
України права особи на відшкодування
за рахунок держави чи органів
місцевого самоврядування матеріальної
та моральної шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органів державної
влади, місцевого самоврядування,
їх посадових і службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної шкоди» №4 від 31.03.1995 року
обов'язковому доведенню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача, та
вини останнього в її заподіянні.

З врахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо відмови в
задоволенні даного позову, та вважає,
що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини у справі,
подані сторонами докази.

Отже не встановлено наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням відповідача і не
встановлено вину відповідача у
заподіянні шкоди.

Посилання апелянта, що зазначені в
апеляційній скарзі, нічим не
підтвердженні та спростовуються
матеріалами справи.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає цим
вимогам.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Не встановлено підстав для задоволення
клопотання щодо звернення до
Верховного Суду України у зв"язку з
неоднозначним застосуванням вимог
закону.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст.
314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 07 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.