АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Семенюк Т.А.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного
суду м. Києва від 22 січня 2014 року у
справі за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на дії головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції м. Києва
Коваль Л.І. та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 звернулися до суду зі скаргою, в
якій просили визнати неправомірними
дії головного державного виконавця
Коваль Л.І. та зобов'язати вжити заходи
для скасування постанов про відмову у
відкритті виконавчих проваджень.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 22.01.2014 року в задоволенні
скарги відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали
апеляційну скаргу, у якій просять
скасувати ухвалу суду та постановити
нову, якою задовольнити скаргу.
Посилаються на неправильне
застосування норм процесуального
права. А саме, суд порушив вимоги Закону
України «Про виконавче провадження».

Сторони в судове засідання не
з`явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомили, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у їх відсутності, за правилами ч.
2 ст. 305 ЦПК України.

№ апеляційного провадження: Справа №
22-ц-796/3581/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Кириченко
Н.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.Вислухавши
доповідь судді, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 01.04.2013 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 24.07.2013 року вселено ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 та
зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і
ОСОБА_10 не чинити перешкод у
користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
всіма приміщеннями цієї квартири.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 3 050 грн. збитків
солідарно та по 974, 25 грн. судових витрат
з кожного.

21.08.2013 року на підставі рішення було
видано виконавчі листи.

12.09.2013 року виконавчі листи були
пред'явлені до виконання всіма
скаржниками до ВДВС Дарницького РУЮ м.
Києва з відповідними заявами.

13.09.2013 року головним державним
виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ м.
Києва Коваль Л.І. винесено постанови
про відмову у відкритті виконавчих
проваджень, у зв'язку з тим, що у
резолютивній частині виконавчого
документу зазначено дві дії
примусового характеру, а саме: вселення
та зобов'язання не чинити перешкод у
користуванні всіма приміщеннями в
АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд
першої інстанції виходив з положень ст.
26 Закону України «Про виконавче
провадження», згідно з якою державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження. Суд першої
інстанції в ухвалі зазначив, що на
кожну вимогу має бути виданий окремий
виконавчий документ.

Колегія суддів не може погодися з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не
відповідають встановленим обставинам
та нормам процесуального права.

Згідно зі ст. ст. 1, 11 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, зазначених у цьому
законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів. Державний
виконавець зобов`язаний вжити заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим законом,
неупереджено, своєчасно і повно
вчиняти виконавчі дії.

Виконання судового рішення є
завершальною стадією судового
розгляду, а відтак і завершальним
етапом у процесі реалізації захисту
цивільних прав.

Таким чином особа, права та інтереси
якої поновлено рішенням суду, яке
набрало законної сили має законні
сподівання на поновлення такого права
в реальності, та у випадку не виконання
рішення боржниками у добровільному
порядку має право на сподівання, що
будуть застосовуватися правові
механізми щодо примусового виконання
рішення суду.

Саме до цього зводиться практика
Європейського суду з прав людини.

Після винесення постанов державним
виконавцем про відмову у відкритті
виконавчих проваджень, у зв`язку з тим,
що у виконавчих листах вказано дві
окремі вимоги ОСОБА_1 звернулася до
суду із заявою про видачу виконавчих
листів, на кожну примусову дію окремо.

Разом з тим, листом від 24.12.2013 року суд
відмовив ОСОБА_1 у видачі окремих
виконавчих листів та рекомендував
звернутися до суду із скаргою на дії
державного виконавця, щодо
безпідставної відмови у відкритті
виконавчого провадження.

ОСОБА_1 разом з іншими стягувачами
звернулася до суду із такою скаргою.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд
фактично висловив протилежну правову
позицію та не звернув уваги і не надав
будь - якого обґрунтування правовій
позиції, висловленій у своєму ж листі.

Суд розглянув справу без участі
державного виконавця та не з`ясував у
останнього питання щодо можливості
відкриття виконавчого провадження в
частині вселення та чи є зазначення у
виконавчому листі про зобов`язання не
чинити перешкоди у користуванні
житловим приміщенням такою обставиною,
що виключає здійснення виконавчого
провадження.

Пункт 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження» вказує як на
підставу для відмови у відкритті
виконавчого провадження наявність
лише інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Ні дана норма, ні інші норми цього
закону прямо не передбачають
неможливості здійснення виконавчого
провадження у разі зазначення у
виконавчому документі двох дій, одна з
яких випливає з іншої.

Оскільки за матеріалами справи
вбачається, що суд не вжив заходів,
направлених на можливість виконання
рішення суду, не з`ясував питання про
те, чи є зазначення у виконавчому листі
двох дій примусового характеру
обставиною, передбаченою законом, яка
повністю виключає здійснення
виконавчого провадження, ухвала суду
підлягає скасуванню з передачею
питання на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м.
Києва від 22 січня 2014 року скасувати з
передачею питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді