ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до державного
підприємства «Донецька залізниця» про
поновлення на роботі, визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення за касаційною скаргою
державного підприємства «Донецька
залізниця» на рішення Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 9 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 17 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що вона з 2005 року працює в
Пасажирському вагонному депо
Маріуполь на посаді начальника поїзда
на підставі контракту від 20 травня 2005
року, який згодом переукладався,
останній контракт про роботу на посаді
начальника поїзду був укладений 7
вересня 2011 року. 6 грудня 2013 року вона
отримала наказ від 6 грудня 2013 року про
припинення трудового договору
(контракту), згідно якого звільнення
відбулося на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП
України за перевезення безквиткових
пасажирів. Оспорюючи наказ про
звільнення, позивач указувала на те, що
вона перевозила трьох пасажирів без
проїзних документів на підставі листа
Лінійного управління Міністерства
внутрішніх справ Російської Федерації
ст.. Москва-Курськ про сприяння в
проїзді трьох пасажирів у зв'язку із
службовою необхідністю, а тому, будучи
обізнаною, що згідно з Законом України
«Про міліцію» вона повинна сприяти
працівникам міліції у здійсненні їх
діяльності та прийняла цих осіб
надавши їм службові місця, у зв'язку із
чим вважає відсутнім порушення умов
контракту в своїх діях.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 9
січня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 17 березня 2014 року, позов
задоволено. Визнано незаконним та
скасовано наказ від 6 грудня 2013 року про
припинення трудового контракту з
ОСОБА_3 за п. 8 ст. 36 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника
пасажирського проїзду у резерв
провідників 2 групи в ДП
«Донецька залізниця» Пасажирське
вагонне депо Маріуполь з 7 грудня 2013
року.

У касаційній скарзі ДП «Донецька
залізниця» просить скасувати судові
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, з висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що акт
перевірки про перевезення
безквиткових пасажирів складений
працівниками іншої держави,
перевезення безквиткових пасажирів
здійснювалось на підставі листа
органів міліції, позивач не була
попереджена про розірвання трудового
контракту та звільнення за два тижні, а
перебування працівника за трудовим
контрактом на листку тимчасової
непрацездатності не перешкоджає
звільненню в період тимчасової
непрацездатності. Тому суди дійшли
висновку про незаконність наказу про
звільнення, скасували його та поновили
позивача на роботі.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України
контракт є особливою формою трудового
договору, в якому строк його дії, права
обов'язки і відповідальність сторін,
умови матеріального забезпечення і
організації праці, умови розірвання
договору, в тому числі дострокового,
можуть встановлюватися угодою сторін.
Сфера застосування контракту
визначається законами України.

Частиною 3 ст.15 Закону України «Про
залізничний транспорт» встановлено, що
працівники залізничного транспорту
загального користування, які
здійснюють обслуговування пасажирів,
працевлаштовуються на підприємства
пасажирського залізничного транспорту
загального користування за
контрактною формою трудового договору.
Перелік категорій та посад працівників
залізничного транспорту, які
працевлаштовуються за контрактною
формою трудового договору, затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 15 липня 1997 року №764.

Як зазначено у п.13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6
листопада 1992 року № 9 (з наступними
змінами) «Про практику розгляду судами
трудових спорів», вирішуючи позови про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за п.8 ст.36 КЗпП, судді повинні мати на
увазі, що на підставі цієї норми
припиняється трудовий договір за
наявності умов, визначених сторонами в
контракті для його розірвання.

Відповідно до ст. 36 п. 8 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є підстави, передбачені
контрактом.

Умовами контракту укладеному між
сторонами 7 вересня 2011 року чітко
визначені підстави припинення та
розірвання контракту.

Судами встановлено й це убачається з
матеріалів справи, ОСОБА_3
перебувала в трудових відносинах з ДП
«Донецька залізниця».

Додатковою угодою від 28 березня 2013 року
до контракту від 7 вересня 2011 року пункт
18 «Додаткові підстави припинення та
розірвання контракту, не передбачені
чинним законодавством» доповнено
пунктом, а саме: встановлення факту
перевезення безквиткових пасажирів
або надлишкової поклажі особисто або
членами поїзної бригади. (а.с. 28).

Відповідно до п.18 контракту, укладеному
між ДП «Донецька залізниця» та ОСОБА_3
додатковою угодою для припинення та
розірвання контракту є встановлення
факту перевезення безквиткових
перевезень та надлишкової ручної
поклажі.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з актом від 17 серпня 2013 року у
поїзді, начальником якого була позивач,
були виявлені три безквиткових
пасажира (а.с. 12-13). Указаний акт ОСОБА_3
без зауважень.

Згідно із повідомлення від 18 вересня 2013
року адміністрація вагонного депо
Маріуполь повідомила ОСОБА_3 про те, що
з нею буде припинено контракт від 7
вересня 2011 року у відповідності з
розділом 18 п. «а» зазначеного контракту
та додаткової угоди до нього. ОСОБА_3
від ознайомлення під підпис і
одержання на руки повідомлення
відмовилася, про що складено акт (а.с. 29).

Згідно наказу від 6 грудня 2013 року
ОСОБА_3 звільнена з 7 грудня 2013
року за п. 8 ст. 36 КЗпП України з посади
начальника поїзда резерву провідників
2 групи дільниці з обслуговування
пасажирських вагонів на шляху
прямування з порушенням умов контракту
(а.с. 20).

Указаний наказ був отриманий ОСОБА_3 6
грудня 2013 року.

Отже, причиною звільнення позивача з
роботи стало виявлення у її вагоні
безквиткових пасажирів, тобто
порушення провідником умов контракту.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про поновлення позивача на
роботі у порушенні вимог ст. ст. 213, 214
ЦПК України не звернув уваги на
зазначені обставини справи, заперечень
відповідача не перевірив щодо
обґрунтованого звільнення з роботи
ОСОБА_5, та обмежився лише поясненнями
позивача щодо відсутності її вини у
перевезенні безквиткових пасажирів у
поїзді, де вона працювала начальником;
не приймаючи складений акт як доказ
вини начальника поїзда у перевезенні
безквиткових пасажирів, суд у
порушення зазначених норм
процесуального права не надав йому
правової оцінки відповідно до положень
закону, не навів правові норми, які б
звільняли працівника від
відповідальності. Висновки суду про те,
що вказані у акті пасажири були
працівниками міліції не надано, акт
начальником поїзду підписаний ОСОБА_5
без будь-яких заперечень.

Апеляційний суд у порушення ст. 303 ЦПК
України на допущені порушення судом
першої інстанції порушення норм
процесуального права уваги не звернув
і залишив рішення суду першої
інстанції в силі.

З огляду на викладене постановлені
судами рішення не можна вважати
законними та обґрунтованими, вони
підлягають скасуванню, а справа -
передачі на новий розгляд до суду
першої інстанції з підстав
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного
підприємства «Донецька залізниця»
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 9
січня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 17 березня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко