У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Кадєтової О.В., Ізмайлової Т.Л., Мостової
Г.І., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 в особі
законного представника ОСОБА_8 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_9 на
рішення апеляційного суду Луганської
області від 28 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з указаним позовом, в якому, з
урахуванням уточнень, просила стягнути
на її користь з ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
його законного представника ОСОБА_8,
матеріальну шкоду у сумі 8 085 грн 11 коп.,
моральну шкоду у сумі 3 000 грн та витрати
на правову допомогу.

На обґрунтування вимог позивач
посилалася на те, що 23 травня 2010 року
ОСОБА_10 завдав її сину ОСОБА_11 тілесні
ушкодження, які потягли за собою розлад
його здоров'я.

Постановою Лисичанського міського
суду Луганської області від 09 лютого 2012
року відносно ОСОБА_10 застосовано
заходи виховного характеру у вигляді
передачі його під нагляд матері.

У зв'язку із заподіяними ушкодженнями
ОСОБА_11 з 23 травня 2010 року до 02 червня 2010
року перебував на стаціонарному
лікуванні у хірургічному відділенні з
діагнозом ЗЧМТ, СГМ та у період з 05
червня 2010 року до 26 червня 2010 року у
офтальмологічному відділенні ЦМЛ м.
Лисичанська з діагнозом контузія
очного яблука посттравматичний
гемофтальм лівого ока. Також, 19 червня
2010 року ОСОБА_11 невропатологом було
призначено лікування, яке він проходив
до 27 вересня 2010 року, однак стан
здоров'я не поліпшився та він змушений
був звертатися до лікаря, та у період із
16 серпня 2012 року до 27 серпня 2012 року
повторно перебував на стаціонарному
лікуванні у офтальмологічному
відділенні ЦМЛ м. Лисичанськ.

Діями ОСОБА_10 їй було заподіяно
моральну шкоду, яка полягає у душевних
стражданнях через протиправні дії щодо
її сина, заподіяння йому тілесних
ушкоджень, зміну її звичайного
життєвого укладу та погіршення її
стану здоров'я.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 01 листопада 2013
року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а у разі
відсутності у неповнолітньої особи
майна, достатнього для відшкодування
завданої шкоди, з його законного
представника ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
завдану матеріальну шкоду у сумі 369 грн.
В іншій частині позовних вимог
відмовлено за безпідставністю.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 28 січня 2014 року рішення
Лисичанського міського суду
Луганської області від 01 листопада 2013
року змінено, скасовано його в частині
стягнення з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а у
разі відсутності у неповнолітньої
особи майна, достатнього для
відшкодування завданої шкоди, з його
законного представника ОСОБА_8 на
користь ОСОБА_6 завдану матеріальну
шкоду у сумі 369 грн 10 коп.

Ухвалено у цій частині нове рішення,
яким стягнуто із ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
на користь ОСОБА_6 у відшкодування
матеріальної шкоди 4 628 грн 75 коп. В
іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 та його
представник ОСОБА_9 порушують питання
про скасування рішення суду
апеляційної інстанції із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Судами встановлено, що 23 травня 2010 року
неповнолітній ОСОБА_10 заподіяв
неповнолітньому ОСОБА_11 легкі тілесні
ушкодження, які потягли за собою
короткочасний розлад здоров'я та
полягали у закритій черепно-мозковій
травмі, СГМ пароорбітальної гематомі
лівого ока, контузії очного яблука
зліва, пост травматичного гемофтальма
зліва.

У зв'язку з отриманими тілесними
ушкодженнями ОСОБА_11, у період з 23
травня 2010 року до 02 червня 2010 року
перебував на стаціонарному лікуванні у
хірургічному відділенні з діагнозом
ЗЧМТ, СГМ та у період з 05 червня 2010 року
до 26 червня 2010 року у офтальмологічному
відділення ЦМЛ м. Лисичанська з
діагнозом контузія очного яблука
посттравматичний гемотальм лівого ока.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині відшкодування матеріальної
шкоди та відшкодування шкоди матір'ю
неповнолітньої дитини, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що сума
витрачена позивачем на придбання ліків
становить 4 268 грн 75 коп., і це
підтверджено наявними у справі
платіжними документами та
неповнолітня особа (у віці від
чотирнадцяти до вісімнадцяти років)
відповідає за завдану нею шкоду
самостійно на загальних підставах, при
цьому вказав, що відсутні підстави для
відшкодування шкоди матір'ю дитини,
оскільки вона не була залучена до
участі у справі в якості
співвідповідача.

Таким чином, вирішуючи спір, суд
апеляційної інстанції, у відповідності
до положень ст. 212 ЦПК України, всебічно,
повно, об'єктивно дослідив наявні у
справі докази, врахував, що
відповідачем не наведено обставин, які
б свідчили про неналежність поданих
позивачем доказів, суду таких не
представлено та не спростовано доводи
позивача, зокрема, які саме препарати
та медичні ліки були витрачені на
лікування ОСОБА_11 та які ліки потрібні
були для його лікування.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарги про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права і
порушення норм процесуального права
безпідставні.

Враховуючи наведене колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги і
залишення рішення суду апеляційної
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та його
представника ОСОБА_9 відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 28 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов О.В.
Кадєтова Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова
Д.О. Остапчука