ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6161/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

за участю секретаря - Цибулюк М.А.,
Живицької Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
«Оранта», за участю третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
про визнання дій неправомірними,
окремих положень договору недійсними
та стягнення страхового
відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду
з позовом до Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» про визнання дій
неправомірними, окремих положень
договору недійсними та стягнення
страхового відшкодування.

Свої позовні вимоги обгрунтовує
тим, що 3 березня 2009 року між позивачем
та відповідачем укладено договір
добровільного страхування
транспортного засобу №
К7035-009/09/СТ, відповідно до умов якого
страховик бере на себе зобов`язання у
разі настання страхового випадку
виплатити страхувальникові страхове
відшкодуквання за шкоду, заподіяну
застрахованному транспортному засобу -
автомобілю KIA CARENS, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, власником
якого є позивач. Зазначений
транспортний засіб під керуванням
позивача зазнав механічних пошкоджень
в результаті дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася 28.05.2011 року. На
виконання умов договору страхування,
позивач звертався до ВАТ НАСК «Оранта»
із заявою про виплату страхового
відшкодування, надавши всі необхідні
документи для отримання страхового
відшкодування. Відповідно до рахунку
фактури від 02.06.2011 року застраховане за
договором майно зазнало пошкоджень на
суму 68 391,18 грн., яка є в межах страхової
суми за договором. Проте, відповідачем
здійснена виплата в розмірі 6 527,98 грн.
Листом № 09-02-09/5426 від 14.03.2013 року,
відповідач повідомив позивача про те,
що 07.06.2011 року було проведено
автотоварознавче дослідження № АА 8480
НА-07.06/5, згідно з яким вартість
відновлювального ремонту пошкодженого
транспорту складає 65 112,98 грн. і
становить більше ніж 75% страхової суми,
яка згідно Додатку № 1 становить 70 330,40
грн. Водночас 13.07.2011 року було
затверджено протокол результатів
аукціону № 3708, згідно з яким ринкова
вартість пошкодженого транспортного
засобу становить 60 000,00 грн.
Відповідно до п. 12.11.2 Договору
страхування кошти в розмірі 6 527,98 грн.
були перераховані 31.08.2011 року на
рахунок ПАТ «Укрсоцбанк». Друга
частина виплати у розмірі 30% обчисленої
суми страхового відшкодування буде
сплачена за умови надання документів,
що підтверджують факт відчуження
транспортного засобу особі переможцю.
Не погоджуючись з цим, позивач
звернувся до суду з зазначеним позовом
та просив суд, керуючись Законом
України «Про захист прав споживачів»
визнати дії відповідача щодо відмови у
виплаті страхового відшкодування
неправомірними, визнати підпункт 12.6.5
пункту 12.6 та пункт 12.11 Договору
добровільного стразування
транспортного засобу від 03.03.2009 року
недійсним та стягнути з відповідача
невиплачену частину страхового
відшкодування у розмірі 61159,90 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з`явився, причини неявки
суду не відомі.

Представник третьої особи в
судовому засіданні надав пояснення
стосовно предмету спору, та просив суд
прийняти рішення згідно вимог чинного
законодавства.

Вислухавши пояснення
представників позивача та третьої
особи, враховуючи, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.03.2009 року
між сторонами укладено договір
добровільного страхування
транспортного засобу (Банківське
КАСКО) № К7035-009/09/СТ, відповідно до умов
якого об'єктом страхування є майнові
інтереси страхувальника, пов'язані з
володінням, користуванням або
розпорядженням транспортним засобом
зазначеним у додатку до цього Договору.
У відповідному додатку до договору
визначаються умови страхування для
відповідного періоду за цим Договором.

Додатком №1 до вищезгаданого
договору страхування визначено, що
застрахованим майном є автомобіль KIA
CARENS, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, власником якого є позивач.
Строк дії договору страхування
вказаним додатком встановлено з 06.03.2009
року по 04.03.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 Цивільного
кодексу України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Статтею 6 Закону України «Про
страхування» передбачено, що
добровільне страхування - це
страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником і
страховиком. Конкретні умови
страхування визначаються при
укладенні договору страхування
відповідно до законодавства.

Отже, при настанні страхового
випадку правовідносини між сторонами
регулюються виключно умовами
укладеного між ними договору
страхування.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про
страхування» страховий випадок - подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Судом встановлено, що 28.05.2011 року,
під час дії договору страхування,
сталася дорожньо-транспортна пригода,
в результаті якої застрахований
автомобіль отримав механічні
пошкодження.

ОСОБА_2 на виконання умов договору
страхування звернувся до ВАТ НАСК
«Оранта» із заявою про страхову подію
та виплату страхового відшкодування,
надавши всі необхідні документи для
отримання страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 990 ЦК України
страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).

За змістом ст. 9 Закону України
«Про страхування» страхова виплата -
грошова сума, яка виплачується
страховиком відповідно до умов
договору страхування при настанні
страхового випадку. Розмір страхової
суми визначається договором
страхування або чинним законодавством
під час укладання договору страхування
чи зміни договору страхування.
Страхове відшкодування - страхова
виплата, яка здійснюється страховиком
у межах страхової суми за договорами
майнового страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

За умовами п. 5.1 договору
страхування страхова сума - це грошова
сума у межах якої страховик відповідно
до умов цього договору зобов'язаний
провести виплату страхового
відшкодування при настанні страхового
випадку. Розмір страхової суми
визначається сторонами у додатках до
цього договору. Відповідно до
Додаткової угоди № 1 від 01.03.2011 року
страхова сума за період з 06.03.2011 р. по
05.03.2012 року становить 70 330,40 грн.

Пунктом 12.4 договору страхування
встановлено, що вартість
відновлювального ремонту визначається
на підставі висновків аварійного
комісара страховика або спеціаліста
узгодженої зі страховиком експертної
організації.

З матеріалів справи вбачається,
що 07.06.2011 року було складено
автотоварознавче дослідження № АА 8480
НА-07.06/5, згідно з яким вартість
відновлювального ремонту пошкодженого
транспорту KIA CARENS, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 65
112,98 грн. і становить більше ніж 75%
страхової суми, яка згідно Додаткової
угоди № 1 становить 70 330,40 грн.

13.07.2011 року було затверджено
протокол результатів аукціону № 3708,
згідно з яким ринкова вартість
пошкодженого транспортного засобу KIA
CARENS, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 склала 60 000,00 грн.

Зазначене дослідження проведено
у відповідності до п. 12.4 договору
добровільного страхування й
представником позивача не оскаржено,
клопотання про призначення судом
відповідної експертизи не заявлено.

Пунктом 12.11 договору страхування
встановлено, якщо страхова сума,
встановлена цим договором для
транспортного засобу, відповідає його
дійсній вартості на момент укладення
цього договору, а вартість відновлення
(ремонту) цього пошкодженого
транспортного засобу перевищує 75%
страхової суми, то страховик має право
провести розрахунок та виплату
страхового відшкодування в межах
страхової суми за одним із наступних,
визначених страховиком варіантів.

Пунктом 12.11.2 договору страхування
визначено, що страхове відшкодування,
обчислюється як різниця між дійсною
вартістю транспортного засобу до
пошкодження (на дату настання
страхового випадку) і дійсною вартістю
пошкодженого в наслідок настання
страхового випадку транспортного
засобу, розміром безумовної франшизи
та сумою інших відрахувань відповідно
до умов цього договору. Дійсна вартість
транспортного засобу до пошкодження
(на дату настання страхового випадку)
визначається на підставі висновків
аварійного комісара страховика або
спеціаліста узгодженої зі страховиком
експертної організації, виконаних
відповідно до методики товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів.

Дійсна вартість пошкодженого
транспортного засобу визначається
страховиком шляхом проведення
маркетингового дослідження з
визначення вартості такого
транспортного засобу. У цьому випадку
страховик зобов`язаний забезпечити
страхувальнику можливість реалізації
пошкодженого транспортного засобу за
визначеною в результаті проведення
маркетингового дослідження ціною.
Виплата страхового відшкодування
здійснюється після надання
страхувальником документів, що
підтверджують факт відчуження
пошкодженого тарнспортного засобу
особі, яку визначив страховик. У разі
ненадання страхувальником зазначених
вище документів страховик має право
здійснити виплату страхового
відшкодування двома частинами:

1) перша - у розмірі 70% обчисленої
суми страхового відшкодування
сплачується у строки, встановлені
п.11.4.1. Договору;

2) друга - у розмірі 30% обчисленої
суми страхового відшкодування
сплачується за умови надання
страхувальником документів, що
підтверджуєть факт відчудження
пошкодженого транспортного засобу
особі, яку визначив страхувальник.

Відповідно до п.п.12.6.3 п.12.6
договору страхування розмір
страхового відшкодування за
пошкоджений, знищений або втрачений
застрахований тарнспортний засіб
визначається за вирахуванням розміру
франшизи, обумовленої договором (703,30
грн.).

Враховуючи, що відповідно до умов
договору страхування, перша частина
страхового відшкодування у розмірі 70%
обчислена як: (70 330,40 грн. - 60 000,00грн.) x0,70
- 703,30 = 6 527,98 грн. була перерахована
31.08.2011 р., що не заперечується
представником позивача, а друга
частина виплати у розмірі 30% обчисленої
суми страхового відшкодування буде
сплачено за умови надання документів,
що підтверджуєть факт відчудження
пошкодженого транспортного засобу
особі переможцю інтернет-аукціону, суд
дійшов до висновку про відсутність
правових підстав для виплати позивачу
залишкової суми страхового
відшкодування.

Відповідно до приписів ст. 10
Цивільного процесуального кодексу
України (далі по тексту - ЦПК України)
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Водночас, статтею 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Окрім того, суд критично оцінює
вимогу представника позивача визнати
підпункт 12.6.5 пункту 12.6 та пункт 12.11
Договору добровільного стразування
тарнспортного засобу від 03.03.2009 року
недійсним, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3,5,6
ст.203 ЦК України, якими сформульовані
загальні вимоги до правочинів.

Відповідно ст. 230 ЦК України,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

В Постанові Пленуму
Верховного суду України від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин,
вчинений під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення.
Правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

На думку позивача відповідач,
ввівши в оману позивача виплатив
страхове відшкодуванняу сумі 6 527,98
грн., що більш ніж в десять разів менше
дійсної суми, яка підлягала
відшкодуванню.

Такі доводи позивача не
заслуговують на увагу, оскільки, згідно
ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено
обов'язковість договору для виконання
сторонами.

Підписавши договір, сторони
підтвердили свої права та обов'язки за
ним, погодились зі всіма умовами
договору, будь-яких належних в
розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України доказів
недійсності пунктів правочину
позивачем не надано, тому така вимога
не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд,
відмовляючи в задоволенні цивільного
позову, також відмовляє позивачу у
стягненні з відповідача на його
користь суми сплаченого судового
збору.

Керуючись стст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88,
208, 209, 212-215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного
товариства Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта», за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» про визнання дій
неправомірними, окремих положень
договору недійсними та стягнення
страхового відшкодування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ
ЛУЖЕЦЬКА
О.Р.