Справа № 727/3450/14-ц
Провадження № 2-п/727/48/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року. Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі: головуючого судді - Дудакова С.Є.

при секретарі - Никорчук Б.В.

за участі представників позивачки

· ОСОБА_1

· ОСОБА_2М

та представників відповідачки

- ОСОБА_3

· ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому посилалася на те, що 3 листопада 2008 року між нею та відповідачкою був укладений договір позики, за яким вона передала відповідачці 20 000 грн. та 1 000 Євро, а відповідачка зобов»язувалася повернути їй ці грошві кошти у строк в 1 рік з моменту отримання коштів, про що надала їй розписку про одержання грошових коштів, а також встановлений кінцевий термін до 3 листопада 2009 року.

Крім цього вказувала, що своє зобов»язання по даному договору відповідачка не виконала, борг не повернула, а тому просила стягнути з неї на свою користь 35 961,80 грн. заборгованість за договором позики, 6691,20 грн. втрати від інфляції, 4817,87 грн. 3% річних та 474,70 грн. сплаченого судового збору.

В судовому засіданні представники позивачки позов підтримали, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві і просили позов задоволити. Крім цього, пояснили, що добровільно повернути борг відповідачка не бажає. Позивачка на протязі часу з 19 лютого 2009 року по 8 серпня 2012 року відбувала покарання в мясцях позбавлення волі, а тому не могла на протязі цього часу звернутися до суду з даним позовом.

Також пояснили, що позивачка з 19 лютого 2009 року по 8 серпня 2012 року відбувала покарання в місцях позбавлення волі, а тому строк позовної давності почав свій плин саме з 8 серпня 2012 року.

Представники відповідачки в судовому засіданні позов не визнали, при цьому пояснили, що на даний час у позивачки сплинув строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Крім того пояснили, що відповідачка повністю розрахувалася з позивачкою але не отримала від неї про це ніяких підтверджень, а позов пред»явлений нею поданий з порушенням строку позовної давності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що дійсно мали та мають місце обставини, що стверджено копіями розрахунку втрат від інфляції, розписки відповідачки про отримання від позивачки 20 000 грн. та 1 000 Євро, листів-претензій позивачки на ім»я відповідачки.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

На підставі вимог ст.ст 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник обов»язується повернути позикодавцю ту ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики це односторонній договір, оскільки обов»язки виникають лише у однієї сторони позичальника, а права лише у позикодавця. На позичальника покладається обов»язок повернути позикодавцю грошові кошти у такий самій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такої самої якості та такого самого роду, що були передані йому позикодавцем, та сплатити винагороду (проценти), якщо договір не є безпроцентним, а позикодавцеві належить право вимагати від позичальника повернення позики та сплати винагороди, якщо договір не є безпроцентним.

Судом встановлено, що договір позики був укладений між позивачкою та відповідачкою, ствердженням чого є розписка відповідачки про отримання нею в борг від позивачки 20 000 грн. та 1 000 Євро, які зобов»язувалася повернути за 1 рік.

Слід вважати, що договір позики належить до реальних договорів і, отже, вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, а обов»язки з договору позики виникають тільки для однієї сторони позивальника, бо отримавши у власність передані йому позикодавцем гроші або речі, позичальник стає забов»язаним повернути позикодавцю таку ж суму грошей, або рівну кількість грошей такого ж роду і якості.

За таких обставин суд вважає, що позивачкою не пропущений строк позовної давності, і нею вірно визначені ціна предмет та зміст цього позову.

Керуючись статтями 207, 208 ч.1 п.3, 509, 525, 526, 530, 625, 626, 631, 1046, 1047, 1048, 1049 ч.1 п.1, 1051 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України суд, -

вирішив:

позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 борг в розмірі 35 961,80 грн. заборгованість за договором позики, 6691,20 грн. сума втрат від інфляції, 4817,87 грн. 3% річних та 474,70 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до палати в цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський райсуд м.Чернівці на протязі 10 днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: