АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4821/14
Головуючий 1-інстанції -
Справа № 620/475/13-ц
Категорія - договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого
судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії
- КРУГОВОЇ С.С.

- ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарях
- Шпарага О.О., Прудніковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Зачепилівського
районного суду Харківської області від
04 червня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новий Сад" , 3-я особа
Управління Держземагенства у
Зачепилівському районі Харківської
області про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки,-

в с т а н
о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до Зачепилівського районного суду
Харківської області з позовом до ТОВ
"Новий сад", в якому просив визнати
недійсними договори оренди земельних
ділянок №№ 23 і 23.1 від 20 червня 2008 року,
укладені між ним та відповідачем,
зобов"язати відповідача повернути йому
самовільно зайняті земельні ділянки,
розміром 3,58 га і 0,77 га, які розташовані
на території Миколаївської сільської
ради Зачепилівського району і стягнути
на його користь витрати зі сплати
судового збору.

У обгрунтування заявлених
вимог посилався на те, що йому на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю належить
земельна ділянка розміром 4,34 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Миколаївської сільської ради
Зачепилівького району.

Земельні ділянки розміром 3,58 і
0,77 га. використовує відповідач, на його
заяви від 19.03.2012 року відповів, що
користується цими ділянками на
підставі договорів оренди від 20 червня
2008 року.

Ніяких договорів він з
відповідачем не укладав, проте
відповідач відмовляється добровільно
визнати недійсним договори оренди та
повернути йому земельну ділянку, тому
він змушений звернутися до суду.

Ухвалою суду від 16.04.2014 року до
участі у справі в якості третьої особи,
що не заявляє самостійних вимог,
залучено Відділ Держземагенства у
Зачепилівському районі Харківської
області.

Рішенням Зачепилівського
районного суд Харківської області від
04 червня 2014 року ( з урахуванням ухвали
цього ж суду від 12.06.2014 року про
виправлення описки) позов ОСОБА_3
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення районного
суду і ухвалити нове, яким задовольнити
його позовні вимоги.

При цьому посилається на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
порушенням норм матеріального і
процесуального права та неналежну
оцінку наданих доказів.

У запереченнях на апеляційну
скаргу представник відповідача
просить відмовити у її задоволенні та
залишити рішення суду першої інстанції
без змін, як законне і обгрунтоване.

Заслухавши доповідь судді;
пояснення осіб, що беруть участь у
справі; перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
доходить висновку, що скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Рішення суду першої інстанції вказаним
вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 суд виходив із того, що він був
обізнаний у використані належної йому
земельної ділянки відповідачем, та про
намір останнього укласти з ним договір
оренди ще у 2008 році. Прийняття орендної
плати та не оспорювання її розміру
свідчить про вчинення дій, спрямованих
на прийняття спірних договорів до
виконання та схвалення цих договорів ,
що вказує на їх чинність. Вважав, що у
відповідності до ч.2 ст.218 ЦК України
правочин для якого законом встановлена
його недійсність у разі недодержання
вимоги щодо письмової форми, у разі
спору може бути визнаний судом дійсним,
якщо одна із сторін вчинила дію, а друга
сторона підтвердила її вчинення шляхом
прийняття виконання. Також зазначив, що
навіть за відсутності підпису позивача
в акті приймання-передачі суд враховує,
що відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України
умовами укладення договору є
пропозиція однієї сторони укласти
договір ( оферта) і прийняття
пропозиції ( акцепт) другою стороною.
Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК УКраїни якщо
особа, яка одержала пропозицію укласти
договір, у межах строку для відповіді
вчинила дію відповідно до вказаних у
пропозиції умов договору (
відвантажила товари, надала послуги,
виконала роботи, сплатила відповаідну
суму грошей тощо), яка засвідчує її
бажання укласти договір, ця дія є
прийняттям пропозиції, тобто ОСОБА_3
надав у користування ТОВ " Новий сад"
земельні ділянки, таким чином
розпорядившись ними як орендодавець,
за що у подальшому отримував плату.

Проте з таким висновками суду першої
інстанції в повній мірі погодитись не
можна, оскільки вони не ґрунтуються на
нормах матеріального закону та не
відповідають доказам у справі.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на підставі
державного акта на право власності на
землю від 01 жовтня 2002 року позивач є
власником земельної ділянки загальною
площею 4,34 га із цільовим призначенням
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
(а.с. 8).

Згідно договору оренди земельної
частини (паю) № 23 від 20.06.2008 року ОСОБА_3
надав, а "Новий сад" прийняв в строкове
платне користування земельну ділянку,
площею 3,58 га строком на 10 років. ( а.с.17-20)

Згідно договору оренди земельної
частини (паю) № 23.1 від 20.06.2008 року ОСОБА_3
надав, а "Новий сад" прийняв в строкове
платне користування земельну ділянку,
площею 0,77 га строком на 10 років.( а.с.9-12)

06.07.2009 року вказані договори
зареєстровані у Державному реєстрі
земель, про що вчинені відповідні
записи.

З актів передачі-приймання до вказаних
договорів оренди вбачається, що
ОСОБА_3 передав, а ТОВ"Новий сад"
прийняло земельні ділянки, площею 3,57
га. і 0,77 га. для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
(а.с.13,21)

Згідно із частиною 2 статті 207 ЦК
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 14 Закону України "Про оренду
землі", чинною на час виникнення
спірних правовідносин, встановлено, що
договір оренди землі укладається у
письмовій формі.

Із висновку судово-почеркознавчої
експертизи від 28 березня 2014 року № 2450,
проведеної Харківським
науково-дослідним інститутом судових
еспертиз імені засл.проф. М.С.Бокаріуса
вбачається, що підписи в договорах
оренди землі від 20 червня 2008 року №№ 23
і 23.1 в графі "Орендодавець", та в актах
передачі -приймання земельних ділянок
до цих договорів оренди в графі
"Земельну ділянку передав" виконані не
ОСОБА_3, а іншою особою. (а.с. 96-98).

Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Посилання суду в рішенні на те, що
ОСОБА_3 було відомо про бажання та намір
ТОВ «Новий сад» укласти з ним договір
оренди земельних ділянок ще в 2008 році
має характер припущення, проте згідно з
вимогами ч.4 ст.60 ЦПК України
доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Жодних належних та допустимих доказів
на підтвердження факту направлення на
адресу позивача пропозиції щодо
укладення договору, або проекту
договору оренди земельної ділянки
відповідач до суду не надав.

За таких обставин, суд дійшов
передчасного висновку, шо спірні
договори оренди землі відповідали
волі позивача та вимогам матеріального
права.

Отримання позивачем орендної
плати та не оспорювання її розмірів на
впливає на цей висновок суду, оскільки
не може свідчити про укладення між
сторонами договорів оренди з
дотриманням вимог законодавства.

Неповне з"ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
неправильне застосування норм
матеріального права відповідно до
ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК
УКраїни з відповідача підлягають
стягненню на користь позивача понесені
та документально підтверджені судові
витрати зі сплати судового збору при
зверненні до суду і за апеляційну
скаргу та за проведення судової
почеркознавчої експертизи. ( а.с.1,
95,159,181)

Керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307,
ст.ст.309,313,314,316,317,319,324 ЦПК України судова
колегія , -

В И Р І
Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Зачепилівського
районного суду Харківської області від
04 червня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити. Визнати недйсними
договори оренди землі №№ 23., 23.1 від
20.06.2008 року, укладені від імені ОСОБА_3 з
Товариством з обмеженою
відповідальністю " Новий Сад".

Зобов"язати Товариство з
обмеженою відповідальністю " Новий Сад"
повернути ОСОБА_3 належну йому на
підставі Державного акту 1-ХР № 025987
земельну ділянку, площею 4,34 га. для
ведення товарного
сільскогосподарського виробництва, що
розташована на території
Миколаївської сільської ради
Зачепилівського району Харківської
області.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новий Сад", що
розташовано в с.Садове
Красноградського району Харківської
області, ідентифікаційний код у
Державному реєстрі підприємств та
організації України 314407784 на користь
ОСОБА_3, що проживає в АДРЕСА_1, паспорт
НОМЕР_2, виданий 21.12.1999 року
Зачепилівським РВ УМВС України в
Харківській області , ІПН НОМЕР_1 4799(
чотирі тисячі сімсот дев"яносто
дев"ять) грн. 70 коп . судових витрат.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційна скарга на
рішення апеляційного суду може бути
подана протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -