У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука
М.І.,Мостової Г.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» до
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом ОСОБА_7 до
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк», треті
особи: публічне акціонерне товариство
«Акцент-Банк», ОСОБА_6, про стягнення
судових витрат та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк», в
інтересах якого діє Шуліка Аліна
Володимирівна, на рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 25
листопада 2013 року та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«Приватбанк» (далі по тексту - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулось до суду з
позовом до публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» далі по
тексту -ПАТ «Акцент Банк», ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,
посилаючись на те, що 08 квітня 2008 року
між ним та ОСОБА_6 був укладений
кредитний договір, згідно з яким
останній отримав кредит на загальну
суму 25 000,00 доларів США строком до
08 квітня 2012 року зі сплатою процентів
за користування кредитом відповідно до
умов даного договору.

В забезпечення виконання умов
вищевказаного кредитного договору 08
квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_7
був укладений договір поруки.

Крім того, 20 жовтня 2010 року між
позивачем та ПАТ «Акцент-Банк» був
укладений договір поруки, згідно умов
якого розмір відповідальності
поручителя складає 10 000,00 грн.

Оскільки боржник ОСОБА_6 належним чином
не виконує свої зобов'язання по
кредитному договору, позивач просив
стягнути з нього та поручителів
заборгованість за вказаним кредитним
договором, яка станом на 11 липня 2012 року
складає 53 301,33 доларів США.

У липні 2013 року ОСОБА_7 звернулась до
суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ
«Приватбанк» про стягнення судових
витрат і відшкодуваня моральної шкоди,
посилаючись на те, що вона не має
жодного відношення до кредитного
договору, укладеного 08 квітня 2008 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6, що
підтверджено рішенням Кременецького
районного суду Тернопільської області
від 21 червня 2011 року, яким визнано
недійсним договір поруки від 08 квітня
2008 року, оформлений від її імені
невідомими особами, на виконання
зобов'язань за кредитним договором від
08 квітня 2008 року, укладеним між ОСОБА_6
та ПАТ КБ «Приватбанк». ОСОБА_7 також
зазначає, що оскільки звертаючись до
суду з вказаним позовом, банк умисно
приховав факт її непричетності до
вказаних кредитних зобов`язань, а тому
безпідставно звернувся до суду з
позовом до неї, у зв'язку з чим вона
понесла матеріальні витрати, пов'язані
з розглядом даної справи, а тому вона
має право на їх відшкодування.

Ухвалою Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 25
листопада 2013 року позовну заяву ПАТ КБ
«Приватбанк» в частині стягнення
заборгованості з ОСОБА_7 залишено без
розгляду.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 25
листопада 2013 року в задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк»
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_7
задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ
«Приватбанк» на користь ОСОБА_7
понесені нею судові витрати по справі в
розмірі 3 870,93 грн та 5 000,00 грн моральної
шкоди.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19
березня 2014 року рішення суду першої
інстанції, в частині задоволення
позовних вимог про стягнення на
користь ОСОБА_7 моральної шкоди в
розмірі 5 000,00 грн, скасовано та ухвалено
нове про відмову в задоволенні
позовних вимог в цій частині. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк», в інтересах якого діє
Шуліка А.В. просить скасувати рішення
суду першої та апеляційної інстанцій, в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та в частині задоволення
позовних вимог за зустрічним позовом
ОСОБА_7 про стягнення судових витрат,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права та ухвалити нове
рішення в цій частині про задоволення
позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та
відмову в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, суд першої інстанції
виходив із того, що суд позбавлений
можливості визначити розмір
заборгованості ОСОБА_6 за кредитним
договором від 08 квітня 2008 року,
оскільки існують судові рішення про
стягнення заборгованості за вказаним
кредитним договором, а банком не було
надано жодного доказу щодо наявності
вказаних рішень та їх виконання чи не
виконання на даний час.

Задовольняючи позовні вимоги за
зустрічним позовом про стягнення
судових витрат, суд першої інстанції, з
яким погодився й апеляційний суд,
виходив із того, що ОСОБА_7 має право на
відшкодування витрат, пов'язаних з
явкою до суду, оскільки вони
підтверджені відповідними доказами. Що
стосується задоволення позовних вимог
ОСОБА_7 про відшкодування моральної
шкоди, то суд першої інстанції виходив
із доведеності позовних вимог в цій
частині.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_7 про
відшкодування моральної шкоди та
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в цій частині, апеляційний суд
обґрунтовано виходив із того, що діючим
законодавством не передбачено
відшкодування моральної шкоди в
правовідносинах, що виникли між
сторонами.

Що стосується залишення без змін
рішення суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення
заборгованості, то суд апеляційної
інстанції зазначив, що рішенням
Кременецького районного суду
Тернопільської області від 21 листопада
2011 року кредитна угода від 08 квітня
2008 року, укладена між ОСОБА_6 та ПАТ
КБ «Приватбанк» визнана недійсною, а
тому відсутні правові підстави для
стягнення кредитної заборгованості з
ОСОБА_6

З таким висновком суду апеляційної
інстанції погодитись не можна.

Судами попередніх
інстанцій встановлено, що 08 квітня 2008
року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6
був укладений кредитний договір,
відповідно до умов якого банк надав
ОСОБА_6 кредит в розмірі 25 000,00
доларів США строком по 08 квітня 2013 року
та сплатою процентів за користування
кредитом в розмірі 17 % річних.

Для забезпечення
виконання зобов'язань з вказаним
кредитним договором 20 жовтня 2010 року
між банком та ПАТ «Акцент-Банк» був
укладений договір поруки, згідно умов
якого поручитель відповідає за
зобов'язаннями, які виникають з
кредитного договору в розмірі 10
000,00 грн.

Станом на 11 липня 2012
року заборгованість за кредитним
договором від 08 квітня 2008 року складає
53 301,33 доларів США, що за офіційним
курсом НБУ складає 416 037,50 грн.

Суд апеляційної
інстанції, залишаючи без змін рішення
суду першої інстанції про відмову в
задоволенні позовних вимог посилався
на те, що рішенням Кременецького
районного суду Тернопільської області
від 21 листопада 2011 року кредитна
угода від 08 квітня 2008 року, укладена між
ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк»
визнана недійсною, а також те, що згідно
цього рішення ОСОБА_6 вищевказану угоду
не укладав, та гроші не отримував. При
цьому, судом апеляційної інстанції не
було перевірено чи дійсно рішення суду
першої інстанції про визнання
недійсною кредитної угоди набрало
законної сили, оскільки до матеріалів
справи долучена вказана копія судового
рішення, яка не завірена належним чином
та без відмітки про набрання ним
законної сили, у зв'язку з чим є
передчасним висновок суду про відмову
в задоволенні позовних вимог з цих
підстав.

Крім того, згідно п. 1.1
кредитної угоди від 08 квітня 2008 року
надання коштів здійснюється окремими
частинами - Траншами (транш - визначена
сума коштів обговорена в договорі про
видачу Траншу надана в рамках
кредитної угоди), сукупна величина
сальдо по яких не буде перевищувати
суми, визначені п. 1.2 даної угоди. Сума
кожної частини по кожному Траншу
кредиту оформляється окремим
договором про видачу Траншу. Кожний
договір про видачу Траншу є невід`ємною
частиною даної угоди.

Суд апеляційної
інстанції, визначаючи розмір
заборгованості, повинен врахувати
умови вказаної кредитної угоди та
перевірити наявність договорів про
видачу Траншу, що є невід`ємною
частиною кредитної угоди та доказом
отримання кредитних коштів ОСОБА_6

Таким чином, суд першої та апеляційної
інстанції порушили норми
процесуального права, що унеможливило
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а тому передчасно
дійшли висновку щодо відмови в
задоволенні позову, в частині позовних
вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Що стосується задоволення позовних
вимог за зустрічним позовом ОСОБА_7 про
стягнення судових витрат, то колегія
суддів не може погодитися з такими
висновками судів, виходячи з
наступного.

Види судових витрат визначені у ст. 79
ЦПК України, а їх розподіл здійснюється
судом відповідно до вимог,
встановлених цим Кодексом (статті 88, 89
ЦПК України).

Крім цього, суд під час ухвалення
рішення вирішує, зокрема, питання про
розподіл судових витрат, про що
зазначається в його резолютивній
частині (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 цього
ж Кодексу).

У разі невирішення питання про судові
витрати суд, що ухвалив рішення, за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
чи з власної ініціативи може ухвалити
додаткове рішення (п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК
України).

Отже, витрати, понесені особою у зв'язку
з реалізацією своїх процесуальних прав
при розгляді конкретної справи,
процесуальним законом віднесено до
судових витрат, які відшкодовуються в
порядку, передбаченому процесуальним
законом і не можуть бути стягнуті за
окремою позовною заявою.

Як вбачається із зустрічного позову
ОСОБА_7 просила стягнути з ПАТ КБ
«Приватбанк» судові витрати, а саме:
витрати на пальне та придбання квитків;
фінансові втрати в заробітній платі.

За таких обставин, суд першої інстанції
з яким погодився й апеляційний суд,
задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_7
про стягнення судових витрат, не
з`ясував фактичні обставини справи, а
саме, які витрати можна віднести до
судових витрат, а які до них не
відносяться, а також те, що витрати,
понесені особою у зв'язку з реалізацією
своїх процесуальних прав при розгляді
конкретної справи, відшкодовуються в
порядку, передбаченому процесуальним
законом і не можуть бути стягнуті за
окремою позовною заявою.

Отже, суди дійшли помилкового висновку,
щодо задоволення позовних вимог за
зустрічним позовом ОСОБА_7 про
стягнення судових витрат, а тому
ухвалені судові рішення в цій частині
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк», в інтересах якого
діє Шуліка Аліна Володимирівна
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19
березня 2014 року, в частині відмови в
задоволенні позовних вимог за
зустрічним позовом ОСОБА_7 до
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» про
відшкодування моральної шкоди,
залишити без змін.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 25
листопада 2013 року та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 березня 2014 року, в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_6, пулічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
та в частині задоволення позовних
вимог за зустрічним позовом ОСОБА_7 до
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» про
стягнення судових витрат скасувати і
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук