Справа № 500/4338/14-ц
Провадження № 6/500/247/14
У Х В А Л А

Іменем України

08 липня 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області у
складі:

головуючого-судді:
Бальжик О.І.

при секретарі:
Івановій Ю.П.

за участю головного державного
виконавця: Парапіра А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання головного
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції Одеської області
про тимчасову заборону боржнику ОСОБА_1
у виїзді за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець
Відділу державної виконавчої служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції Одеської області
Діордієва Н.В. звернулася до суду із
поданням, погодженим з начальником
відділу державної виконавчої служби,
про тимчасову заборону боржнику ОСОБА_1
у виїзді за межі України, посилаючись
на те, що керівник Приватної юридичної
фірми «Кейс» ОСОБА_1 ухиляється від
виконання вимоги управління
Пенсійного Фонду України у м. Ізмаїлі
та Ізмаїльському районі Одеської
області за №Ю-273-У від 22.03.2011 року про
сплату боргу в сумі 7 711 гривень 68
копійок та рішення управління
Пенсійного Фонду України у м. Ізмаїлі
та Ізмаїльському районі Одеської
області за №97 від 22.03.2011 року про
стягнення з Приватної юридичної фірми
«Кейс» боргу в сумі 17 338 гривень 57
копійок.

У судовому засіданні головний
державний виконавець подання
підтримав у повному обсязі та
наполягав на його задоволенні.

Вислухавши доводи головного
державного виконавця, дослідивши
матеріали подання, суд дійшов
наступного висновку.

Згідно з п.4 ст.2 Протоколу №4 до
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ратифікованої
Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року,
право вільно пересуватися може у
певних місцевостях підлягати
обмеженням, що встановлені згідно із
законом і виправдані суспільними
інтересами в демократичному
суспільстві.

Законодавством України
встановлено випадки, у яких
застосовуються такі обмеження,
визначено порядок та умови їх
застосування, зокрема, ст.6 ЗУ „Про
порядок виїзду з України та в'їзду в
Україну громадян України", п.18 ч.3 ст.11 ЗУ
„Про виконавче провадження", ч.1 ст.3771
ЦПК України.

Так, відповідно до п.18 ч.3 ст.11
Закону України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 року за №606-ХІV
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Частина 1 ст.3771 ЦПК України
передбачає, що питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

За змістом п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» від
21.01.1994 року за №3857-ХІІ громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), -
до виконання зобов'язань.

Аналіз наведених норм закону дає
підстави для висновку, що суд має право
встановити щодо боржника тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України лише за поданням державного
виконавця, обов'язково погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби, за умови доведення
та документального підтвердження
факту ухилення боржника, який має
паспорт для виїзду за кордон і з цією
метою має намір та реальну можливість
вибути за межі України, від виконання
зобов'язань, покладених рішенням суду
чи іншого органу (посадової особи). Таке
обмеження може бути встановлено лише
строком до виконання боржником своїх
зобов'язань.

Застосування таких обмежень може
мати місце лише у виключних випадках і
повинно використовуватися лише як
крайній захід після реалізації усіх
можливих та передбачених законом
засобів примусового виконання
судового рішення, оскільки стосується
гарантованого ст.33 Конституції України
та ст.313 ЦК України особистого
немайнового права особи вільно
залишати територію України та права на
свободу пересування, передчасне і
безпідставне обмеження яких є
неприпустимим.

Вивченням матеріалів подання,
судом встановлено, що будь-які докази,
які підтверджують надіслання
керівнику Приватної юридичної фірми
«Кейс» ОСОБА_1 копії постанови про
відкриття виконавчого провадження, в
якій містяться вимоги про добровільне
виконання зобов'язань, докази
одержання ним усіх документів, що
виносились у процесі виконання
виконавчого провадження, як це
передбачено вимогами ч.5 ст.25, ч.1 ст.31 ЗУ
"Про виконавче провадження", а також
докази того, що він ухиляється від
виконання зобов'язань, відсутні.

Окрім того, державним виконавцем
не надано доказів того, що ним
відповідно до ч.1 ст.11 ЗУ «Про виконавче
провадження» було вичерпано весь
передбачений перелік заходів щодо
примусового виконання судового
рішення або всі вони виявилися
безрезультатними. Зокрема, в
матеріалах справи відсутні відомості з
управління Пенсійного Фонду України у
м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі
Одеської області, Управління економіки
Ізмаїльської міської ради, Державної
податкової служби Ізмаїльської
об'єднаної державної податкової
інспекції Одеської області тощо.

Саме по собі посилання на
заборгованість за виконуваною вимогою
за відсутності відповідних доказів не
свідчить про цілеспрямоване ухилення
боржника від виконання зобов'язання та
його намір вибути за межі України з
цією метою.

За таких обставин справи та
відповідно до зазначених норм
матеріального і процесуального права,
суд вважає, що подання головного
державного виконавця про тимчасове
обмеження керівника Приватної
юридичної фірми «Кейс» ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України передчасне,
оскільки наведені у ньому обставини і
додані до нього документи не можуть
бути в даному випадку визнані такими,
що свідчать про умисне ухилення
боржника від виконання судового
рішення в контексті положень ст.3771 ЦПК
України, ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» та ст.11 ЗУ «Про виконавче
провадження», а тому правові підстави
для встановлення щодо боржника
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України відсутні.

Керуючись ст.3771 ЦПК України,
ст.ст.11, 31, 52, 68 ЗУ «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 року за №606-ХІV,
ст.ст.1, 6 ЗУ «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21.01.1994 року за №3857-ХІІ, -

У Х В А Л И В:

У задоволені подання головного
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції Одеської області
про тимчасову заборону боржнику ОСОБА_1
у виїзді за межі України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Одеської області
через Ізмаїльський міськрайонний суд
Одеської області протягом п'яти днів з
дня її проголошення, особи, які не були
присутніми у судовому засіданні під
час проголошення ухвали, можуть подати
апеляційну скаргу протягом п'яти днів з
дня отримання її копії.

Суддя: