Справа № 357/6069/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Федисько К. П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Біла Церква цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа : ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом, мотивуючи тим, що вона є
власником земельної ділянки розміром
0,01 га із цільовим призначенням для
будівництва індивідуального гаража, за
адресою : АДРЕСА_1, але відповідач
чинить їй перешкоди в користуванні
цією земельною ділянкою, не дає
можливості встановити паркан, псує
межові знаки, а тому позивач просила
суд зобов'язати відповідача не чинити
їй перешкод в користуванні власністю, у
встановленні паркану, та стягнути з
відповідача кошти за спричинену
моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

В судовому засіданні позивач
збільшила позовні вимоги та, крім
зазначених позовних вимог, - просила
стягнути з відповідача суму судових
витрат 243 грн. 60 коп.

Відповідач та представник
відповідача, позов не визнали, подали
письмово викладені заперечення.

Третя особа по справі позов не
підтримала.

Заслухавши пояснення
позивача, відповідача, представника
відповідача, покази свідка, оглянувши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення.

Так, в судовому засіданні
встановлено, що позивачу на праві
приватної власності, відповідно до
свідоцтва про право на спадщину від
10.02.2006 року належить 524 частин будинку
АДРЕСА_1.

Встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 25.02.2014 року позивач є
власником земельної ділянки площею 0,01
га з цільовим призначенням для
будівництва індивідуальних гаражів, що
належно зареєстровано в Реєстраційній
службі Білоцерківського МУЮ Київської
області. Наведене підтверджується
Свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно та витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності /а.с.6,7/.

В судовому засіданні
встановлено, що співвласником
зазначеного домоволодіння являється
ОСОБА_4, третя особа у справі, а
відповідач по справі ОСОБА_2 проживає
та зареєстрований у вказаному будинку.
Також, співвласниками будинку є ОСОБА_5
і ОСОБА_6 Позивач не проживає і не
користується будинком, а, лише, має в
користуванні гараж на подвір'ї
домоволодіння АДРЕСА_1.

В судовому засіданні
встановлено, що за домоволодінням
АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка
розміром 600 кв.м. та за рішенням
виконавчого комітету Білоцерківської
міської ради від 19.07.1988 р. за №246, було
надано додатково земельну ділянку
розміром 243 кв.м., тобто у фактичному
користуванні співвласників
домоволодіння АДРЕСА_1 перебуває
земельна ділянка загальним розміром 843
кв.м., приватизація цієї земельної
ділянки не здійснювалася.

Судом встановлено, що 11.04.2014
року на території домоволодіння
АДРЕСА_1 було встановлено межові знаки,
тобто визначено межі земельної
ділянки, площею 0,01 га, яка була передана
у власність позивачу. Наведене
підтверджується копією Акту про
встановлення меж земельної ділянки від
11.04.2014 р., складеного інженером
-геодезистом ОСОБА_7 /а.с.5/.

Позивач суду пояснила, що,
оформивши своє право власності на
частину земельної ділянки, розміром 0,01
га, вона вирішила визначити на місці
межі цієї земельної ділянки для чого
11.04.2014 року прийшли працівники
землевпорядної організації для
встановлення межових знаків, але
відповідач почав погрожувати і
перешкоджати встановленню межі,
викликав міліцію, сварився, а тому, на
сьогодні позивач не має можливості
встановити паркан із сітки на своїй
земельній ділянці, відповідач чинить
позивачу перешкоди в користуванні
власністю.

Відповідач не визнаючи
позов, вказав, що не чинить ніяких
перешкод позивачу і на сьогодні стоять
стовпчики, які встановили геодезисти.
При цьому відповідач вказав, що не
визнає право власності позивача на
будь-яку частину земельної ділянки на
території домоволодіння АДРЕСА_1.
Відповідач повідомив, що оскаржив до
суду право власності позивача на 0,01 га
земельної ділянки, так як це право
оформлено з порушеннями, співвласники
будинку не давали згоди на
приватизацію частини їх спільної
земельної ділянки.

Третя особа по справі,
підтримала пояснення відповідача,
зазначила, що теж, не визнає право
власності позивача на 0,01 га земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1, бо ОСОБА_1
таємно і протиправно отримала у
власність цю частину земельної
ділянки.

Свідок ОСОБА_5 суду
показала, що близько 20 років існує спір
між позивачем та іншими співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_1, мали місце
чисельні судові спори. Свідок
ствердила, що ніхто позивачу не
погрожував, не чинив перешкод, вона має
доступ до гаража, яким користується,
хоча він їй і не належить. Свідок
ствердила, що позивач не має можливості
встановити паркан та безперешкодно
користуватися частиною земельної
ділянки, бо вона неправомірно здобула
право власності на ділянку.

Задовольняючи позов
частково, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 317 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1,2 ст. 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до ст.125 ЗК
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

В судовому засіданні
знайшов підтвердження факт
спричинення позивачу перешкод в
користуванні належною їй частиною
земельної ділянки, оскільки, як
відповідач так і третя особа по справі
підтвердили невизнання права
власності ОСОБА_1 на частину земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1. Відповідач
заперечує можливість зведення паркану
чи розпорядження позивачем частиною
земельної ділянки за вказаною адресою.
Крім того, показами свідка
підтверджено, що на даний час позивач
не має можливості користуватися тією
земельною ділянкою на яку виготовила
документацію, не може звести паркан. На
час розгляду справи судом, право
власності позивача на земельну ділянку
площею 0,01 га з цільовим призначенням
для будівництва індивідуальних
гаражів належно підтверджено,
зареєстроване в Реєстраційній службі
Білоцерківського МУЮ Київської
області. Свідоцтво про право власності
на земельну ділянку від 25.02.2014 року не
скасоване, а саме по собі оскарження
відповідачем чи будь-ким іншим права
власності позивача на нерухоме майно, -
не може бути підставою для позбавлення
права користування та розпорядження
позивача її власністю. Думки, бажання і
переконання не є правочином і не дають
підстав відповідачу чинити перешкоди
позивачу у користуванні її власністю.
Слід зазначити, що не є предметом спору
по даній справі правомірність набуття
позивачем права власності на земельну
ділянку розміром 0,01 га.

Щодо позовної вимоги про
стягнення з відповідача моральної
шкоди в сумі 2000 грн., - суд вважає дану
вимогу не доведеною. Позивач
звинувачує як ОСОБА_3 так і ОСОБА_5, які є
співвласниками зазначеного
домоволодіння, у позбавленні її права
користування земельною ділянкою, а,
отже, є необґрунтованою вимога саме до
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди. Позивач обґрунтувала моральну
шкоду позбавленням її права посадити
навесні 2014 року городину на земельній
ділянці. На думку суду, зазначене не
створює підстав для відшкодування
відповідачем моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 88
ЦПК України підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача розмір
судових витрат, які складаються з
судового збору в сумі 243,60 грн.

Отже, оцінюючи подані докази
в їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи, суд дійшов висновку,
що заявлені позивачем вимоги
підлягають до часткового задоволення з
наведених вище підстав та підлягає
задоволенню позовна вимога про
зобов'язання відповідача не чинити
позивачу перешкод у користуванні її
власністю, стягнення судових витрат, і
не підлягає до задоволення позовна
вимога про стягнення з відповідача
моральної шкоди.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 317,319,386 ЦК України, ст.125
ЗК України, ст.ст. 10,59,60,88,212-215, 296 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити
ОСОБА_1 перешкод у користуванні
власністю, а саме встановленні паркану
на земельній ділянці площею 0,01 га з
цільовим призначенням для будівництва
індивідуальних гаражів за адресою :
АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі
243 грн. 60 коп.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути
оскаржене до Апеляційного суду
Київської області через
Білоцерківський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня його проголошення .

Суддя О. Я. Ярмола