Справа № 335/3616/14-ц 2/335/1170/2014 Р І Ш Е
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2014 року
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя у складі головуючого судді
Крамаренко І.А., при секретарі
Корягіній Ю.С., за участю представника
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача ОСОБА_2, представника
третьої особи ОСОБА_3, розглянув у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Запоріжжя цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8; приватний
нотаріус Запорізького міського округу
ОСОБА_9 про визнання недійсними
договорів купівлі - продажу та
витребування квартири, -
Позивачка звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи:
ОСОБА_8; приватний нотаріус
Запорізького міського округу ОСОБА_9
про визнання недійсними договорів
купівлі - продажу та витребування
квартири, зазначивши наступне.
Квартиру за адресою: АДРЕСА_3 позивачка,
ОСОБА_4, придбала за договором
купівлі-продажу від 19.10.2006 р.,
посвідченим приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_10, та зареєструвала право
власності на квартиру у ОП Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації 30.07.2010 р.
Квартиру вона придбала для проживання
її дочки ОСОБА_11 та її неповнолітнього
сина ОСОБА_12. Разом з ними в квартирі
мешкає зять ОСОБА_8. З моменту купівлі
квартири ОСОБА_8 з сином та чоловіком
вселились в квартиру і до цього часу
постійно мешкають в квартирі.
Так як позивачка проживає в іншій
області, за пропозицією дочки вона дала
довіреність на ім'я її чоловіка ОСОБА_8
для вирішення всіх побутових питань
В кінці березня 2014 р. дочка сповістила,
що квартиру шляхом обману та шляхом
вчинення неправомірних дій і на
підставі сфальсифікованого судового
рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 24.02.2014 р. невідомі особи
переоформили на ім'я ОСОБА_6, який
заявив вимогу звільнити квартиру у
зв'язку з наміром продати її, виставив
квартиру на продаж.

При з'ясуванні обставин зазначеної
події позивачу стало відомо наступне.

08.06.2011 р. за договором купівлі-продажу,
посвідченим приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_9, ОСОБА_8 переоформив
квартиру на ім'я ОСОБА_5.

Зі слів ОСОБА_8 правочин носив
фіктивний характер, був укладений для
забезпечення виконання грошового
зобов'язання ОСОБА_8 перед третьою
особою. ОСОБА_5 наміру купляти квартиру
не мав, грошей для сплати за квартиру не
мав, фінансових відносин з ОСОБА_8 теж
не мав.

Тому ОСОБА_5, в квартиру не вселявся, а
також не здійснював державну
реєстрацію договору купівлі-продажу
квартири, внаслідок чого право
власності на квартиру не набув. До
останнього часу, до березня 2014 р., в
реєстрі прав власності на нерухоме
майно власником квартири значилась
позивач ОСОБА_4

24.02.2014 р. Жовтневий районний суд м.
Запоріжжя розглянув цивільну справу за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_13 про
стягнення солідарно 90 000,00 грн. боргу за
договром займу та прийняв ухвалу про
затвердження мирової угоди і про
закриття провадження у справі, за якою
визнав за ОСОБА_6 право власності на
квартиру за адресою: АДРЕСА_3.

Суд прийняв ухвалу без участі власника
квартири, без участі ОСОБА_5, для якого
начебто третя особа зайняла гроші у
ОСОБА_6

На підставі ухвали суду від 24.02.2014 р.
ОСОБА_6 зареєстрував право власності на
квартиру в реєстрі прав власності на
нерухоме майно і набув право власності
на квартиру.

Вважає, що договір купівлі-продажу
квартири від 08.06.2011 р. належить визнати
недійсним, так як він є фіктивним
правочином.

За договором купівлі-продажу квартири,
котрий 04.04.2014 р., посвідченим приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_6
переоформив квартиру на ОСОБА_7.

Також зазначила, що ОСОБА_7 в квартирі
не мешкала і не мешкає, квартиру не
оглядала, до квартири навіть не
заходила, гроші за квартиру згідно
договору купівлі-продажу не
сплачувала.

ОСОБА_7, як близький родич одного із
членів угруповання, яке незаконно
намагається забрати вказану квартиру,
добре обізнана щодо неправомірності
своїх дій та дій інших осіб стосовно
вказаної квартири і є недобросовісним
набувачем квартири.

Договір купівлі-продажу квартири від
04.04.2014 р. ОСОБА_6 і ОСОБА_7 уклали
поспіхом, без наміру створити юридичні
наслідки, з метою унеможливити
повернення квартири, знаючи про арешт
квартири судом і про оскарження ухвали
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 24.02.2014 р., тобто про незаконність
набуття ОСОБА_6 права власності на
квартиру.

Вважає, що договір купівлі-продажу
квартири від 04.04.2014 р. належить визнати
недійсним, так як він є фіктивним
правочином.

ОСОБА_7 набула право власності на
належну позивачу квартиру на підставі
фіктивного договору купівлі-продажу
квартири від 04.04.2014р.,продавцем
квартири є ОСОБА_6, який набув право
власності на квартиру на підставі
ухвали Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 24.02.2014 р., котра не набула
законної сили і оскаржена в
апеляційному порядку.

Таким чином, ОСОБА_6 04.04.2014 р. не вправі
був укладати договір купівлі-продажу
квартири, не вправі був здійснювати
відчуження квартири, так як не був
законним власником квартири, не мав
законного правовстановлювального
документу на квартиру.

ОСОБА_6 не був власником квартири на
день укладення договору
купівлі-продажу квартири, тобто 04.04.2014
р.

Позивачка квартиру ОСОБА_7 не продавала
і не відчужувала іншим чином. Тому
належить вважати, що ОСОБА_7 набула
право власності на квартиру всупереч
діючому законодавству, про що знала, і
вона є недобросовісним набувачем
квартири.

Таким чином вважає, що так як ОСОБА_7
заволоділа належною позивачу
квартирою без відповідної правової
підстави, квартиру належить
витребувати у ОСОБА_7 і передати
позивачу ОСОБА_4

Також зазначила, що у разі якщо
припустити, що ОСОБА_7 є добросовісним
набувачем квартири, то і в цьому
випадку квартиру належить витребувати
у неї.

На підставі вищевикладеного, просить
суд, визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_3, укладений 08.06.2011 р. ОСОБА_8 і
ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_9.

Визнати за ОСОБА_4, право приватної
власності на квартиру за адресою:
АДРЕСА_3.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_3, укладений 04.04.2014 р. ОСОБА_6 і
ОСОБА_7, посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_9.

Витребувати у ОСОБА_7 квартиру за
адресою: АДРЕСА_3, вилучити її у ОСОБА_7 і
передати ОСОБА_4.

Стягнути солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_6 і
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, понесені
судові витрати по сплаті судового
збору і інші судові витрати.

У судовому засідання представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просить задовольнити їх у повному
обсязі, на підставах зазначених у
позові.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання
не з'явився, надав суду заяву про
розгляд справи у його відсутність та
просить відмовити у задоволенні
позову, надавши письмові заперечення, в
яких зазначив, що викладені в позовній
заяві доводи про те, що начебто договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3,
укладений 08.06.2011 р. ОСОБА_8 і ОСОБА_5,
«носив фіктивний характер, був
укладений для забезпечення виконання
грошового зобов'язання ОСОБА_8 перед
третьою особою, ОСОБА_5 наміру купляти
квартиру не мав, грошей для сплати за
квартиру не мав, фінансових відносин з
ОСОБА_8 теж не мав» - не відповідають
дійсним обставинам, не підтверджені у
встановленому порядку належними
доказами. Зазнавив, що 03.06.2011 року
ОСОБА_4 була оформлена довіреність на
зятя власниці квартири ОСОБА_8, на
підставі якої і відбулось відчуження
квартири. Розрахунок за договором
купівлі-продажу від 08.06.2011 р. з
подружжям ОСОБА_8 безпосередньо
здійснював ОСОБА_14 в його присутності.
Була складена відповідна розписка, яка
була підписана дружиною та чоловіком.
Договір вчинено в нотаріальному
порядку з дотриманням всіх
передбачених законом формальностей,
які були перевірені нотаріусом під час
оформлення правочину. Та обставина, що
безпосередньо розрахунок за договором
здійснював ОСОБА_14 не суперечить
чинному законодавству, будь яким чином
не спростовує його чинність. Їх з
ОСОБА_14 дії були узгоджені, і вони аж
ніяк не впливають на права продавця за
договором купівлі-продажу - позивача у
даній справі, які реалізовані останнім
в повному обсязі.

Крім того зазначив, що він мав
можливість та право в повному обсязі
реалізувати свої права, які він набув
за договором. Відразу після укладення
договору він не вживав заходів до
реєстрації своїх прав, оскільки були
наміри подальшого використання
квартири в якості готелю. Для цього
треба було перевести квартиру в об'єкт
комерційної нерухомості з правом
використання під готель і відповідною
реєстрацією. Однак в подальшому
з'ясувалось, що це потребує значних
витрат і може зайняти досить тривалий
час. Більш того, в зв'язку з
поглибленням кризових явищ в економіці
України, цей проект виявився за таких
обставин не рентабельним. Тому вони
разом з ОСОБА_14 вирішили розпорядитись
квартирою в інших цілях. Дії ОСОБА_14
відносно цього об'єкту, про які йдеться
в ухвалі Жовтневого районного суду
міста Запоріжжя від 24.02.2014 року у справі
№ 331/1084/14-ц, та на яку посилається
позивач, були узгоджені з ним, не
суперечать його волевиявленню і
здійснені на підставі чинної
довіреності. Та обставина, що ним не
проводились дії щодо реєстрації прав
власності на квартиру стосується лише
його, є його правом, а не обов'язком, а на
права позивача не впливає будь яким
чином. Враховуючи викладене, вважає, що
підстави для задоволення позовних
вимог у даній справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання
не з'явився, надав суду заяву про
розгляд справи у його відсутність та
просить відмовити у задоволенні
позову, надавши письмові заперечення, в
яких зазначив, що укладаючи мирову
угоду 24.02.2014 року у Жовтневому
районному суді м. Запоріжжя, яка на
теперішній час скасована апеляційним
судом Запорізької області, він не знав
і не міг знати про наміри позивачки у
даній справі щодо квартири. Адже,
квартира була нею відчужена на користь
ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу ще
в 2011 році, а мирова угода укладалась в
2014 році. Підстав для будь яких сумнівів
щодо прав ОСОБА_5 на цю квартиру у нього
не виникало і не могло виникнути. Адже
квартиру він придбав за нотаріально
посвідченим договором. Те, що ОСОБА_5 не
вчиняв реєстрації своїх прав на
квартиру не спростовує і не скасовує
дії попереднього власника на
відчуження квартири у визначений
законом спосіб. Від цього факту, або
його відсутності права ОСОБА_4, які
відчужені за нотаріально посвідченим
договором не змінюються. Щодо доводів
позивача про поспішне укладання ним
договору купівлі-продажу з метою
уникнути обмежень суду згідно ухвали
про забезпечення позову у даній справі
- на його думку вони є абсолютно
безглуздими. Навіть в позові зазначено,
що ще в березні він мав наміри продати
квартиру, тобто задовго до подання
позову у даній справі. Договір укладено
згідно чинного законодавства, він є
реальним. Мети щось приховувати не мав
ні він, ні покупець ОСОБА_7 Розрахунки
за договором проведені в повному
обсязі, претензій до покупця він не має.
Тому позовна заява не підлягає
задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_7 у
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позову та просить
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі, надавши письмові
заперечення.

Представник третьої особи ОСОБА_8 у
судовому засіданні позовні вимоги
позивача підтримав та просить
задовольнити їх у повному обсязі, на
підставах зазначених у позові.

Третя особа нотаріус ОСОБА_9, у судове
засідання не зявилася, надала суду
заяву про розгляд справи у її
відсутність.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, надані
докази, оцінивши їх у сукупності, суд
дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за заявою
фізичних або юридичних осіб, у межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів, наданих сторонами й іншими
особами, що беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що квартира за
адресою: АДРЕСА_3 (спірна квартира)
належала на праві власності позивачці
ОСОБА_4, на підставі договору
купівлі-продажу від 19.10.2006 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_10, зареєстровано в реєстрі
за № 2237, та зареєстровано право
власності на квартиру у ОП Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації 30.07.2010 р.

03.06.2011 року позивачка ОСОБА_4 дала
довіреність, яка посвідчена Малаховою
Д.С., державним нотаріусом Літинської
нотаріальної контори Вінницької
області, зареєстровано в реєстрі за №
2-758, згідно якої уповноважила ОСОБА_8
(третя особа) продати спірну квартиру
на умовах на його розсуд (а.с.85).

Згідно нотаріально посвідченої заяви
ОСОБА_16 (чоловік позивачки) від 03.06.2011
року, він дає згоду на укладання
договору купівлі-продажу позивачкою
ОСОБА_4 за ціною та умовах на її розсуд
(а.с.86).

На підставі зазначених документів,
08.06.2011 року ОСОБА_8 продав спірну
квартиру ОСОБА_5, що підтверджується
договором купівлі-продажу від 08.06.2011
року, посвідченим ОСОБА_9, приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу Запорізької
області, зареєстровано в реєстрі за №744
(а.с.82-84).

Відповідно до розписки від 08.06.2011 року,
ОСОБА_8 та ОСОБА_8 (подружжя) отримали
грошові кошти у розмірі 35 000 доларів США
за спірну квартиру та претензій не
мають (а.с.87).

24.02.2014 року ухвалою Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя було
затверджено мирову угоду, укладену
ОСОБА_6 з ОСОБА_5, від імені якого діяв
ОСОБА_14 та ОСОБА_13. За умовами вказаної
угоди з моменту її підписання та
визнання судом за ОСОБА_6 визнається
право власності на квартиру АДРЕСА_3,
яка підлягає державній реєстрації в
Реєстраційній службі за ОСОБА_6

На підставі чого, квартиру було
зареєстровано за ОСОБА_6 ТОВ «ЗМБТІ»
17.03.2014 року (а.с.102).

04.04.2014 року було укладено договір
купівлі-продажу спірної квартири між
ОСОБА_14, який діяв на підставі
довіреності від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
посвідчений ОСОБА_9, приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу Запорізької
області, зареєстровано у реєстрі за №
649.

Згідно витягу з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності за № 200423228
від 04.04.2014 року ОСОБА_7 зареєструвала
право власності на спірну квартиру, на
підставі договору купівлі-продажу від
04.04.2014 року.

21.05.2014 року апеляційним судом
Запорізької області постановлено
ухвалу, якою ухвалу Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2014
року про визнання мирової угоди -
скасовано. Справу повернуто до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Викладені в позовній заяві доводи про
те, що договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_3, укладений 08.06.2011 р. ОСОБА_8 і
ОСОБА_5, носив фіктивний характер, був
укладений для забезпечення виконання
грошового зобов'язання ОСОБА_8 перед
третьою особою, ОСОБА_5 наміру купляти
квартиру не мав, грошей для сплати за
квартиру не мав, фінансових відносин з
ОСОБА_8 теж не мав - не відповідають
дійсним обставинам, не підтверджені
належними доказами, та спростовуються
вищевикладеними та дослідженими у
судовому засіданні доказами, які
підтверджують законне придбання
квартири ОСОБА_5

Так, 03.06.2011 року ОСОБА_4 була оформлена
довіреність на ОСОБА_8, на підставі
якої і відбулось відчуження квартири.
Ця довіреність посвідчена державним
нотаріусом за місцем постійного
проживання ОСОБА_4 в с. Літинка
Вінницької області і надана саме на
продаж квартири. Її волевиявлення було
реалізоване у визначений чинним
цивільним законодавством спосіб
шляхом укладення договору
купівлі-продажу квартири від 08.06.2011
року, за яким від імені довірителя, за
нотаріально посвідченою згодою
чоловіка власниці ОСОБА_16 від 03.06.2011
року, ОСОБА_8 здійснив відчуження
квартири на користь ОСОБА_5

Таким чином, доводи позивача про те, що
позивачка не здійснювала відчуження
квартири на користь ОСОБА_5 є
необгрунтованими та спростовуються
дослідженими доказами.

Доводи про фіктивність оскаржуваного
договору купівлі-продажу від 08.06.2011 р.
також не відповідають дійсності і
спростовуються наступним.

Договір вчинено в нотаріальному
порядку з дотриманням всіх
передбачених законом формальностей,
які були перевірені нотаріусом під час
оформлення правочину. На час укладення
договору уповноважену продавцем особу
відповідні розрахунки влаштовували в
повному обсязі, що знайшло своє
відображення у розписці від 08.06.2011 року
про отримання коштів, де було
зазначено, що майнових претензій за
продану квартиру продавець не має.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму. Цим вимогам
закону, а також іншим правовим нормам
щодо купівлі-продажу в повному обсязі
відповідає оскаржуваний договір від
08.06.2011 р.

Та обставина, що ОСОБА_5 не проводились
дії щодо реєстрації прав власності на
квартиру є його правом, а не обов'язком,
та на права позивача не впливає будь
яким чином. Дії щодо реєстрації прав на
об'єкт нерухомого майна можуть
вчинятися лише після укладення
договору купівлі-продажу, а тому не
впливають на чинність цього договору.
Що ж до прав ОСОБА_4, то укладення
договору купівлі-продажу від 08.06.2011 р. є
безумовною підставою для скасування
державної реєстрації її прав на спірну
квартиру, що в подальшому і було
зроблено, і такі дії не порушують її
прав.

Посилання позивача на окремі положення
ст. 203 ЦК України є безпідставними.
Викладені вище обставини
підтверджують, що зміст оскаржуваного
правочину від 08.06.2011 р. не суперечить
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасників
правочину реалізовано у визначений
чинним законодавством спосіб, було
вільним і відповідало внутрішній волі
сторін, що було з'ясовано нотаріусом
під час укладення та підписання
договору. Відповідач ОСОБА_5, як
покупець, так само як і продавець,
внаслідок укладення цього правочину
досяг тих правових наслідків, які ним
обумовлені. З огляду на це є
безпідставними і посилання на ч. 2 ст. 234
ЦК України. Обставини щодо подальшої
реалізації відповідачем відповідних
прав не впливають на права позивача та
не є підставою для задоволення
позовних вимог.

Крім того, позов містить вимогу про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_3, що укладений 04.04.2014 р. ОСОБА_6 і
ОСОБА_7, який посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_9. Як на
правову підставу для цього позивач
посилається на ст.ст. 203, 215 Цивільного
кодексу України, якими визначаються
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину та
підстави недійсності правочину. У разі
недійсності правочину, на підставі
унормувань, визначених статтею 216 ЦК
України, кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину.

З урахуванням роз'яснень Пленуму
Верховного Суду, даних у постанові № 9
від 06.11.2009 р. «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», норма ч. 1 ст. 216
ЦК не може застосовуватись як підстава
позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину. У
цьому разі майно може бути витребувано
від особи, яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК. Але позивач,
всупереч вказаних вимог чинного
законодавства, пред'являє вимоги про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири від 04.04.2014 р.
як наступного правочину, укладеного на
підставі недійсного, на думку позивача,
правочину від 08.06.2011 р., укладеного
ОСОБА_12 і ОСОБА_5, до якого ОСОБА_7 не має
ніякого відношення. А отже він не
створює для неї будь яких правових
наслідків.

Тому позовні вимоги в частині визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
04.04.2014 р. задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на ст. ст. 387, 1212, 1213
ЦК України, якими передбачено
повернення майна, є безпідставними з
огляду на викладені вище позиції
Пленуму Верховного Суду, даних у
постанові № 9 від 06.11.2009 р. Так,
витребування майна можливе лише в
порядку ст. 388 ЦК України, але визначені
для цього законом правові підстави в
даному випадку відсутні.

Згідно вказаної норми, якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом».

Позивач зазначає, що квартира вибула з
її володіння всупереч її волі без її
згоди, однак зазначене не відповідає
дійсним обставинам справи.

Як встановлено судом, волевиявлення
позивача було реалізоване у визначений
чинним цивільним законодавством
спосіб шляхом укладення договору
купівлі-продажу квартири. То ж підстави
для застосування п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК
України відсутні.

Доводи про відсутність волевиявлення
позивачки на відчуження квартири
шляхом затвердження мирової угоди
судом не мають юридичного значення,
оскільки за мировою угодою не
відбувалось вибуття об'єкту нерухомого
майна з власності позивачки.

Враховуючи викладене, підстави для
задоволення позовних вимог про
витребування у відповідача ОСОБА_7
спірної квартири відсутні.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що позовні вимоги є необгрунтованими,
недоведеними та такими, що не
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И
В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
треті особи: ОСОБА_8; приватний нотаріус
Запорізького міського округу ОСОБА_9
про визнання недійсними договорів
купівлі - продажу та витребування
квартири - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний
строк з дня проголошення рішення,
апеляційної скарги.

Суддя
І.А.Крамаренко