АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6651/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шабанов А. М. Доповідач - Куценко
Т.Р. Категорія 43
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

05 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 28 квітня 2014 року, по справі
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
визначення порядку користування жилим
приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у січні 2014 року
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2
про визначення порядку користування
жилим приміщенням.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від
28.04.2014 року позовні вимоги задоволено,
визначено порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, та виділено у
користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4
ізольовану кімнату площею 14 квадратних
метрів, а ОСОБА_2 ізольовану кімнату
площею 12,10 кв. метри у квартирі АДРЕСА_1.
Кухню, коридор, ванну кімнату та
санвузол, комірку, лоджію, тамбур
залишено в загальному користуванні.
Вирішено питання щодо судових витрат
/а.с. 44-46, 118/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення змінити та вказати, що лоджія у
спірній квартирі є фактично підсобним
приміщенням загального користування,
що кімната площею 14 кв. метри є
прохідною та має єдиний вихід на
лоджію, та що кімната площею 12,10 кв.
метри є ізольованою та не має окремого
виходу на лоджію.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 319, 355 ЦК України
всім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав, а майно, що
є у власності двох або більше
співвласників, належить їм на праві
спільної власності.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є спільною частковою
власністю.

Пленум Верховного Суду України в п. 14
постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про
судову практику у справах за позовами
про захист приватної власності»
роз'яснив, що квартира, яка є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення із самостійними виходами,
які можуть використовуватись як окремі
квартири або ті, які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 11.03.2001 року квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 /а.с.
6/.

16.01.2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
було розірвано, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу /а.с. 10/.

Загальна площа квартири становить 52, 6
кв. метри, житлова 26, 3 кв. метри, а саме
ізольовані житлові кімнати - 12,3 кв.
метри та 14 кв. метри. Також тамбур - 2, 2
кв. метри, коридор - 6 кв. метри, комора -
0,6 кв. метри, кухня - 8, 2 кв. метри,
санвузол - 3, 1 кв. метри та лоджія - 6,2 кв.
метри /а.с. 88-93/. Ідеальна частка кожного
співвласника складає 8,76 кв. метри (26,3
квадратні метри : 3).

Згідно довідки № 1225 ЖЕК-1, станом на
13.12.2013 року в квартирі зареєстровані
ОСОБА_3, ОСОБА_2 та їх донька ОСОБА_4 /а.с.
8/.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилаються
на те, що між ними та відповідачем
виникли суперечки щодо порядку
користування квартирою, а тому просять
виділити їм у користування кімнату 14
кв. метри, а відповідачу ОСОБА_2 кімнату
12,3 квадратних метри не зважаючи на те,
що їм буде виділено у користування
менша житлова площа ніж приходиться на
їх ідеальну долю. Інші приміщення
просять залишити в загальному
користування, у тому числі і лоджію
площею 6, 2 кв. метри. Саме такий порядок
користування склався між ними.

Відповідач ОСОБА_2 проти такого порядку
користування житловими кімнатами не
заперечував, але посилається на те, що
на лоджію, яка виділена сторонам у
загальне користування, можна потрапити
тільки з кімнати площею 14 кв. метри, яка
виділена у користування позивачам, що
підтверджується його заявою про
перегляд заочного рішення /а.с. 52-54/.

При вищенаведених обставинах справи
суд першої інстанції правильно прийшов
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3
та ОСОБА_4 підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції
не дав оцінки наданих ним доказам не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
вони зводяться до того, що відповідач
фактично згоден з рішенням суду, але
просить вказати, що лоджія є фактично
підсобним приміщенням загального
користування, що кімната площею 14 кв.
метри є прохідною та має єдиний вихід
на лоджію, та що кімната площею 12,10 кв.
метри є ізольованою та не має окремого
виходу на лоджію, що є особистим
тлумаченням апелянта норм
матеріального права, та жодним чином не
впливає на висновки суду при постанові
рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 28
квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Головуючий:
Куценко Т.Р.

Судді:
Демченко Е.Л.

Волошин М.П.