У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,Писаної Т.О.,-розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк», подану представником
Шуліка А.В., на заочне рішення
Радивилівського районного суду
Рівненської області від 26 вересня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 6 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося з позовом до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитним договором №
ROWWG01051640c від 28 травня 2003 року у сумі 16
337,40 доларів США, що згідно курсу НБУ
станом на 25 лютого 2013 року еквівалентно
130 535 грн. 83 коп., яка складаються з: 3 696,83
доларів США заборгованості за
кредитом, 4 087 доларів США
заборгованості по відсотках за
користування кредитом, 1 300 доларів США
заборгованості по комісії за
користування кредитом, 7 253,57 доларів
США пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором.

Позивач посилався на те, що між ними та
ОСОБА_6 було укладено кредитний
договір № ROWWG01051640c від 28 травня 2003 року,
згідно якого остання отримала кредит у
розмірі 5 тис. доларів США на картковий
рахунок, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 16,08% на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення коштів до 27 травня 2013 року.

Відповідач не виконала своїх
зобов'язань за вказаним вище договором,
в результаті чого виникла
заборгованість, яку позивач просив
стягнути у судовому порядку.

Заочним рішенням Радивилівського
районного суду Рівненської області від
26 вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 6 березня 2014 року, позов ПАТ
КБ «Приватбанк» задоволено частково,
стягнуто на його користь з
ОСОБА_6 заборгованість за кредитним
договором № ROWWG01051640с від 28 травня 2003
року у сумі 62 170 грн. 80 коп., з яких: 29 537
грн. 77 коп. основний борг за кредитним
договором, 32 633 грн. 03 коп.
заборгованість по відсотках за
користування кредитом. Вирішено
питання про судові витрати. У
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» порушує питання про
скасування рішення суду першої та
ухвали суду апеляційної інстанцій,
мотивуючи свої доводи порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, із направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк»
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Судові рішення не відповідають цим
вимогам у повній мірі.

Судом встановлено, що 28 травня 2003 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 був
укладений договір
№ ROWWG01051640c, відповідно до якого
останній було відкрито картковий
рахунок і встановлено кредитний ліміт
у розмірі 5 тис. доларів США на термін 120
місяців до 27 травня 2013 року включно, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 16,08% на місяць на
суму залишку заборгованості за
кредитом.

Судом також встановлено, що відповідач
у порушення норм закону та умов
договору не виконала своїх зобов'язань
за кредитним договором. З розрахунку
заборгованості вбачалося, що
заборгованість ОСОБА_6 за кредитним
договором № ROWWG01051640с від 28 травня 2003
року станом на 25 лютого 2013 року (на
момент подачі позову) становила 16 337,40
доларів США, що становило 130 535 грн. 83
коп., в тому числі: 3 696,83 доларів США
заборгованість за кредитом, 4 087 доларів
США заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 1 300 доларів США
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 7 253,57 доларів
США пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, дійшов висновку, що
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача заборгованість у сумі
62 170 грн. 80 коп., яка складається з: 29 537
грн. 77 коп. основного боргу та 32633 грн. 03
коп. заборгованості по відсоткам за
користування кредитом.

Крім того, суд відмовив в задоволенні
позовних вимог про стягнення комісії з
тих підстав, що відповідач в судовому
засіданні заявила, що комісію вона
сплатила при отриманні кредиту, що
підтверджено розрахунком
заборгованості по даному кредиту в
цивільній справі № 2-25/09, де в позові
відсутні вимоги в частині комісії.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що висновки судів у цій
частині є правильними, а тому судові
рішення у цій частині слід залишити без
змін.

У той же час не можна погодитися з
висновками судів в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення неустойки (пені) через
відсутність, на думку суду, вини
відповідача у невиконанні зобов'язання
після ухвалення у 2009 році рішення про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 550 ЦК України
кредитор не має права на неустойку в
разі, якщо боржник не відповідає за
порушення зобов'язання (стаття 617 цього
Кодексу).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в частині
стягнення неустойки (пені) за ч. 3 ст. 550
ЦК України, суди не звернули увагу, що
ця норма є бланкетною і відсилає до
положень ст. 617 ЦК України, якою
визначені підстави звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання. Наявність судового
рішення, яке не виконано, не звільняє
боржника від виконання ним
зобов'язання, оскільки ухваленням
судового рішення зобов'язання не
припиняється.

Враховуючи наведене, суди належним
чином не перевірили доводів позивача
та передчасно дійшли висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення
неустойки (пені), а тому ухвалені у
справі судові рішення підлягають
скасуванню у цій частині з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції в частині
вирішення позовних вимог про стягнення
неустойки (пені).

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», подану
представником Шулікою А.В.,
задовольнити частково.

Заочне рішення Радивилівського
районного суду Рівненської області від
26 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 6 березня 2014 року скасувати в
частині вирішення позовних вимог про
стягнення неустойки у вигляді пені,
справу у цій частині направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У решті - судові рішення залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук Судді:
А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана