АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И[1]

09 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Прокопчук Н.О.,
Росік Т.В.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго»

на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 29 травня 2014 року

у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» до ОСОБА_1, третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЮАЙПІ ЛТД» про
визнання права власності на предмет
іпотеки, -

В С Т А Н О В И
Л А:

В липні 2012 року позивач - Публічне
акціонерне товариство «Київенерго»
(далі - ПАТ «Київенерго») звернувся до
Печерського районного суду м. Києва з
позовом до ОСОБА_1 та, в рахунок
виконання зобов'язань Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЮАЙПІ
ЛТД» за договором про пайову участь у
фінансуванні реконструкції
нежитлового будинку, просив визнати за
ним право власності на предмет іпотеки,
що належить відповідачу ОСОБА_1

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 29 травня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, посилаючись на те,
що рішення є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права без повного з'ясування обставин,
що мають значення для правильного
вирішення справи та належної оцінки
доказів.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначив, що ухвалюючи рішення суд
безпідставно не застосував норми
матеріального права до правовідносин,
які виникли між сторонами, а саме
положення ст. 16, 328, 526, 546 ЦК України, ст.
33, 35-37 Закону України «Про іпотеку».

Посилаючись на те, що рішення суду не
відповідає вимогам щодо його
законності та обґрунтованості,
ухвалене з порушенням вимог,
передбачених ст. 58, 212, 213 ЦПК України,
просив скасувати рішення Печерського
районного суду м. Києва від 29
травня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в
судовому засіданні просив апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без зміг.

Представник третьої особи - Ручко О.М. в
судовому засіданні просив апеляційну
скаргу відхилити, а рішення залишити
без змін як таке, що є законним та
обґрунтованим.

Позивач, належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи, в
судові засідання призначені на 25.06.2014
та 09.07.2014, свого представника не
направив. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305
ЦПК України колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності представника позивача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що заявлялись у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
27.01.2006 між Акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго», правонаступником якої є
ПАТ «Київенерго» та ТОВ «ЮАЙПІ ЛТД»
було укладено договір № 36-06 про пайову
участь у фінансуванні реконструкції
нежитлового будинку за адресою: м. Київ,
вул. Набережно-Хрещатицька, 9. За
умовами договору ТОВ «ЮАЙПІ
ЛТД» прийняло на себе зобов'язання
реконструювати нежилий будинок
відповідно до вимог
проектно-кошторисної документації (п.1.2
договору), передати у власність ПАТ
«Київенерго» приміщення, зазначені у
п.1.1 договору, протягом місяця після
введення об'єкта в експлуатацію та
складання відповідно акта державної
комісії (п.4.1.12 договору); в свою чергу
ПАТ «Київенерго» прийняло на себе
зобов'язання внести грошові кошти у
реконструкцію нежитлового будинку,
тобто оплатити вартість
реконструйованих приміщень, з чого суд
вбачав, що договір № 36-06 є змішаним
договором, який поєднує в собі елементи
договору підряду (в частині виконання
робіт з реконструкції об'єкта) та
договору купівлі-продажу (в частині
передачі права власності на об'єкт), та
вважав що до вказаних правовідносин
мають бути застосовані, у тому числі,
положення Глави 54 Розділу Ш Цивільного
кодексу України в редакції від 14.01.2006 р.,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин.

Суд першої інстанції, повно та всебічно
дослідивши наявні в матеріалах справи
письмові докази, надавши їм аналіз у
відповідності до вимог, передбачених
ст. 10, 58, 60, 212 ЦПК України та
застосувавши відповідні положення
норм матеріального права дійшов
вірного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову, про що ухвалив відповідне
рішення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду та вважає його
правильним, враховуючи наступне.

Вимоги ТОВ «ЮАЙПІ ЛТД», що випливають
із договору про пайову участь у
фінансуванні реконструкції нежилого
приміщення були забезпечені Іпотечним
договором, укладеним 02.11.2007 між ПАТ
«Київенерго» та ОСОБА_1, за яким
предметом іпотеки є нежила будівля
(допоміжна споруда літ. «В»), загальною
площею 392,20 кв.м., що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України
«Про іпотеку» (в редакції чинній на
момент укладання іпотечного договору)
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, який передбачає
передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання, є
правовою підставою для реєстрації
права власності іпотекодержателя на
нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 38
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ № 5 від
30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», у випадку
якщо іпотекодержатель не реалізував
способів позасудового врегулювання
звернення стягнення на предмет
іпотеки, зокрема, шляхом укладення
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, який передбачав би
передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки у рахунок
виконання основного зобов'язання (ст. 37
Закону України «Про іпотеку»), він має
право звернутися до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідно до статті 39 цього Закону, а
не з позовом про визнання права
власності на нерухоме майно.

Наявність договору про позасудове
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки не позбавляє
іпотекодержателя права звернення
стягнення на предмет іпотеки в
судовому порядку.

Як встановлено судом першої інстанції,
між ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_1
не укладався договір про задоволення
вимог іпотекодержателя, який
передбачав би передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки у рахунок виконання
основного зобов'язання.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
застосувавши відповідні положення
норм матеріального права, дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позову.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають обставинам справи та
нормам матеріального права, які судом
застосовані правильно.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги щодо
незастосування судом першої інстанції
положень ст. 16, 328, 526, 546 ЦК України, ст. 33,
35-37 Закону України «Про іпотеку»,
оскільки такі доводи є
необґрунтованими.

Судова колегія також не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги, що суд
першої інстанції у своєму рішенні не
надав належної оцінки доказам, наявним
в матеріалах справи, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвалюючи
рішення суд першої інстанції повно
з'ясував обставини справи та дав
належну оцінку всім доказам, наданим
сторонами згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК
України, а в рішенні навів переконливі
доводи на обґрунтування своїх
висновків.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом
допущено порушення норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишити рішення
суду першої інстанції без змін як таке,
що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319,
325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Київенерго» -
відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 29 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 2-2062/12

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8743/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Волкова С.Я.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.