У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Черненко В.А., Лесько
А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за
договором позики та зустрічним позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
договору позики недійсним за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Хустського районного суду
Закарпатської області від 11 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 30 квітня 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, в
якому просив стягнути із відповідачів
солідарно на свою користь
заборгованість за договором позики у
розмірі 112 тис. грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 6
червня 2008 року ОСОБА_5 в
інтересах сім'ї отримав від нього
грошові кошти в сумі 14 тис.
доларів США, що еквівалентно 112 тис.
грн., про що останнім складено розписку.
Згідно договору купівлі-продажу від 29
вересня 2008 року відповідачами
за позичені від нього кошти придбано
автомобіль «Шевроле Авео», який за
рішенням Хустського районного суду
Закарпатської області від 6 березня 2012
року визнано спільною сумісною
власністю, а тому відповідачі
зобов'язані солідарно повернути йому
взяті кошти в борг згідно розписки.

У травні 2012 року ОСОБА_6 пред'явила до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 зустрічний позов про
визнання договору позики недійсним,
який мотивує тим, що фактичного
укладення 6 червня 2008 року договору
позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не
відбувалося, про такі обставини їй не
було відомо та розписка складена без її
відома та згоди.

Ухвалою Хустського районного суду
Закарпатської області від
7 травня 2012 року вказані позови
об'єднані в одне провадження.

Рішенням Хустського районного суду
Закарпатської області від
11 жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 30 квітня 2014
року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 14
тис. доларів США згідно розписки від 6
червня 2008 року. У задоволенні решти
позову ОСОБА_4, як і зустрічному позові
ОСОБА_6 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати й ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити
повністю.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
та обґрунтованість судових рішень в
межах касаційного оскарження, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позову ОСОБА_4 та відмову у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6,
з висновком якого погодився й
апеляційний суд, правильно встановив
характер спірних правовідносин сторін
у справі та застосував норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, вирішив спір з
урахуванням конкретних обставин
справи з дотриманням норм
процесуального права.

Зокрема, суди на підставі належним
чином оцінених доказів, поданих
сторонами, дійшли правильного висновку
про те, що між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 виникли
правовідносини позики, які не
створюють обов'язків для ОСОБА_6

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку про те, що судами
при розгляді справи були допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які відповідно
до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами
для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хустського районного суду
Закарпатської області від 11
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від 30
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

А.О. Лесько

М.Є. Червинська