________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/4676/13-ц
Провадження № 2/520/1077/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Коваленко О.Б.

за участю секретаря
Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Головне управління державної
міграційної служби України в Одеській
області, про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування жилим
будинком за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач посилається на те, що
згідно договору дарування від 15.01.1993
року, посвідченого державним
нотаріусом Третьої Одеської
нотаріальної контори, реєстраційний №
3-377, позивачу належить на праві
власності житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_2.

Відповідачка ОСОБА_2 - колишня дружина
позивача. Під час шлюбу відповідачка
проживала та була зареєстрована в
будинку позивача. Шлюб було розірвано
01.12.2009 року. З моменту розірвання шлюбу,
більш чотирьох років відповідачка у
вищевказаному будинку не проживає,
ніяких особистих речей у квартирі
немає.

У судовому засіданні позивач просив
позовні вимоги задовольнити, оскільки
відповідачка не має законних підстав
для подальшого користування вказаним
будинком.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав.

Представник третьої особи Головного
управління державної міграційної
служби України в Одеській області у
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, представив до суду
заяву, в якій просив справу слухати в
його відсутності.

Свідок ОСОБА_3 пояснила у судовому
засіданні, що вона є дружиною ОСОБА_1; у
зареєстрованому шлюбі вони
перебувають з 2011 року, раніше
перебували у цивільному шлюбі. Свідок
проживає в одному будинку разом з
ОСОБА_1, його сином, невісткою та онукою.
Відповідачка не проживає у будинку за
адресою: АДРЕСА_2, приблизно 5 років,
тільки іноді з'являється для
спілкування з онукою.

Вислухавши позивача, представника
позивача, представника відповідача,
свідка, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що на
підставі договору дарування від 15.01.1993
року, посвідченого державним
нотаріусом Третьої Одеської
нотаріальної контори, реєстраційний №
3-377, позивачу ОСОБА_1 належить на праві
власності житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_2 (а.с. 7-8).

За даною адресою на реєстраційному
обліку перебуває ОСОБА_2.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
розірвано 01.12.2009 року (а.с. 5).

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Як вказано у висновках
Верховного Суду України, викладених у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п. 1. ч.
1 ст. 355 ЦПК України, за змістом ст. 7
Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-1V
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
зняття з реєстрації місця проживання
може бути здійснено на підставі
рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

У зв'язку з тим, що зазначений
Закон є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
положення ст. 7 цього Закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм житловим
приміщенням, власник має право
вимагати усунення відповідних
перешкод, зокрема, шляхом зняття особи
з реєстрації місця проживання,
пред'явивши одночасно одну із таких
вимог: 1) про позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2) про
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою. З
огляду на це вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи житловим приміщенням відповідно
до норм житлового та цивільного
законодавства статей 71, 72, 116, 156 ЖК, ст. 405
ЦК України (постанова Верховного Суду
України від 16 січня 2012 р. у справі №
6-57цс11).

Факт перебування ОСОБА_2 на
реєстраційному обліку за даною адресою
погіршує матеріальний стан позивача,
оскільки розрахунок експлуатаційних
платежів і платежів за комунальні
послуги здійснюється, виходячи з
кількості зареєстрованих за адресою
осіб, та перешкоджає йому у
розпорядженні своєю власністю.

Крім того, ОСОБА_2 належить на
правах приватної спільної часткової
власності квартира за адресою: АДРЕСА_1
(свідоцтво про право власності на житло
від 16 вересня 1997 року, видане УЖКГ
виконкому ОМР, реєстр. № 93858) - а.с. 19.

Сукупність доказів, наданих
позивачем на підтвердження своєї
позиції у справі, є, на думку суду,
переконливими. Таким чином, вимоги
позивача є обґрунтованими, і позов
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209 ч. 3, 212-215
ЦПК України,

ВИРІШИВ

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування жилим будинком за
адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги до
Київського районного суду м. Одеси
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Коваленко О. Б.