Номер провадження: 22-ц/785/6817/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Цюри Т.В.,
Сидоренко І.П.,

при секретарі - Колмакові В.І.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 28 лютого 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
заповіту та договору дарування
недійсними,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
недійсним заповіту, складеного 30
серпня 2005 року ОСОБА_4, а також договору
дарування будинку, посвідченого 20
вересня 2005 року, яким подарувала
належний їй будинок з надвірними
будівлями ОСОБА_3, оскільки на момент
укладення обох правочинів ОСОБА_4
перебувала у такому стані, коли не
могла розуміти значення своїх дій та
керувати ними, страждала на тимчасовий
психічний розлад.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 28.02.2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 10.12.2013 року рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове рішення про задоволення позову.
Визнано недійсним заповіт, складений
30.08.2005 року та договір дарування
житлового будинку з надвірними
будовами у АДРЕСА_1, складений 20.09.2005
року ОСОБА_4, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
недійсними.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.04.2014 року
рішення апеляційного суду Одеської
області від 10.12.2013 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла ОСОБА_4, якій за життя належав
житловий будинок з надвірними
спорудами по вул.Свердлова у м.Білгород
- Дністровську Одеської області.

12 листопада 1999 року ОСОБА_4 заповідала
своє майно ОСОБА_2

30 серпня 2005 року ОСОБА_4 склала новий
заповіт на належне їй майно на ім'я
відповідача, а 20 вересня того ж року
подарувала належний їй будинок з
надвірними будівлями ОСОБА_3

Ухвалою Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13 жовтня 2011 року призначено
посмертну амбулаторну судово -
психіатричну експертизу, згідно з акту
№659 якої ОСОБА_4 у момент складення
заповіту і договору дарування у 2005
році, в силу свого психічного стану
здоров'я, віку і розвитку, могла
правильно розуміти і усвідомлювати
значення своїх дій, їх наслідки і могла
керувати ними (а.с.82-86,т.2).

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 21 травня 2013 року призначено
повторну посмертну амбулаторну судово
- психіатричну експертизу, згідно з
акту №532 якої, ОСОБА_4 не усвідомлювала
того, що вона перестала бути власницею
спірного будинку, тобто на момент
учинення договору дарування та
складання заповіту від 30 серпня 2005
року, не розуміла значення своїх дій та
не могла керувати ними (а.с.136,141-159 т.2).

Таким чином, у матеріалах справи на час
її перегляду в апеляційному порядку є
два протилежні та спірні між собою
висновки експертиз, в зв'язку з чим
сторонам було роз'яснено про право
звернення із клопотанням про
призначення комісійної посмертної
експертизи із роз'ясненням наслідків,
однак обидві сторони категорично від
цього відмовилися, вважаючи достатніми
матеріали справи в обсязі на час
вирішення справи апеляційним судом.

Зважаючи на такі обставини колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті за позовами тих осіб, чиї
цивільні права або інтереси порушені.

Таким чином, істотне значення для
вирішення справи має стан особи, в
якому вчинювалися оспорювані
правочини, і такий може бути
підтверджений висновком експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи
експертиза від 29.11.2012 року була
призначена судом першої інстанції у
встановлений законом порядок та
спосіб, а сам висновок експертизи
містить чіткі та безумовні висновки,
які надають відповідь про стан особи на
час вчинення правочину.

При цьому колегія суддів вважає, що
висновок повторної судової експертизи
не відповідає в повній мірі вимогам
закону, оскільки за наявності одних і
тих же матеріалів медичної
документації побудований фактично на
поясненнях свідків, хоча такі мають
побічне значення для встановлення
того, чи була здатною особа у
конкретний момент вчинення правочину
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними.

Як такий, що є повторним, має містити
безумовні відповіді на питання, які
дали підстави для призначення
повторної експертизи і виключати будь -
які сумніви чи припущення. Водночас в у
мотивувальній частині акту КП
«Херсонська обласна психіатрична
лікарня №532 від 04 жовтня 2013 року
містить висновки «…имеющаяся у
подэкспертной в августе и сентябре 2005
года выраженная сосудистая
церебральная патология могла стать
причиной развития у нее психических
расстройств, что описывают часть
свидетелей…», а заключна частина акту
повторної експертизи не містить
відомостей, до якої категорї психічних
порушень необхідно віднести вказані
експертами розлади психіки до
тимчасових або хронічних.

Крім того, під час її призначення судом
не було дотримано передбачений законом
порядок, питання про неясність,
необгрунтованість попереднього
висновку експертизи не обговорювалось,
про що зазначено в ухвалі ВССУ від
30.04.2014 року, висновки якого є
обов'язковими для суду апеляційної
інстанції.

Такі обставини виключають можливість
використати висновки повторної
експертизи у якості належного доказу
на підтвердження підстав позову, а від
проведення комісійної експертизи
представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні апеляційної інстанції
відмовився.

Враховуючи такі обставини справи,
належні та допустимі докази того, що
ОСОБА_4 у момент складання оспорюваних
правочинів не розуміла значення
власних дій та не могла керувати ними
відсутні, тому суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що
вік та стан здоров'я свідчать про
неможливість розуміти значення
власних дій спростований висновком
судової експертизи №659 від 29.11.2012 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що
підтвердженням такого стану ОСОБА_4 є
випадок безпідставного звернення до
правоохоронних органів з приводу
крадіжки речей не спростовує висновків
суду, оскільки такий мав місце 02.08.2006
року, тобто через значний час після
вчинення правочинів, і крім того, сам
факт звернення про стан особи свідчити
не може, навіть якщо він був
необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції було
проігноровано клопотання про
призначення повторної експертизи при
виниклих обставинах підставою для
скасування рішення бути не може,
оскільки відповідно до ч.3ст.309 ЦПК
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи. Відмова в задоволенні
клопотання мала бути вирішена судом
першої інстанції шляхом винесення
ухвали, однак з огляду на вимоги ст.309
ЦПК при правильному вирішенні справи
таке процесуальне порушення не є
підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги правильність висновків суду не
спростовують, тому апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись
ст.ст.304,п.1ч.1ст.307,308,313,314,315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 28 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: