Справа № 459/1989/13
Головуючий у 1 інстанції: Жураковський
Провадження № 22-ц/783/4051/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді- Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника позивача
ПАТ КБ «Приватбанк» Жарського І.Р. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» на заочне рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 17 березня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
майно та виселення, зняття з
реєстраційного обліку , -

ВСТАНОВИЛА:

У квітня 2013 року ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулося в суд з
позовом до ОСОБА_3 з указаним позовом. З
врахуванням уточнених позовних вимог
та з посиланням на ст.ст. 209, 210, 220, 526, 527,
530, 577, 629, 640, ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК
України, ст. 12, 33, 38-40 Закону України «Про
іпотеку», ст.109 ЖК України просив
ухвалити рішення, яким в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №CGZ0G100000523 від 24.07.2007 року в
розмірі 68 815,63 дол. США, що за курсом НБУ
від 27.02.2013 року складає 549 836, 92 грн.
звернути стягнення на квартиру,
загальною площею 55.6 м.кв., житловою
площею 33,20 м.кв., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмета іпотеки з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі-продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, з
проведенням дій щодо коригування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови, з
проведенням дій щодо оформлення та з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах, установах, організаціях
незалежно від форми власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки.

Виселити відповідачів та інших осіб,
які зареєстровані та/ або проживають у
квартирі, розташованої за вказаною
вище адресою, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зі
зняттям з реєстраційного обліку у
територіальному органі держаної
міграційної служби України. Стягнути з
відповідачів судові витрати.

Ухвалою Червоноградського
міського суду Львівської області від 13
лютого 2014 року позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» в частині заявлених
позовних вимог до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Заочним рішенням
Червоноградського міського суду
Львівської області від 17 березня 2014
року позов задоволено частково. В
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором G100000523 від 24.07.2007
року в розмірі 549836 (п'ятсот сорок
дев'ять тисяч вісімсот тридцять шість)
гривень 92 копійки - звернуто стягнення
на квартиру загальною площею 55.60 кв.м.,
житловою площею 33.20 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки
Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк» з
укладенням від імені відповідачів
договору купівлі-продажу будь яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки.

В решті в позові відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішення суду оскаржив
представник ПАТ КБ «Приватбанк» Шуліка
А.В. Вважає його в частині відмови у
позові незаконним та необґрунтованим
через невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також таким, що
винесено з порушенням норм
процесуального та матеріального права.

Просить рішення суду в частині
відмови у виселенні мешканців, які
проживають у предметі іпотеки змінити.
Мотивує тим, що судом не враховано той
факт, що позивачем виконано вимоги
Закону України «Про іпотеку» щодо
направлення іпотекодавцю вимоги про
добровільне звільнення помешкання,
оскільки 01.02.2013 року ОСОБА_3 отримав
вимогу позивача за вих.. №30.1.0/2-332 від
15.01.2013 року, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення, однак зазначена вимогам
залишилась невиконаною. Відповідно до
ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та
ст. 109 ЖК України звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
нежитлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців. Тобто чинне
законодавство передбачає виселення
мешканців з жилого приміщення, яке було
передано в іпотеку, у разі звернення
стягнення на вказане приміщення для
задоволення вимог іпотеко держателя.

Представник апелянта в суді
апеляційної інстанції доводи
апеляційної скарги повністю підтримав.
Інші учасники не з»явились. Належно
повідомлені про розгляд справи за
апеляційною скаргою. Тому колегія
суддів вважає можливим продовжувати
розгляд справи у їх відсутності , що
відповідає вимогам ч.2 ст. 305 ЦПК
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, заслухавши
учасників процесу, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданих
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін зобов»язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законим є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
в оскаржуваній його частині таким
вимогам в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що
24.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №
CGZ0G100000523 за умовами якого, ОСОБА_3
надано кредит в розмірі 28800 дол.США зі
сплатою 12 % річних з кінцевим терміном
повернення 23.07.2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
24.07.2007 року між сторонами укладено
договір іпотеки, за яким передано в
іпотеку належну ОСОБА_3 квартиру за
адресою: АДРЕСА_1. Квартира одноосібно
придбана ОСОБА_3 за договором
купівлі-продажу від 24.07. 2007 року у
ОСОБА_4 та ОСОБА_11 /а.с. 113/. За покупцем
на підставі договору зареєстроване
одноосібне право власності на цю
квартиру, що за вказаним вище
договором передана в іпотеку. /а.с.114/.

У зв'язку з невиконанням позичальником
умов кредитного договору щодо
погашення кредиту, виникла
заборгованість, яка станом на 27.02.2013
року складає 68 815, 63 дол. США, що до курсу
НБУ складає 549 836, 92 грн. і включає 29 045,18
дол. США - заборгованості за кредитом, 16
952,93 дол. США - заборгованості по
процентам за користування кредитом, 2
188,80 дол. США - заборгованості по комісії
за користування кредитом, 17 321,99 дол. США
- пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором. А також 31,29
дол. США штрафу (фіксована частина) та 3
275 дол. США штрафу (процентна складова).

У п.12.3, 16.7, 16.7.1, 16.7.2 Договору іпотеки
зазначено, що на підставах,
передбачених законодавством, на
Предмет іпотеки може бути звернуто
стягнення; з метою задоволення своїх
вимог іпотеко держатель має право
звернути стягнення на предмет іпотеки
у випадку, якщо в момент настання
термінів виконання якого-небудь із
зобов'язань, передбачених Кредитним
договором, вони не будуть виконані.
Звернути стягнення на предмет іпотеки
незалежно від настання термінів
виконання будь-якого із зобов'язань за
Кредитним договором у випадках,
зокрема порушення іпотекодавцем
зобов'язань, передбачених умовами
кредитного договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов?язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов?язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки; передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду.

При цьому рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд може
встановити спосіб реалізації предмета
іпотеки: або шляхом проведення
прилюдних торгів, або шляхом
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 Закону України «Про
іпотеку».

Стаття 38 цього Закону встановлено, що
якщо рішення суду або договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
(відповідне застереження в іпотечному
договорі) передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки будь-якій особі-покупцеві,
іпотекодержатель зобов'язаний за 30
днів до укладення договору
купівлі-продажу письмово повідомити
іпотекодавця та всіх осіб, які мають
зареєстровані у встановленому законом
порядку права чи вимоги на предмет
іпотеки, про свій намір укласти цей
договір. У разі невиконання цієї умови
іпотекодержатель несе
відповідальність перед такими особами
за відшкодування завданих збитків.

При цьому у п. 27 договору іпотеки
передбачено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки за вибором
іпотекодержателя може бути здійснено у
позасудовому порядку шляхом продажу
предмету іпотеки будь-яким способом, в
тому числі на біржі на підставі
договору купівлі-продажу у порядку ст.
38 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
визначився з відповідною правовою
нормою, яка підлягає застосуванню до
спірних правовідносин та правильно
виходив із того, що у зв'язку із
невиконанням умов кредитного договору
позивальником, банк має право
задовольнити свої вимоги за рахунок
реалізації предмета іпотеки у один із
способів передбачених Законом України
«Про іпотеку», а саме шляхом продажу
предмету іпотеки будь-яким способом на
підставі договору купівлі-продажу.

Враховуючи, що рішення суду в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості,
яка виникла станом на 27.02.2013 року не
оскаржується, то законність рішення
суду в означеній частині не
переглядається.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в
оскаржуваній його частині, колегія
суддів враховує наступні обставини.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передану в іпотеку квартиру є
підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.
ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку»,
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Ухвалюючи рішення про відмову у
виселенні осіб, які проживають та
зареєстровані у житловому приміщені,
яке передано в іпотеку, суд не врахував,
що за умовами п. 9 означеного вище
договору купівлі-продажу квартири від
24.07.2007 року - квартира продавцями
звільнена. Згідно даного договору такі
втратили будь-які права на відчужене
житло, тому перебування у такій
колишнього власника ОСОБА_4 про
виселення якої заявлена банком вимога -
суперечить закону, оскільки будь яких
даних про наявність правових підстав
для проживання у цій квартирі
відповідачі суду не надали.

Безпідставно судом відхилено вимогу і
про виселення ОСОБА_5, який як і
колишній власник квартири - ОСОБА_4
згідно довідки КП

«Комінтех» від 12.12.2013 року значиться
зареєстрованим у цій квартирі/ а.с. 86/.
Як син колишнього власника квартири,
останній при зміні власника втратив
право на користування цим житлом, даних
про наявність між цими відповідачами
будь-яких договорів найму, -
відповідачами не надано.

За таких обставин обґрунтованими є
мотиви апеляційної скарги, про те, що
01.02.2013 року ОСОБА_3 отримав вимогу
Позивача за вих. №30.1.0/2-332 від 15.01.2013 року
про звільнення в 30-ти денний термін з
часу її отримання нерухоме майно,
передане в іпотеку, у встановлений
строк вимога банку не виконана, що
давало право на звернення до суду про
виселення ОСОБА_3 як власника квартири
та інших осіб - право на проживання
яких у цій квартирі не підтверджене.

Вимога про зняття осіб з
реєстраційного обліку відхилена судом
першої інстанції підставно, оскільки
рішення суду про виселення є підставою
для зняття осіб з реєстраційного
обліку у зазначеному помешканні.

На підставі наведеного колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
апеляційної скарги частково.

Керуючись ст. ст.303, 304, п.2 ч.1 ст. 307,
п.3.ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 17
березня 2014 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Надра» про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 з кв. АДРЕСА_1 скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким вказані вимоги ПАТ КБ «Надра»
задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 з
квартири АДРЕСА_1.

Доповнити резолютивну частину рішення
в абзаці 2-му після слів в розмірі 549 836
грн. 92 коп., словами, що станом на 27.02.2013
року становить 68 815,63 дол. США і включає
в себе 29 045,18 дол. США - заборгованості за
кредитом, 16 952,93 дол. США -
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 2 188,80 дол. США -
заборгованості по комісії за
користування кредитом, 17 321,99 дол. США -
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також 31,29
дол. США штрафу (фіксована частина) та 3
275 дол. США штрафу (процентна складова).

В решті рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскарженим у касаційному порядку
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді