Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/2267/13-ц
Провадження № 2/321/72/2014
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2014 року смт. Михайлівка
Михайлівський районний суд Запорізької області в складі:
головуючого: судді Дараган Л.В.
при секретарі: Рикун І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в смт. Михайлівка Запорізької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину,
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину.
В судове засідання позивач не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
В судове засідання представник позивача не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну моральну шкоду в розмірі 150000 гривень та понесені судові витрати, пов'язані з публікаціями в пресі оголошень про виклик відповідача, в розмірі 570 гривень 00 копійок.
В судове засідання відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв позивача і її представника та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали кримінальної справи № 1-5/2011 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про народження, виданого 21 серпня 1989 року Плодородненською сільською радою Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_8, про що в книзі реєстрації актів про народження 21 серпня 1989 року зроблено запис № 31.
Згідно свідоцтва про народження, виданого 08 квітня 1991 року Плодородненською сільською радою Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_8, про що в книзі реєстрації актів про народження 08 квітня 1991 року зроблено запис № 9.
Згідно довідки про причину смерті (до форми № 106/о) № 231 від 29 червня 2007 року, ОСОБА_3 помер у віці 44 роки, дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3, причина смерті: сполучена травма голови та тулуба з пошкодженням внутрішніх органів.
Згідно свідоцтва про смерть, виданого 02 липня 2007 року Плодородненською сільською радою Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, про що в книзі реєстрації смертей 02 липня 2007 року зроблено відповідний актовий запис № 52.
Згідно епікризу ІХ № 2005 від 18 липня 2007 року, ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні ТМО Михайлівського району з 27 червня по 18 липня 2007 року з приводу: черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій грудної клітини, розрив лонного сочленіння, перелам сидаліщної кістки зліва, тупа травма живота без пошкодження внутрішніх органів.
Згідно постанови про порушення кримінальної справи від 04 липня 2007 року, за результатами розгляду матеріалу перевірки за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27 червня 2007 року за участю водія ОСОБА_1 та водія ОСОБА_2, було порушено кримінальну справу за фактом дорожньо-транспортної пригоди за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно постанови про порушення кримінальної справи від 10 березня 2008 року, відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно протоколу огляду від 27 червня 2007 року, зафіксовано технічний стан та пошкодження автомобіля «Opel Astra», державний номер НОМЕР_1.
Згідно висновків судової медичної експертизи № 231 від 01 серпня 2007 року та № 246 від 19 липня 2007 року, на підставі судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_3, 1963 року народження, з урахуванням даних лабораторних методів дослідження, встановлено, що смерть ОСОБА_3 настала в результаті сполученої тупої травми голови, тулуба та кінцівок у виді відкритого переламу кісток свода і основи черепу із забоєм головного мозку, переламів ребер справа із забоєм легень. Вищевказані пошкодження утворились незадовго до смерті від дії тупих предметів, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, в даному випадку такими, що потягли за собою смерть, та знаходяться в прямому причинному зв'язку з її настанням. При дослідженні трупа встановлено: забійна рана обличчя, інфільтруючий крововилив в м'яких тканинах правої половини волосяної частини голови, уламковий перелам кісток свода і основи справа, верхньої та нижньої челюсті справа, кісток носа, розрив твердої мозкової оболонки, забій головного мозку, множинні перелами 2 - 8 ребер справа по серединно-ключичній лінії, забій легких, косий перелам акроміального кінця правої ключиці, садна обох колінних суглобів та гомілок. Враховуючи механізм утворення усіх вищевказаних ушкоджень, їх локалізацію та розташування можливо припустити, що весь комплекс пошкоджень міг утворитися в умовах дорожньо-транспортної пригоди, а саме від виступаючих деталей салону при зіткненні легкового автомобіля, що рухається, з перешкодою. Напрямок вектора травмуючої сили справа наліво. При судово-токсологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_3 виявлений етиловий алкоголь в кількості 2,6 ‰. Зазначена концентрація етилового алкоголю в крові у живих осіб відповідає сильному ступеню алкогольного сп'яніння. Ступінь виразу трупних явищ вказує на те, що з моменту смерті і до початку дослідження (29 червня 2007 року) пройшло 1 - 2 доби.
Згідно протоколів відтворення обстановки та обставин події дорожньо-транспортної пригоди від 12 вересня 2007 року за участю ОСОБА_9 та від 12 жовтня 2007 року за участю ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_2, в ході їх проведення було детально відтворено механізм дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно постанови Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2011 року, ОСОБА_2 звільнено від покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року. Провадження по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України закрито.
Згідно ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2011 року, апеляцію прокурора задоволено частково. Постанову Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2011 року змінено, вважати, що ОСОБА_2, обвинувачений за ч. 2 ст. 286 КК України, звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2011 році», кримінальна справа відносно нього закрита відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 6 КПК України. З мотивувальної частини постанови суду виключено неправильне посилання на злочин середньої тяжкості, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів. В іншій частині постанова суду залишена без змін.
Зазначена ухвала набрала чинності 26 жовтня 2011 року.
Таким чином, в ході судового розгляду було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 27 червня 2007 року, відбулася з вини відповідача, і позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження заподіяння їй внаслідок скоєного відповідачем злочину моральної шкоди, а тому вбачається, що позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача дійсно була заподіяна моральна шкода, так як вона зазнала душевних страждань в зв'язку із втратою близької людини - смертю свого батька, яка настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, порушенням звичного способу життя, пов'язаного зі смертю та похованням батька, втратою годувальника родини, внаслідок чого позивач нервувала та втратила душевний спокій, все це викликало в неї негативні емоції, переживання та душевний біль.
Стосовно ж заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 150000 гривень, то суд вважає можливим їх задовольнити частково, враховуючи при цьому спричинені позивачу моральні страждання, пов'язані зі смертю її батька, та з урахуванням вимог розумності та справедливості.
При цьому суд не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що їй була заподіяна моральна шкода також і внаслідок ушкодження здоров'я її брата ОСОБА_1, оскільки її брат ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав середнього ступеня тілесні ушкодження, він був безпосереднім учасником цієї пригоди, водієм автомобіля, тому в межах кримінальної справи ОСОБА_1 був визнаний потерпілим. Тому, за приписами ч. 2 ст. 1168 ЦК України, вбачається можливим відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батька позивача - ОСОБА_3, а підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, пов'язаної із ушкодженням здоров'я її брата ОСОБА_1, який отримав тілесні ушкодження, не вбачається.
Таким чином, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, пов'язаних із втратою годувальника - смертю її батька, їх тривалість та наслідки, істотність вимушених змін у її житті та житті її рідних, пов'язані з цим її моральні переживання, неможливість відновлення понесеної втрати, суд вважає, що позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача дійсно була завдана моральна шкода, тому заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 100000 гривень як відповідне та достатнє відшкодування понесених позивачем моральних страждань.
Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 100000 гривень 00 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 88 ЦК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати, пов'язані з публікаціями в пресі оголошень про виклик відповідача, в розмірі 570 гривень 00 копійок. Разом із цим, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1000 гривень 00 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 23, 1166, 1168 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 59, 60, 88, 107, 197, 208, 212 - 215, 224 - 228 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок та витрати, пов'язані з публікаціями в пресі оголошень про виклик відповідача в розмірі 570 (п'ятсот сімдесят) гривень 00 копійок, а всього суму в розмірі 100570 (сто тисяч п'ятсот сімдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: