У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого: Павліченка С.В.

суддів: Бондаренка Ю.О., Куцина М.М.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши в судовому засіданні
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Міжгірського районного суду
від 30 серпня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про повернення незаконно
утриманої земельної ділянки та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання угоди дійсною ,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про повернення незаконно утриманої
земельної ділянки.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що
йому належить на праві приватної
власності земельна ділянка 0, 0855 га по
АДРЕСА_1 згідно державного акту серії
ІІІ-ЗК № 030117 від 18.01.2001 року.
Відповідачі більше десяти років
користуються даною ділянкою, вважають
її своєю і добровільно повернути не
бажають. У зв'язку з цим просив
зобов'язати повернути йому земельну
ділянку та привести її в належний стан
і не створювати перешкод у праві
власності на цю ділянку.

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2
про визнання угоди дійсною.

Свої вимоги мотивувала тим, що між нею
та дружиною позивача ОСОБА_2 було
укладено угоду купівлі-продажі даної
ділянки, однак останні належно
оформити угоду не бажають. У зв'язку з
цим просила визнати дійсним укладений
правочин про відчуження земельної
ділянки та скасувати державний акт про
право власності на землю 111-ЗК № 030117 на
земельну ділянку.

Рішенням Міжгірського районного суду
від 30 серпня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4
повернути ОСОБА_2 земельну ділянку 0,0855
га по АДРЕСА_1, як власнику землі та
забрати встановлену ними дерев'яну
огорожу. В решті позову відмовлено. У
позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
дійсною угоди купівлі нею і продаж
ОСОБА_2 земельної ділянки відмовлено.
Також стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4
на користь ОСОБА_2 110 грн. судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування даного рішення
та ухвалення нового про відмову у
задоволенні первісного позову та
задоволення зустрічного позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Так, відповідно до положень ст. 152 ЗК
України держава забезпечує громадянам
та фізичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення прав
і запобіганню вчиненню дій що
порушують права або створюють
небезпеку порушенню прав,
відшкодування заподіяних збитків.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, відповідно до
державного акту на право власності на
земельну ділянку, ОСОБА_2 являється
власником земельної ділянки площею 0,0855
га, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно акту по розгляду заяви ОСОБА_1
від 11.06.2012 року складеним заступником
голови Міжгірської селищної ради
Плиска В.М. та іншими спеціалістами
селищної ради встановлено, що земельна
ділянка знаходиться у приватній
власності громадянина ОСОБА_2, який має
у наявності державний акт на дану
земельну ділянку. Крім того,
рекомендується ОСОБА_2 виконувати
обов'язки власника земельної ділянки
(а.с. 12).

Статтею 391 Цивільного кодексу України
встановлено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відмова відповідачів звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
обмежує позивача у праві
розпоряджатися нею у відповідності з
вимогами Земельного кодексу України,
чим порушуються права позивача та
завдається істотна шкода його
інтересам.

Посилання апелянта на те, що у 2003 році
між сторонами було досягнуто
домовленості про купівлю земельної
ділянки у розмірі 300 доларів США, не
може бути взято до уваги, оскільки
договір купівлі - продажу між сторонами
не укладався, а в розписці, яка наявна у
матеріалах справи не зазначено за, що
саме був борг.

Виходячи з вищевикладеного,
вбачається, що документи, що
засвідчують право власності чи
користування зазначеною земельною
ділянкою у відповідності до вимог ст.125
Земельного кодексу України у ОСОБА_1 не
оформлено. Згідно зі ст.1 Закону України
«Про державний контроль за
використанням та охороною земель»
зазначені дії кваліфікуються як
самовільне зайняття земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги указані
висновки місцевого суду не
спростовують, а тому не можуть бути
підставою для скасування рішення,
ухваленого з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України,
Судова палата у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду
від 30 серпня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді