Справа №451/487/14-ц
Провадження № 2/451/168/14
РІШЕННЯ

іменем України

07 травня 2014 року

Радехівський районний суд Львівської
області в складі:

головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен
Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Радехів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання права власності на спадкове
майно,-

встановив:

28 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до суду до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності на спадкове майно.

В позовній заяві вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_6, про що цього ж дня
зроблено відповідний актовий запис №
37. Після смерті спадкодавця залишилося
спадкове майно, а саме житловий будинок
з господарськими спорудами АДРЕСА_1.
Спадкодавцем складався заповіт на ім»я
ОСОБА_5 на частину спадкового майна, а
саме земельну ділянку. Інше майно,
зокрема житловий будинок до спадщини
по заповіту не увійшов, а відтак дане
майно спадкується на загальних
підставах, тобто за законом.
Спадкоємцями першої черги, після
смерті ОСОБА_6 за законом є діти та
дружина, а саме: позивач - ОСОБА_1, а
також ОСОБА_2, ОСОБА_3, які є рідними
дітьми спадкодавця та дружина ОСОБА_4.
Позивач належним чином прийняв
спадщину, оскільки протягом шести
місяців з моменту відкриття спадщини
звернувся у Кам»янко-Бузьку державну
нотаріальну контору із заявою по
прийняття спадщини. Інший спадкоємець
першої черги, а саме дружина
спадкодавця ОСОБА_4, яка є їх рідною
матір»ю, є такою, що спадщини не
прийняла, оскільки із заявою до
нотаріальної контори для прийняття
спадкового майна не звернулася. Крім
того, на час смерті спадкодавця вона
проживала разом з ним. Таким чином
позивач є єдинним спадкоємцем першої
черги, який належним чином прийняв
спадщину. Проте, нотаріус
Кам»янко-Бузької державної
нотаріальної контори відмовляє йому у
видачі свідоцтва про право на спадщину
з тих підстав, що нерухоме майно не було
зареєстроване на праві приватної
власності за спадкодавцем, а тому
іншого способу захисту свого
невизнаного майнового права та
інтересу окрім як звернення до суду з
даним позовом позивач наразі не вбачає.
Та обставина, що житловий будинок
належав на праві власності спадкодавцю
підтверджується рішенням виконавчого
комітету Радехівської міської ради
депутатів трудящих № 79 від 5 червня 1978
року, договором оренди земельної
ділянки від 6 травня 1978 року, актом
допуску в експлуатацію житлового
будинку від 7 вересня 1978 року. Крім того,
із довідок вбачається, що до житлового
будинку, який є предметом спору,
підключено газопостачання та
електроенергію, що вказує на те, що
житловий будинок не є об»єктом
самочинного будівництва.

В судове засідання позивач не з»явився,
подав до суду заяву, про розгляд справи
у його відсутності, позовні вимоги
підтримує повністю, просить позов
задоволити. (а.с.41).

Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилися,
подали до суду заяви про розгляд справи
без їх участі, проти позову не
заперечують.(а.с.34,35,36,40).

Відповідно до ч.1,2 ст.158 ЦПК України
розгляд судом цивільної справи
відбувається в судовому засіданні з
обов'язковим повідомленням осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності.

Визнання позову відповідачами не
суперечить закону і не порушує
чиї-небудь права або законні інтереси.

Відповідно до ч. 4ст.174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для цього законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи,
враховуючи визнання відповідачами
позову, оцінивши докази в їх сукупності
суд вважає, що позовні вимоги слід
задовольнити із наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Відповідно до ст.1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов"язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців).

У відповідності зі ст.ст.1217, 1220,1223 ЦК
України, спадкування здійснюється за
заповітом або за законом. Спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою. Право на
спадкування виникає в день відкриття
спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкоємця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народженні після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку у шість
місяців, він не заявив про відмову від
неї.

У відповідності до статті 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, а
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті
(ст.1218 ЦК України).

Суд встановив, що ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старий Добротвір
Кам»янко-Бузького району Львівської
області, що стверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_1 від 14.11.2013 року,
про що зроблено відповідний актовий
запис за № 37 (а.с.12).

Після його смерті відкрилася спадщина
на будинковолодіння АДРЕСА_1.

Із заповіту складеного 23 березня 2010
року, посвідченого секретарем
Стародобротвірської сільської ради
Кам»янко-Бузького району і
зареєстрований в реєстрі за № 19,
вбачається, що ОСОБА_6 заповів
земельний пай площею 3,0306 га (Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯА №436458 від 1.08.2005 року)
ОСОБА_5 (а.с.39).

Згідно заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 23
січня 2014 року, які є спадкоємцями майна
померлого ОСОБА_6 за законом,
вбачається, що останні відмовилися від
належної їм частки спадщини в користь
позивача ОСОБА_1.(а.с.13).

ОСОБА_1 - позивач по справі, являється
єдиним спадкоємцем за законом, який
прийняв спадщину, тобто вступила у
фактичне володіння будинковолодінням
АДРЕСА_1.

З будинкової книги реєстраційний номер
№ 864, вбачається, що ОСОБА_1 з 5.05.2001 року
зареєстрований за адресою
АДРЕСА_1.(а.с.9).

Із рішення виконавчого комітету
Радехівської міської ради депутатів
трудящих №79 від 5 червня 1978 року,
договору оренди земельної ділянки від 6
травня 1978 року, акту допуску в
експлуатацію житлового будинку від 7
вересня 1978 року вбачається, що житловий
будинок АДРЕСА_1 належав на праві
власності спадкодавцю ОСОБА_6 (а.с.10,11,26).

Згідно довідок Радехівської районної
філії Червоноградського УЕГГ № 201 від
26.03.2014 року та ПАТ «Львівобленерго»
Радехівський РЕМ вбачається, що до
житлового будинку АДРЕСА_1, підключено
газопостачання та
електроенергію.(а.с.18,19).

Вказані вище обставини, учасниками
процесу не оспорюються та не
заперечуються, а тому у відповідності
до вимог ст.ст.10,212 ЦПК України дані
докази визнаються судом належними,
допустимими та достовірними.

Із довідки КП Червоноградського МБТІ
видно, що будівництво будинку було
завершено в 1977 році до набрання
чинності Цивільним кодексом в редакції
2003 року.(а.с.21).

Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України в редакції 2003 року Цивільний
кодекс застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності, то для врегулювання даного
спору слід керуватися нормами, що діяли
на момент завершення будівництва,
тобто ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Перешкодою в реалізації позивача його
законних прав та інтересів, стала
відсутність на ім'я його померлого
батька правовстановлюючого документу -
свідоцтва про право власності на
будинок, який є спадковим майном.
Усунути цю перешкоду та реалізувати
такі права і інтереси позивача можливо
лише в судовому порядку.

Стаття 100 ЦК УРСР 1963 року визначала, що
громадяни могли мати у власності
житловий будинок. Норми ЦК УРСР в
редакції 1963 року не передбачали
обов"язову державну реєстрацію
нерухомого майна.

До введення в дію Закону України "Про
власність" та Цивільного кодексу
України в редакції 2003 року будь-якого
іншого порядку реєстрації збудованих
до 15.04.1991 року в сільській місцевості
домоволодінь або їх перереєстрації не
передбачалося, самовільно збудованими
вони також не являються так як
будувалися і реєструвалися згідно
діючого на той час законодавства.

Відповідповідно до ст. 3 Закону України
про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
права на нерухоме майно та їх
обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умов: якщо реєстрація
прав та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, такими, як Інструкцією про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу УРСР, затвердженої
заступником Міністра комунального
господарства УРСР 31.01.1966 року,
Тимчасовим положенням про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
року №7/5 і зареєстрованого в Мін"юсті
18.02.2002 року за №157/6445. Зазначені
нормативні акти передбачали державну
реєстрацію будівель, споруд, державну
реєстрацію права власності на будинки
не залежало від державної реєстрації
до часу набрання чинності ЦК та
Законом України від 01.07.2004 року "Про
державне реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Враховуючи вищенаведене, відсутність
відомостей щодо наявності інших
претендентів на прийняття спадкового
майна, окрім позивача, визнання похову
відповідачами та відповідно до
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 30.05.08 року «Про судову
практику у справах про спадкування»,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги є законними та обґрунтованими, а
відтак підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60, 209, 212, 215, 218 ЦПК
України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
будинковолодіння, яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування,
після смерті ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Львівської області через Радехівський
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СуддяСеменишин О. З.