Справа № 427/8510/13-ц
Провадження № 2/427/174/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2014 року

Свердловський міський суд Луганської
області в складі головуючого судді
Маркової Т.Г.,

При секретарі Гойдіній Я.О.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Свердловська цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації «
Луганськгаз» в особі Свердловського
міжрайонного управління по
експлуатації газового господарства
про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом,
в обґрунтування якого зазначає, що
вона, на підставі договору дарування
від 28.08.2008 року, є власником житлового
будинку з господарськими прибудовами
по АДРЕСА_1

30.08.2013 року вона звернулася до
відповідача з заявою про виніс діючого
газопроводу з території її садиби, на
яку 17.09.2013 року отримала відповідь, що
це можливо за рахунок заказника таких
робіт згідно з погодженим з графіком
проектно-кошторисної документації,
чим вона не згодна, оскільки вона та її
родина мають постійну загрозу для
життя від можливої аварії, живуть у
постійному страху та дискомфорті.
Газопровід відповідачем
експлуатується з порушенням Наказу
Держкомітету України по нагляду за
охороною праці № 254 ( в редакції від
02.11.2005 року). Крім того, її діти постійно
гойдаються на трубі, з приводу чого
вона вимушена багато часу
відволікатись на дітей, щоб уникнути
аварії та захистити безпеку дітей. Вона
також має намір збільшити площу
веранди, але їй заважає газова труба,
бо вона проходить майже у притул до
стіни будинку. Відповідач також
повідомив її, що у разі будь-яких
негараздів з газовою трубою,
відповідати за це буде вона, що ще
більше вимушує її нервувати.

Просить постановити рішення, яким
зобов'язати відповідача вчинити певні
дії та виконати роботи по виносу
газопроводу з її земельної ділянки та
стягнути з відповідача на її користь
моральну шкоду в розмірі 10 000 гр. і
сплачений нею судовий збір в розмірі
229.40 гр.

Уточнюючи позовні вимоги, позивачка
наголошує на тому, що відповідно до
проекту землеустрою, земельна ділянка,
яку вона має для користування і
обслуговування для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд за зазначеною
адресою, має розмір 0.0928 га, з яких під
охорону газопроводу у неї зайнято 0.0556
га., тобто вона не зможе її
використовувати на свій розсуд. Окрім
того, вона, як землекористувач, має
право на вільний доступ до землі, на
якій розташований її будинок. На цей
час вона отримала усі дозволи на
виготовлення проекту
землекористування та відведення для
здійснення приватизації земельної
ділянки, згідно якого вона не може
користуватись 80% площі земельної
ділянки, по якій проходить
санітарно-захисна зона газопроводу, що
унеможливлює користування земельною
ділянкою в повному обсязі.

Прилягання газопроводу також утруднює
виконання робіт по штукатурці
житлового будинку, та його наявність
перешкоджає спорудженню прибудови до
житлового будинку. Будівництво
розподільчого газопроводу АДРЕСА_1
повинно було контролюватись газовим
господарством та виконкомом
Свердловської міської ради, який мав
надати дозвіл на будівництво та
спостерігати, щоб не було порушень при
забудові та не було порушень проекту.
Дозвіл на створення кооперативу для
будівництва розподільчих газових
сітей, відповідно до Положення про
будівництво розподільчих мереж за
рахунок коштів населення м.
Свердловська, затвердженого рішенням
Свердловської міської ради № 555 від
21.12.2005 року, узгодження проекту, та
дозвіл на проходження газової труби по
земельній ділянці повинен був надавати
власник будинку, який на час
будівництва помер, а його син ще не
прийняв спадщину та не мав права
власності на будинок.

Крім заявлених вимог, просить визнати
дії відповідача такими, що порушують
п.2, 3 «б», 5, 6, 12-14 Положення про
будівництво розподільчих мереж за
рахунок коштів населення м.
Свердловська, затвердженого рішенням
Свердловської міської ради № 555 від
21.12.2005 року, а саме:

- визнати незаконним прийняття
проекту та завершеного об'єкту
будівництва газопостачальної лінії
АДРЕСА_1 без утворення кооперативу з
реєстрацією в органах влади, рішення
виконкому місцевої ради на будівництво
розподільчих газових мереж;

- не проведення сумісно з ОКС
міськвиконкому нагляду за
будівництвом;

- несвоєчасне виявлення порушень
проекту та норм забудови;

- прийняття будівництва
газопроводу АДРЕСА_1 з відхиленням від
проекту, що призвело до порушень прав
землекористувача.

Визнати відсутність дієвого контролю з
боку відповідача за будівництвом
газорозподільного газопроводу
АДРЕСА_1, яке повинно було
контролюватись газовим господарством,
що призвело до будівництва об'єкту без
відповідного дозволу на забудову та
дозволу на будівництво, що призвело до
порушень при забудові.

В судовому засіданні позивачка та її
представник підтримали заявлені
позовні вимоги, наполягають на їх
задоволенні. При цьому позивачка
пояснила, що будинок АДРЕСА_1 в 2008 році
придбала її мати ОСОБА_2, яка в цьому ж
році подарувала його їй, як це і
передбачалося ними ще на момент
купівлі будинку. Під час купівлі
будинку вони бачили, як проходить
газопровід, та це не стало перешкодою
для укладання угоди, влаштовувало їх,
оскільки саме через це вартість
будиночка була декілька зменшена. На
теперішній час вона впритул до
газопроводу стала здійснювати
самовільну прибудову до будинку, не
отримуючи попереднього дозволу на це в
установленому законом порядку.
Отримати тепер належний дозвіл на
прибудову вона не зможе, через таке
розташування газової мережі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечує,
зазначаючи, що газопровід по АДРЕСА_1
будувався у 2005 році у встановленому на
той час порядку, за погодженням з
власниками житлових будинків, якою на
той час позивачка не була, а тому її
права порушені не були. На момент
купівлі будинку, та наступного його
дарування вона та її матір бачили
існування газопроводу, але це їх
влаштовувало і не перешкодило укласти
договори. До того ж існування
газопроводу з 2008 року не перешкоджало
їй у користуванні земельною ділянкою
та будинком, поки вона не почала
здійснювати самовільну прибудову,
внаслідок якої газопровід впритул
наблизився до житлового будинку, тому
перш за все вона сама погіршила той
стан, в якому обвинувачує відповідача.
Вважає, що як будівля, так і ввід в
експлуатацію та безпосередньо сама
експлуатація газопроводу
здійснювались у відповідності з діючим
на той час законодавством, тому у
задоволенні позову просить відмовити.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні
пояснив, що ПП «Проект», якими він
керує, в 2005 році, на замовлення
вуличного комітету в особі ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, складало проектну документацію
на газифікацію АДРЕСА_1. Ця вулиця була
дуже вузькою, тому, з дозволу та на
наполягання мешканців вулиці, було
вирішено газопровід вести по межі
домоволодінь. При цьому, щоб зменшити
вартість монтажу, самі мешканці
будували опори для газопроводу. Була
згода і власника будинку АДРЕСА_1
ОСОБА_6. При цьому порушень відповідних
нормативів, які були чинними на той час,
допущено не було. Зазначений проект
пройшов відповідну експертизу та був
реалізований відповідною монтажною
установою. Будівельні роботи були
проведені у відповідності з
встановленими вимогами, а по
закінченню комісія у правомочному
складі, до якої входили представники
замовника, проектувальника,
відповідача, як газоексплуатаційної
установи, міської ради, хто ще він не
пам'ятає, - прийняла об'єкт до
експлуатації. Всі проектно-будівельні
роботи здійснювались на замовлення та
за рахунок мешканців вулиці. В 2013 році
позивачка звернулася до нього з
питання складання проекту виводу
газопроводу за межі її земельної
ділянки, в зв'язку з чим він виїхав на
місце, де з'ясувалася невідповідність
будівель технічному паспорту, а саме
було виявлено, що позивачка впритул до
газопроводу самовільно здійснила
прибудову до житлового будинку, тому
від виконання цієї роботи він
відмовився.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в
судовому засіданні підтвердили
пояснення свідка ОСОБА_3 При цьому
свідок ОСОБА_8 уточнила, що всі витрати
з газифікації вулиці, мешканці несли
самостійно. Намагаючись провести газ,
деякі з них вимушені були брати
кредити у банках. Щоб здешевити ці
роботи, було вирішено, що кожен
самостійно буде встановлювати
стовпчики на опору газової мережі та
бетонувати їх. Згоден з цим був і ОСОБА_6
з будинку АДРЕСА_1. Він виставив
стовпчики, та здав гроші на загальні
витрати, але потім в нього тяжко
захворів батько, тому він вимушений був
гроші забрати, склавши при цьому
письмовий лист, який був засвідчений
нею та ОСОБА_9 в якості свідків, що він
згоден на монтаж газопроводу по його
ділянці, при умові, що він зможе
підключитися до нього у будь-який час
за 3400 гр. без врахування подорожчання.
Після закінчення монтажу газопроводу
та вводу його у експлуатацію, мешканці
вулиці почали ним користуватися і
ніяких питань з цього приводу ні в кого
не виникало, поки не оселилася
позивачка та не почала здійснювати
впритул до газопроводу самовільні
будівлі. Свідок ОСОБА_7 заявила, що її
земельна ділянка межує з тильною
стороною земельної ділянки ОСОБА_6,
який був двоюрідним братом її
чоловікову, а на цей час - з позивачкою.
Коли газифікувалася АДРЕСА_1, вони
приєдналися до цього проекту, щоб
провести газ до свого будинку. З цього
приводу вони домовилися з ОСОБА_6, та
провели мережу поза будинком
останнього, на певній відстані від
стіни. Щоб зменшити витрати на ці
роботи, стовпи опори вирішили
встановлювати заввишки до 1 м. Будь-яких
заперечень з цього приводу ні від кого
не надходило, аж доки будинок не
придбала позивачка, яка стала
здійснювати самовільні будівлі в
притулок до газопроводу.

Вислухавши сторони, свідків,
дослідивши матеріали справи та надані
суду докази, суд приходить до висновку
щодо відмови у задоволенні позову,
виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачці, на підставі договору
дарування від 28.08.2008 року належить
житловий будинок АДРЕСА_1. Зазначений
будинок їй подарувала її матір ОСОБА_2,
якій він належав на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 14.07.2008 року ( а.с.
16-20. 21-22).

Як передбачає ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст. 377 ЦК України ( 2004
року), в редакції, що діяла на час
укладання договору дарування
позивачкою та договору купівлі-продажу
ОСОБА_2, до особи, яка придбала житловий
будинок, будівлю, або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення у
розмірах, встановлених договором. Якщо
житловий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці,
наданій у користування, то у разі їх
відчуження до набувача переходить
право користування тією частиною
земельної ділянки, на якій вони
розміщені, та частиною ділянки, яка
необхідна для їх обслуговування. При
цьому ст. 120 ЗК України ( в редакції, що
діяла на момент придбання позивачкою
будинку) також визначає, що до особи,
яка придбала житловий будинок,
будівлю або споруду, переходить право
власності на земельну ділянку, на якій
вони розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах,

встановлених договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не
визначено, до набувача

переходить право власності на ту
частину земельної ділянки, яка

зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину

земельної ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування. Якщо житловий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, наданій у
користування, то в разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для
їх обслуговування.

Враховуючи вище викладене, суд
приходить до висновку, що до позивачки,
після укладання договору дарування
житлового будинку, перейшло право
користування тією частиною земельної
ділянки, яка необхідна для його
обслуговування. При цьому позивачка не
надала суду доказів, що саме на цій
частині земельної ділянки знаходиться
газопровід.

Згідно технічного паспорту на будинок,
він раніше належав ОСОБА_6, а потім -
ОСОБА_2 ( а.с. 10-15).

Як убачається з листа ОСОБА_6 від 21.06.2005
року, він, в присутності свідків ОСОБА_8
та ОСОБА_9, надав письмову згоду на
монтаж газопроводу згідно проекту по
території свого двору за умови, що він
зможе підключитися до нього в будь-який
час за 3400 гр. без врахування
подорожчання ( а.с. 30).

За договором № 173 від 30.03.2005 року,
укладеним вуличним комітетом в особі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з одного боку в якості
замовника, та ПП « Проект» в особі
директора Мартиненко В.В., з другого
боку, в якості виконавця, останній, на
замовлення замовника, виконує проектні
роботи «Газопостачання АДРЕСА_1,
АДРЕСА_3, зовнішні газопроводи
середнього тиску» ( а.с. 40).

Відповідно до акту приймання проектної
продукції від 23.06.2005 року, зазначена
проектна продукція була виконана та
прийнята замовником ( а.с. 41).

З проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки ОСОБА_6 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд ( присадибна ділянка) по АДРЕСА_1,
убачається, що за зазначеною адресою
землі міської ради становлять 0.0928 га, в
тому числі охоронна зона газопроводу в
зоні дії обмежень 0.0556 га, тобто по 7 м.
по обидві сторони від осі газопроводу (
а.с. 61-81).

Газифікація вулиці була здійснена на
підставі відповідного плану ( а.с.99). Як
пояснив свідок ОСОБА_3 в судовому
засіданні монтажні роботи по
газифікації були виконані саме у
відповідності з цим планом, оскільки у
іншому випадку вони не були б прийняті
приймальною комісією, та газова мережа
не була б введена в експлуатацію.
Позивачка, наполягаючи на тому, що
монтаж газової мережі було здійснено з
відступом від проекту, на надає
відповідних доказів цього та не вказує
в чому конкретно це полягає.

Як убачається з акту приймання
закінченого будівництвом об'єкту
системи газопостачання від 04.10.2005 року,
складеного комісією за участю
представників замовника, підрядника,
проектної організації,
експлуатаційної організації,
Державної інспекції з
енергозбереження ( при прийнятті
підконтрольних їм об'єктів), комісія
прийшла до висновку що
будівельно-монтажні роботи виконані в
повному об'ємі у відповідності з
проектом, вимогами ДБН В.2.5 -
«Газопостачання», « Правил безпеки
систем газопостачання України» та
інших нормативних документів,
затверджених у встановленому порядку.
Пред'явлений до приймання об'єкт
вважати прийнятим Замовником разом з
виконавчою документацією, що додається
з 06.10.2005 року ( а.с. 86).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що проектування, монтаж, прийняття в
експлуатацію та подальша експлуатація
газової мережі була здійснена у
відповідності з діючим законодавством.
При цьому суд критично оцінює
наполягання позивачки та її
представника щодо порушення
відповідачем п. 2, 3 «б», 5, 6, 12-14
Положення про будівництво
розподільчих мереж за рахунок коштів
населення м. Свердловська,
затвердженого рішенням Свердловської
міської ради № 555 від 21.12.2005 року,
оскільки зазначені роботи
здійснювались та були закінчені 21.12.2005
року. Суд також визнає такими, що не
заслуговують уваги посилання
позивачки та її представника, на
обґрунтування своїх вимог, на рішення
виконкому Свердловської міської ради
№ 226 від 17.05.2005 року, про затвердження
Положення про будівництво
розподільчих газових мереж за рахунок
коштів населення в м. Свердловську, яке
ніби то було порушено відповідачем під
час здійснення монтажу газопроводу
АДРЕСА_1, оскільки, по-перше в той час
відповідачем не було порушено прав
позивачки, бо вона не була стороною тих
правовідношень на той час, по-друге
газопровід був змонтований та
прийнятий до експлуатації відповідною
комісією, та безперешкодно
експлуатуються відповідачем до цього
часу і будь-яких питань з цього приводу
з 2005 року ні в кого не виникало.

Більш того, відповідно до ст. 3 ЦПК
України, ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Способи
захисту цивільних прав та інтересів
передбачені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Наполягаючи на тому, що відповідач
порушує права позивачки, остання
заявляє певні позовні вимоги викладені
вище, але при цьому не зазначає в чому
полягає порушення її прав відповідачем
на момент виникнення спірних
правовідносин, а саме складання
проекту, монтажу та вводу в
експлуатацію і подальшу експлуатацію
газопроводу, тобто в 2005 році, оскільки
дії щодо цього були здійснені саме в
цей період, в той час як позивачка стала
власником будинку з 2008 року. Сама вона
визначала, що будинок придбався її
матір'ю з метою подальшого його
дарування їй, та момент укладання
договору купівлі-продажу будинку з
ОСОБА_6 вони бачили місцезнаходження
газопроводу, їх це влаштовувало,
оскільки саме внаслідок цього була
зменшена вартість будинку. Газопровід
було встановлено на земельній ділянці
ОСОБА_6, який був попереднім власником
будинку, за його згодою, про що свідчить
власноруч складений лист ОСОБА_6 за
участю свідків, та свідків, допитаних в
судовому засіданні, що спростовує
твердження позивачки та її
представника, що ОСОБА_6 давав такий
дозвіл, не будучи власником будинку (
а.с. 55, 39). Більш того, в судовому
засіданні встановлено і фактично проти
цього не заперечує позивачка, що з
даним позовом вона вирішила звернутись
до суду після того, як вона впритул
здійснюючи самовільну прибудову до
будинку, з'ясувала, що не зможе належним
чином узаконити це, та приватизувати
земельну ділянку.

Посилання позивачки на Наказ
Держкомітету України по нагляду за
охороною праці « Про затвердження
правил безпеки систем газопостачання
України ( в редакції від 02.11.2005 року) не
містить доказів на підтвердження
позовних вимог, а тому не може бути
підставою для його задоволення,
оскільки як убачається з наданих
позивачкою фотографій, сама позивачка
здійснила самочинну прибудову до
будинку, впритул до газопроводу,
порушивши тим самим діючі норми
забудови і правила безпеки, та
погіршивши положення, що існувало. Не
можуть бути прийняті до уваги і
посилання позивачки на ст. 611 ЦК України
та Закон України « Про захист прав
споживачів», оскільки в матеріалах
справи відсутні будь-які докази
існування договірних відносин
позивачки з відповідачем та того, що
вона є споживачем послуг відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку щодо
недоведеності позову позивачки в
неправомірності дій відповідача, а
тому у задоволенні позову слід
відмовити.

Оскільки відшкодування моральної
шкоди, відповідно до ст. 1167 ЦК України, є
похідним від винної протиправної дії (
чи бездіяльності) відповідача, то і у
задоволенні позову в частині стягнення
моральної шкоди також слід відмовити.

Враховуючи висновки суду щодо відмови
у задоволенні позову, у вимогах
позивачки в частині стягнення судових
витрат також слід відмовити на
підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 316, 319, 386, 391 ЦК України,
ст. 152 ЗК України, керуючись ст.ст. 10, 1, 60,
209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні ОСОБА_6 до ПАТ
«Луганськгаз» про зобов'язання вчинити
певні дії, стягнення моральної шкоди
відмовити за необґрунтованістю.

Мотивована частина рішення буде
виготовлена 11 травня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Луганської області
через Свердловський міський суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Рішення набуває чинності, якщо
протягом вказаного часу не надійде
апеляційна скарга про його оскарження.

Суддя
Т.Г.Маркова.