Справа № 162/442/14-ц
Номер провадження 6/162/22/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року
смт. Любешів

Любешівський районний суд
Волинської області в складі:

головуючого - судді Труша В.О.,

розглянувши подання головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Любешівського районного управління
юстиції у Волинській області Левковця
М.В. про тимчасове обмеження у праві
виїзду за межі України ОСОБА_2,-

встановив:

Подання вмотивовано тим, що на
примусовому виконанні у ВДВС перебуває
виконавчий лист № 2-218//11 від 12.10.2011 року,
виданий Любешівським районним судом
Волинської області, про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання чотирьох неповнолітніх
дітей у розмірі 1/2 частини зі всіх видів
заробітку (доходу) щомісячно, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму на
кожну дитину відповідного віку,
починаючи з 11.07.2011 року і до досягнення
старшою дитиною повноліття.

Аліменти боржником сплачувалися
частково. Станом на 01.02.2014 року
заборгованість по аліментах становить
37 530, 40 гривень. Державним виконавцем
вживались заходи щодо з'ясування
майнового стану боржника: направлялись
відповідні запити про наявність
рухомого і нерухомого майна. З
отриманих відповідей слідує, що в
боржника рухомого та нерухомого майна,
коштів, джерела доходів не виявлено.

У зв'язку з наведеним суб'єкт
подання просить обмежити у праві
виїзду за межі України ОСОБА_2 до
виконання своїх зобов'язань боржником.

На призначену судом час та дату
судового засідання головний державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Любешівського
районного управління юстиції у
Волинській області Левковець М.В. не
з'явився.

На вимогу суду надано матеріали
виконавчого провадження щодо ОСОБА_2.

На підставі частини 2 статті 197
Цивільного процесуального кодексу
України (далі-ЦПК) фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Вивчивши подання, матеріали
виконавчого провадження, суд приходить
до наступного.

Відповідно до статті 33
Конституції України кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4
до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включно зі
своєю власною. На здійснення цих прав
не може бути встановлено жодних
обмежень, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

З наведеного вбачається, що
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України громадянину України- це
виключна міра процесуального примусу,
яка може бути застосована в
передбачених законом випадках з
врахуванням принципу балансу
інтересів.

Вирішуючи питання про
встановлення обмеження у праві виїзду
за межі України громадянину України,
відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК
суб'єкт подання зобов'язаний довести
наявність обставин, викладених у
статті 6 Закону України "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України".

Відповідно до цього Закону
громадянину України може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за межі
України у випадках, якщо: він обізнаний
з відомостями, які становлять державну
таємницю, - до закінчення терміну,
встановленого статтею 12 цього Закону;
діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання - до виконання зобов'язань,
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України;
стосовно нього у порядку,
передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством,
застосовано запобіжний захід, за
умовами якого йому заборонено
виїжджати за кордон, - до закінчення
кримінального провадження або
скасування відповідних обмежень; він
засуджений за вчинення кримінального
правопорушення - до відбуття покарання
або звільнення від покарання; він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань; він
свідомо сповістив про себе неправдиві
відомості - до з'ясування причин і
наслідків подання неправдивих
відомостей; він підлягає призову на
строкову військову службу - до
вирішення питання про відстрочку від
призову; щодо нього подано цивільний
позов до суду - до закінчення
провадження у справі; він перебуває під
адміністративним наглядом міліції - до
припинення нагляду.

Відомості про наявність обставин,
передбачених пунктами 1-4, 6-9 частини 1
статті 6 Закону України "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України", у поданні та
матеріалах виконавчого провадження
відсутні.

Щодо ухилення божником від
виконання покладених на нього судовим
рішенням зобов'язань (пункт 5 частини 1
статті 6 Закону) суд вважає, що під цим
поняттям слід розуміти навмисне чи
інше свідоме невиконання особою
встановлених зобов'язань, тобто
боржник свідомо ухиляється від
виконання- має змогу виконати
зобов'язання у повному обсязі або
частково, але не робить цього без
поважних причин. Саме по собі
невиконання боржником зобов'язань
протягом строку, визначеного державним
виконавцем, не може свідчити про
ухилення боржником від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків тощо.

З наявних у матеріалах
виконавчого провадження документів
вбачається, що боржником аліменти
сплачуються частково. Зокрема 05
березня 2012 року він вносив кошти для
погашення заборгованості по своїх
зобов"язаннях в сумі 1 097 гривень.

Державними виконавцями в ході
примусового виконання рішення
учинялись такі дії: боржнику
направлено постанову про відкриття
виконавчого провадження та виклик про
явку у ВДВС, поштові повідомлення про
вручення яких відсутні; виконано
запити в управління Пенсійного фонду
України, МРЕВ УДАІ, відділи
Держтехнагляду та Держземагенства
Любешівської РДА, Центр зайнятості
тощо щодо наявності у боржника майна чи
доходів.

Крім того, лише сам факт наявності
у боржника майна, без доведеності його
умислу на свідоме ухилення від
виконання боргових зобов"язань, не може
бути безумовною підставою для
обмеження його у праві виїзду за межі
України.

Зважаючи на викладене, слід
констатувати, що достатніх доказів, які
б вказували на свідоме ухилення
боржником від виконання боргових
зобов'язань, суб'єктом подання не
надано, тому в задоволенні подання слід
відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись
статтею 377-1 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні подання
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Любешівського районного управління
юстиції у Волинській області Левковця
М.В. про тимчасове обмеження у праві
виїзду за межі України ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається апеляційному суду через суд
першої інстанції протягом п'яти днів з
дня її постановлення. У разі, якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя /підпис/ Труш В. О.

Згідно з оригіналом.

Суддя Любешівського

районного суду
Труш В. О.