Справа № 489/9743/13-ц
Номер провадження 2/489/192/14
РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2014 року
місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в
інтересах якого діє законний
представник ОСОБА_3 про вселення,

встановив

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 мотивуючи свої вимоги тим, що
рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 23.09.2013
задоволено її апеляційну скаргу на
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 23.04.2013, яке скасовано та
постановлено рішення, яким відмовлено
в задоволенні позову ОСББ "Космонавтів,
132 "В" до неї про визнання такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням квартири АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного рішення
Ленінський районний відділ УДМС
України в Миколаївській області
поновлено її реєстрацію у зазначеній
квартирі. Однак, в добровільному
порядку відповідачі відмовляються
надати їй можливість проживати у
спірній квартирі, а тому вона змушена
звернутися до суду з даним позовом.

Посилаючись на викладене, позивач
просила суд постановити рішення про
вселення її в квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
з підстав викладених у позовній заяві,
просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав,
вказав, що це одна кімната в гуртожитку
де проживають він, його дружина та
неповнолітня дитина. Вселення позивача
вважає не можливим, бо це порушить
права дитини.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явились, про місце й час розгляду
справи повідомлені належним чином,
причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено такі обставини та
відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 була зареєстрована в кімнаті
АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 23.04.2013, ОСОБА_1 визнано
такою, що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1 (а. с. 9).

Рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 23.09.2013,
зазначене рішення скасовано, а в
задоволенні позовних вимог ОСББ
"Космонавтів- 132-В" до ОСОБА_1 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням в
гуртожитку відмовлено (а. с. 10).

Відповідно до листа Ленінського РВ у м.
Миколаєві УДМС України в Миколаївській
області від 24.10.2013 за № 4253, ОСОБА_1
зареєстровано 22.10.2013 за адресою:
АДРЕСА_1 на підставі рішення
Апеляційного суду Миколаївської
області від 23.09.2013 (а. с. 11).

Позивач у своєму позові зазначає, що
хоча рішенням суду і поновлено її право
проживання у АДРЕСА_1, в добровільному
порядку відповідачі відмовляються
надати їй можливість проживати у
зазначеній квартирі.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 9 ЖК України
ніхто не може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням,
займаним на законній підставі.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 03.06.2014 (а. с. 50,
51), ухваленим у справі з тими ж самими
сторонами встановлено, що житловий
будинок АДРЕСА_1 зареєстрований як
гуртожиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЖК України жила
площа в гуртожитку надається за
спеціальним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої
громадської організації та
відповідного профспілкового комітету
і комітету комсомолу.

В силу ст. 129 ЖК України на підставі
рішення про надання жилої площі в
гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Аналогічні положення щодо порядку
надання жилої площі у гуртожитках
містяться в пунктах 9, 10 Положення.

В даному випадку позивачем не надано
доказів на підтвердження її права
користування спірною квартирою, нею
надано лише докази, які підтверджують
її реєстрацію у спірній квартирі.

В рішенні апеляційного суду
Миколаївської області від 03.06.2014 також
зверталось увагу на те, що позивачем не
надано доказів, які підтверджують
право проживання у спірному
приміщенні.

Посилання позивача на той факт, що
рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 23 вересня 2013
року підтверджено її право на
проживання не можуть бути прийняті
судом, оскільки при розгляді справи про
визнання такою, що втратила право
користування приміщенням не
встановлювалось чи правомірно позивач
вселилась до приміщення і доказів
цього суду не надавалось.
Досліджувались підстави визнання
особи такою, що втратила право
користування, бо зареєстрована, але не
проживає понад встановлений законом
строк.

Позивач не надала суду доказів того, що
їй було надано житлове приміщення у
гуртожитку у зв'язку із трудовими
правовідносинами. Доказів, того що вона
потребувала поліпшення житлових умов,
у зв'язку з чим приймалось би спільне
рішення Миколаївською взуттєвою
фабрикою №8 та профспілкового органу
про надання жилого приміщення у
гуртожитку, а також, що їй видавався
спеціальний ордер нею не надано.

За такого в порушення вимог ст. 11, ч. 1 ст.
60 ЦПК України позивачем не надано
доказів її права на користування
спірною жилою площею у гуртожитку
відповідно до положень ЖК України та
Положення.

В силу ч. 1 ст. 127 ЖК України гуртожитки
використовуються для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
роботи або навчання.

Як визначено пунктом 2 Примірного
положення про гуртожиток,
затвердженого Постановою Ради
Міністрів УРСР від 03.06.1986 № 208 (далі -
Положення), гуртожитки призначаються
для проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання.

Таким чином, зі змісту норм глави 4 ЖК
України Положення, вбачається, що
гуртожитки надаються громадянам у
зв'язку з роботою (навчанням) у разі
відсутності у них за місцем роботи
(навчання) постійного житла.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 03.06.2014
встановлено, що на підставі виданого 23
травня 2005 року свідоцтва про право на
спадщину позивач є власницею
трикімнатної квартири АДРЕСА_2, тобто
не є особою, що не має житла, а тому
відповідно до загальних норм житлового
законодавства щодо користування
приміщеннями у гуртожитках такі
обставини виключають правомірність її
користування житловою площею у
гуртожитку.

Згідно з роз'ясненнями, наданими
Пленумом Верховного Суду України у
пункті 10 Постанови "Про деякі питання,
що виникають в практиці застосування
судами Житлового кодексу України" від
12.04.1985 за № 2, суд, установивши, що особа
не набула права на жиле приміщення, з
цих мотивів відмовляє в позові про
захист порушеного права.

Враховуючи те, що позивачем не надано
доказів її права користування спірним
приміщенням, наявність у позивача
іншого житла суд не знаходить підстав
для задоволення її вимог про вселення у
зазначене житлове приміщення
гуртожитку.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

В задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах
якого діє законний представник ОСОБА_3
про вселення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Ленінський районний суд
м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особою, яка не була
присутня під час проголошення рішення -
з моменту отримання копії рішення.

Суддя
В. В.
Кокорєв