АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1180/14
Головуючий 1-й інстанції -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Тамакулової В.О.,
Макарова М.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення авансу,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року позивачка
звернулась до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що через
рекламу в Інтернеті вона дізналася про
продаж відповідачкою житлового
будинку та земельної ділянки. Вона в
усній формі домовилась із ОСОБА_1 про
продаж житла, обговоривши строк
оформлення договору купівлі-продажу до
15 червня 2013 року. 29 травня та 10 червня 2013
року вона передала відповідачці в
якості авансу відповідно 5000 грн. та 8000
грн., що підтверджується розпискою.

У подальшому позивачка
відмовилася купувати у відповідачки
нерухоме майно, посилаючись на
відсутність у ОСОБА_1
правовстановлюючих документів. На
вимоги повернути суму авансу
відповідачка відмовилася.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 грудня 2013 року позовні
вимоги задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1
просила рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог, вважаючи його незаконним,
оскільки суд вийшов за межі позовних
вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість заочного рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Аналізуючи зміст рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що воно відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України.

Судом першої інстанції
встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що у травні 2013 року
між сторонами було досягнуто
домовленості, за якою відповідачка
продає належний їй житловий будинок та
земельну ділянку, які розташовані в
АДРЕСА_1, а позивачка купляє нерухоме
майно в строк до 15 червня 2013 року.

На виконання зазначеної
домовленості, 29 травня 2013 року та 10
червня 2013 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_1
відповідно 5000 грн. та 8000 грн., всього 13000
грн., про що свідчить розписка. ( а.с.4) У
подальшому договір купівлі-продажу між
сторонами укладено не було. Отримані
кошти відповідачка не повернула.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції прийшов до
висновку, що гроші відповідачці
позивачкою були передані в якості
авансу, оскільки договір
купівлі-продажу нерухомого майна між
сторонами не був укладений.

Частиною 1 ст. 570 ЦК України
встановлено, що завдатком є грошова
сума або рухоме майно, що видається
кредиторові боржником у рахунок
належних з нього за договором платежів,
на підтвердження зобов'язання і на
забезпечення його виконання.

Таким чином, внесення завдатку як
способу забезпечення виконання
зобов'язання може мати місце лише у
випадку наявності зобов'язання, тобто
укладеного між сторонами договору,
яким визначено предмет та істотні
умови.

Однак, договір купівлі-продажу
між сторонами укладений не був в звязку
з чим відсутні підстави вважати
передані відповідачці кошти завдатком.

Законодавець встановив, що в
такому випадку вони є авансом (ч.2ст.570
ЦК України).

Оскільки, виходячи із
встановлених обставин, правова природа
отриманих відповідачкою коштів
визначена законом, то те, що сторонами
ці кошти вказані завдатком правового
значення не має і не може тягти за собою
наслідків, передбачених ст. 571 ЦК
України.

Що ж стосується ст. 570 ЦК України,
то, як зазначено, нею визначена лише
правова природа переданих позивачкою і
отриманих відповідачкою грошей.

Виходячи з наведеного, обставин,
якими обгрунтовувались вимоги, права і
обовязки сторін у спірних
правовідносинах мають визначатись
відповідно до глави 83 розділу ІІІ книги
п*ятої ЦПК України, і такі норми були
правильно застосовані судом першої
інстанції.

Оскільки договір купівлі-продажу,
в якості платежів по якому передавався
аванс, укладеним не був, то передані
ОСОБА_1 кошти нею збережені без
достатньої правової підстави, а тому
підлягають поверненню позивачці.

За таких обставин суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги та стягнув на користь
ОСОБА_2 13000 грн.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків,
зроблених судом першої інстанції, не
містять правових підстав для
скасування судового рішення, оскільки
воно ухвалено з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: