АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6660/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Спаї В. В. Доповідач - Черненкова
Л.А. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 травня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання
договору іпотеки недійсним, -

В С Т
А Н О В И Л А:

28 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду із зазначеною позовною заявою,
за якою просила суд визнати договір
іпотеки № 014/115892/3161/74/1 від 27.10.2006 року,
укладений між ОСОБА_4 та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 27.10.2006 року
за реєстровим № 8779 - недійсним; витрати
по сплаті судового збору покласти на
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». В
обґрунтування позову посилалась на те,
що 27 жовтня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
було укладено договір купівлі-продажу
квартири, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, та договір був посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 Речові
права на квартиру державній реєстрації
не підлягали. Того ж дня, 27.10.2006 року між
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір
№014/115892/3161/74, за яким банк надав ОСОБА_4
споживчий кредит та в забезпечення
зобов'язань з повернення кредитних
коштів того ж дня (27.10.2006 року) між ними
було укладено договір іпотеки №
014/115892/3161/74/1, посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
27.10.2006 року (реєстровий № 8782), згідно з
п.1.2 якого предметом іпотеки є
зазначене вище нерухоме майно -
квартира, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яка не належала іпотекодавцю
у зв'язку з тим, що згідно з вимогами ст.
657 ЦК України договір купівлі-продажу
квартири підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.
Позивач посилалася також на те, що
відповідно до ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640, ст. 182
та ч. 4 ст. 334 ЦК (у ред. від 18.10.2006 року, яка
була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин), п.1 ч. 1 ст. 4
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» такий договір є
укладеним з моменту його державної
реєстрації. Виходячи з цього, державна
реєстрація є необхідною умовою
чинності тих правочинів,
обов'язковість державної реєстрації
яких встановлена законом. Отже, до
моменту державної реєстрації договір
купівлі - продажу квартири є
неукладеним та не створює прав та
обов'язків для сторін. На підставі п.п.1
п.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку»
предметом іпотеки може бути нерухоме
майно, яке належить іпотекодавцю на
праві власності. Укладаючи договір
іпотеки іпотекодавець не мав права
власності на зазначений предмет
іпотеки та на підставі ст.ст.203, 215 ЦК
України зміст договору іпотеки
суперечить нормам цивільного
законодавства, оскільки власник має
право передавати в іпотеку власне
нерухоме майно. Позивач посилалася
також на те, що вона вимушена
звернутися до суду через те, що їй стало
відомо про порушення її законних прав з
наступних підстав. Так, 18.09.2008 року між
позивачем та ОСОБА_5 (третя особа), який
прописаний і фактично проживає за
адресою АДРЕСА_4, було укладено договір
позики, за яким позивач надала третій
особі, а останній отримав у борг
грошові кошти в розмірі 20 000 дол. США,
надавши на підтвердження укладеного
договору позики розписку у простій
письмовій формі та взяв на себе
зобов'язання повернути грошові кошти
до 18.03.2009 року. Разом з тим, 25.09.2008 року
між позивачем та третьою особою було
укладено договір позики, за яким
позивач надала третій особі, а останній
отримав у борг грошові кошти в розмірі
20 000 дол. США, надавши підтвердження
укладеного договору позики розписку у
простій письмовій формі та взяв на себе
зобов'язання повернути грошові кошти
до 01.04.2009 року, утім, з боку позичальника
(третя особа) зобов'язання по першій та
по другій розписці було порушено,
грошові кошти не були повернуті.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська
позов ОСОБА_2 був задоволений частково:
судом було ухвалено: стягнути з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_2 заборгованість за
договорами позики в розмірі 316 328 грн.,
судові витрати. У зв'язку з тим, що третя
особа в добровільному порядку не
виконала рішення суду, 04.04.2011 року
державним виконавцем АНД ВДВС ДМУЮ
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 27105778 за
виконавчими листами № 2-3806/2010, виданими
24.03.2011 року про стягнення з ОСОБА_5 на
користь позивача заборгованості за
договорами позики в розмірі 316 328 грн. та
судових витрат. Державним виконавцем
було відкрито виконавчі провадження, а
саме: ВП №52315525, ВП №32316236, ВП №32315774 за
виконавчими листами № 2-3806/2010 від 24.03.2011
року та приєднано їх до зведеного
виконавчого провадження №38831844, яке
веде АНД ВДВС ДМУЮ в Дніпропетровській
області. 05.06.2012 року з метою реального
виконання рішення суду державним
виконавцем було винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошено
заборону на його відчуження, надіслано
запити до органів реєстрації. 20.11.2012
року від КП «ДМБТІ» Дніпропетровської
обласної ради на запит державного
виконавця надійшла відповідь,
відповідно до якої за ОСОБА_5 25.10.2006 року
в Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно було зареєстровано
право власності на вказану квартиру на
підставі договору купівлі-продажу за
реєстровим № 5606 від 10.10.2000 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, частка
власності 1/1. 22.11.2012 року державним
виконавцем АНД ВДВС ДМУЮ було складено
Акт опису й арешту майна №768, 02.04.2013 року
призначено експерта, суб'єкта
оціночної діяльності-суб'єкта
господарювання для визначення
вартості майна, а саме: квартири яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить третій особі для її
подальшої реалізації на прилюдних
торгах в рахунок погашення
заборгованості на користь ОСОБА_2
Ринкова вартість майна за результатами
експертної оцінки склала 484 000 гривень
без ПДВ. 08.07.2013 року факт права
власності ОСОБА_5 на квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу за
реєстровим № 5606 від 10.10.2000 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, частка
власності 1/1, підтверджується
Інформаційною довідкою з Реєстру прав
власності на нерухоме майно № 5843224.
Державним виконавцем АНД ВДВС ДМУЮ
також було встановлено, що у ОСОБА_5
окрім квартири, зазначеної вище,
відсутні грошові кошти та цінності,
інше майно, достатнє для задоволення
вимог ОСОБА_2 Згідно Інформаційної
довідки з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна №
5843116 від 08.07.2013 року встановлено
відсутність заборони відчуження
об'єкту нерухомого майна яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_5 22.06.2013 року на адресу
позивача надійшло повідомлення про
призначення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, яке належить ОСОБА_5 на 05.09. 2013
року, які не відбулися через
відсутність заявок покупців, тому на
підставі ст. 62 Закону України «Про
виконавче провадження» зазначене
майно було переоцінено. Вартість майна
після переоцінки склала 387 200 грн., було
призначено другі торги на 11.10.2013 року,
які не відбулися у зв'язку з тим, що до
АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ
надійшла ухвала
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 30.09.2013
року, відповідно до якої зупинено
продаж арештованого майна - квартири
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та
належить ОСОБА_5 у зв'язку з позовними
вимогами ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
щодо незаконних дій виконавчої служби.
09.10.2013 року державним виконавцем АНД
ВДВС ДМУЮ на підставі ухвали суду
зупинено зведене виконавче
провадження в частині реалізації
арештованого майна. Таким чином, на
переконання позивача, діями
відповідачів в даний час порушуються
її законні права та інтереси. Позивач
посилається на те, що ч. 1 ст. 2 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» визначено, що державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень. На переконання
позивача, укладаючи договір іпотеки,
відповідачі порушили ряд норм ЦК
України та інших Законів України, які
приймаються відповідно до Конституції
України та ЦК України, та відповідно до
ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину сторонами
вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203
ЦК України; також договір іпотеки не
мав бути укладений одночасно з
договором купівлі-продажу, оскільки
іпотекою забезпечувався не кредит для
придбання нерухомого майна, яке
передається в іпотеку, не повернення
позики, а споживчий кредит, що порушує
п. п. 5 п. 4 ст. 18 Закону України «Про
іпотеку». Підставу позову становлять
приписи ст. 657, ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640, ст. 182,
ч. 4 ст.334, ст.ст. 203, ст.215 ЦКУ, п. 1 ст. 3, п.1 ч.
1 ст. 4, ст. 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», п. п. 1 п. 1 ст. 5, п.
п. 5 п. 4 ст. 18 Закону України «Про
іпотеку», п. 1.5 Тимчасового положення
про порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав ті
нерухоме майно № 7/5 в редакції від
30.05.2005 року, тощо. Предмет позову
становить вимога про визнання договору
іпотеки № 014/115892/3161 /74/1 від 27.10.2006 року
який укладений між ОСОБА_4 та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 27.10.2006 р. за
реєстровим № 8779, недійсним.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 травня 2014 року ухвалено: в
задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити
повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
27 жовтня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
було укладено договір купівлі-продажу
квартири, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 і цей договір був посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 Разом з
тим, 27.10.2006 року між ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір №014/115892/3161/74, за яким
банк надав позичальнику ОСОБА_4
споживчий кредит у виді
невідновлювальної кредитної лінії з
лімітом 50 000,00 дол. США. Кредит наданий
на 240 місяців з 27.10.2006 року по 26.10.2026 року
(п. 1.2 кредитного договору); відповідно
до п. 8 кредитного договору договір
набуває чинності з часу надання
позичальнику грошових коштів та діє до
повного погашення кредитної
заборгованості (суми кредиту,
відсотків за користування, штрафів та
пені). На підставі договору іпотеки від
26.10.2006 року, який укладений між АППБ
«Аваль» та ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 27.10.2006 року
(реєстровий № 8782), встановлено, що цей
договір забезпечує вимогу
іпотекодержателя, що випливає з
кредитного договору №014/115892/3161/74 від
27.10.2006 року, а також усіх додаткових
угод до нього, які можуть бути укладені
до закінчення строку дії кредитного
договору. Відповідно до п. 1.1 договору
іпотеки, зазначеного вище, предметом
іпотеки є нерухоме майно: квартира, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить іпотекодавцю на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 27.10.2006 року
(реєстровий № 8779). 25.09.2008 року між
позивачем та третьою особою ОСОБА_5
було укладено договір позики, за яким
позивач надала ОСОБА_5, а останній
отримав у борг грошові кошти в розмірі
20 000 дол.США, надавши підтвердження
укладеного договору позики розписку у
простій письмовій формі та взяв на себе
зобов'язання повернути грошові кошти
до 01.04.2009 року, однак з боку
позичальника грошові зобов'язання не
були виконані, та з метою поновлення
порушених прав ОСОБА_2 рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 14 вересня
2010 року, яке набрало чинності 12.02.2011
року позов ОСОБА_2 був задоволений
частково: судом було ухвалено стягнути
з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
заборгованість за договорами позики в
розмірі 316 328 грн. та судові витрати.
Рішення суду боржником у добровільному
порядку виконано не було, та виконавчий
лист був пред'явлений до виконання;
вчинювалися виконавчі дії, з останніх -
09.10.2013 року державним виконавцем АНД
ВДВС ДМУЮ на підставі ухвали суду
зупинено зведене виконавче
провадження в частині реалізації
арештованого майна - квартири, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
діями відповідачів не порушуються
законні права та інтереси позивача:
відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК особа має
право на захист свого особистого
немайнового або майнового права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, яке реалізується шляхом
звернення до суду. Способи захисту
цивільних прав та інтересів визначені
в ч. 2 ст. 16 ЦК. Таким чином, оскільки
оспорюваний договір іпотеки було
укладено 27 жовтня 2006 року, а грошові
зобов'язання позивача та ОСОБА_5
виникли через 2 роки після його
укладення (18 вересня 2008 року), законні
інтереси позивача вчиненим договором
іпотеки не порушені, порушених
вчиненим правочином прав позивача на
момент його укладення не існувало.
Чинним законодавством на момент
посвідчення договору іпотеки,
предметом якої є нерухомість, яка
належить третім особам і стане
власністю іпотекодавця після
укладення такого договору, оформлення
встановленого законодавства документа
про право власності іпотекодавця на
нерухомість не вимагається. Разом з
тим, що стосується посилання позивача
на те, що договір іпотеки не мав бути
укладений одночасно з договором
купівлі-продажу, оскільки іпотекою
забезпечувався не кредит для придбання
нерухомого майна, яке передається в
іпотеку, не повернення позики, а
споживчий кредит, що порушує п. п. 5 п. 4
ст. 18 Закону України «Про іпотеку», то
відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України
«Про іпотеку» у разі якщо іпотекою
забезпечується повернення позики,
кредиту для придбання нерухомого
майна, яке передається в іпотеку,
договір купівлі-продажу цього
нерухомого майна та іпотечний договір
можуть укладатися одночасно.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини виникли між
сторонами щодо визнання договору
іпотеки 27 жовтня 2006 року укладеного між
відповідачами недійсним з підстав ч.1
ст. 203, ст.215 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами), які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Отже, судом першої інстанції вірно
встановлено, що оскільки спірний
договір іпотеки не суперечить
положенням вищевказаним нормам закону
або іншим нормам закону із зазначених
підстав у позові, то не має підстав для
визнання його недійсним.

За змістом статті 55 Закону України «Про
нотаріат» угоди про відчуження та
заставу майна, що підлягає реєстрації,
посвідчуються за умови подання
документів, що підтверджують право
власності на майно, що відчужується або
заставляється. У разі застави
майбутнього майна або створення
забезпечувального обтяження в
майбутньому майні нотаріусу надаються
документи, що підтверджують наявність
прав на набуття такого майна у
власність у майбутньому. При
посвідченні угод про відчуження або
заставу жилого будинку, квартири, дачі,
садового будинку, гаража, земельної
ділянки, іншого нерухомого майна
перевіряється відсутність заборони
відчуження або арешту майна. В разі
наявності заборони угода про
відчуження майна, обтяженого боргом,
посвідчується лише у разі згоди
кредитора і набувача на переведення
боргу на набувача.

Відповідно до ч. 6 ст. 55 Закону України
«Про нотаріат» іпотечні договори,
предметом іпотеки за якими є
нерухомість, яка належить третім
особам і стане власністю іпотекодавця
після укладення такого договору,
посвідчуються до моменту оформлення
встановленого законодавства документа
про право власності іпотекодавця на
нерухомість.

Статтею 18 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що у разі якщо іпотекою
забезпечується повернення позики,
кредиту для придбання нерухомого
майна, яке передається в іпотеку,
договір купівлі-продажу цього
нерухомого майна та іпотечний договір
можуть укладатися одночасно.

Згідно пункту 6 Постанови № 671 Кабінету
Міністрів 26 травня 2004 року «Про
затвердження Тимчасового порядку
державної реєстрації правочинів»
державна реєстрація правочинів
проводиться шляхом внесення
нотаріусом запису до Реєстру одночасно
з його нотаріальним посвідченням.

Оскільки договір купівлі-продажу
нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі правочинів та
в реєстрі нотаріальних дій за № 8779,
сторонами дотримані вимоги чинного
законодавства.

Згідно Постанови № 9 Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року зазначено, що
відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога
про визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Оскільки договір іпотеки укладено 27
жовтня 2006 року, а грошові зобов'язання
позивача та ОСОБА_5 виникли тільки 18
вересня 2008 року, сторони за договором
іпотеки вчиненням правочину не могли
порушити права позивача, оскільки їх на
той момент не існувало.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
27 жовтня 2006 року ОСОБА_4 отримав від
банку кредитні кошти на придбання
квартири у розмірі 50 000 доларів США та в
той же день придбав у третьої особи
ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_3 на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
27 жовтня 2006 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 8779 та в той же день
позичальник передав в іпотеку
відповідачу ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» на підставі договору іпотеки
від 27 жовтня 2006 року посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 27.10.2006 року
за реєстровим № 8782, в забезпечення
виконання ним кредитних зобов'язань.

Правовідносини між позивачем і третьою
особою ОСОБА_5 виникли з договорів
позики, укладених 18 та 25 вересня 2008
року.

Між позивачем та відповідачами ОСОБА_4
та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ніяких
правочинів не укладалось.

Та обставина, що ОСОБА_4 не зареєстрував
в подальшому договір купівлі-продажу
вказаної квартири в державному реєстрі
нерухомого майна, і квартира
залишилась зареєстрованою за
продавцем ОСОБА_5, який є по даній
справі третьою особою та боржником
перед позивачем, ні яким чином не
впливає на виниклі між відповідачами
кредитні правовідносини, які в свою
чергу не порушують права, свободи та
інтереси позивача, оскільки мали місце
задовго до виниклих правовідносин з
договору позики між позивачем та
третьою особою.

Таким чином, судова колегія вважає, що
спірним договором іпотеки не порушені
права, свободи та інтереси позивача у
зв'язку з чим вказані позовні вимоги
про визнання вказаного договору
недійсним є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи в апеляційній скарзі не
спростовують висновків суду та
стосуються переоцінки доказів у
справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді