Справа № 127/6964/14-ц
Провадження № 2/127/3102/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03.07.2014 року Вінницький
міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді
Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: представника відповідачів -
адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Вінниці
цивільну справу за позовом приватного
акціонерного товариства «Український
Страховий Дім» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Український Страховий
Дім» звернувся до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
стягнення збитків, мотивуючи свої
вимоги тим, що 02.10.2008 року між ОСОБА_5 та
ВАТ «Державний ощадний банк України»
(надалі - банк) було укладено договір
№12683 про відкриття фізичній особі
карткового рахунку та здійснення його
розрахунково-касового обслуговування
з дебетово-кредитною схемою,
відповідно до якого банк відкрив
ОСОБА_5 картковий рахунок і
відновлювальну кредитну лінію, а
ОСОБА_5 зобов'язувався погашати кредит
і відсотки за його користування.

31.08.2011 року між банком і позивачем
(страховиком) було укладено договір
добровільного страхування кредитів
№КР-11-0033-ГО, предметом якого є майнові
інтереси банка (страхувальника), що не
суперечать чинному законодавству
України та пов'язані з невиконанням або
неналежним виконанням позичальниками
банку своїх зобов'язань за кредитними
угодами - договорами про відкриття
фізичній особі карткового рахунку та
здійснення його розрахунково-касового
обслуговування за дебетово-кредитною
схемою, та у рамках якого страховиком
на страхування був прийнятий у тому
числі ризик невиконання або
неналежного виконання ОСОБА_5, як
позичальником банку, своїх договірних
зобов'язань.

У лютому 2013 року банк звернувся до
позивача як страховика із заявою про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодування у зв'язку із
невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань
за кредитною угодою, а саме виникнення
простроченої заборгованості за його
картковим рахунком, у зв'язку зі смертю.

У зв'язку із цим, згідно із умовами
договору страхування позивачем було
визнано заявлену подію страховим
випадком і здійснено виплату банку
страхового відшкодування в розмірі 14
443,36 грн.

Позивач вважає, що до нього перейшло
право на отримання від спадкоємців
ОСОБА_5 - відповідачів по справі,
компенсації завданих збитків - суми
виплаченого страхового відшкодування
відповідно до вимог ст.ст.1216, 1218, 1231 ЦК
України, що змусило позивача
звернутись до суду з даним позовом, в
якому просив стягнути солідарно з
відповідачів компенсацію завданих
збитків в сумі 14 443,36 грн. та витрати
щодо сплати судового збору.

Представник позивача за довіреністю
ОСОБА_6 до судового засідання не
з'явився, хоча про день, час та місце
судового розгляду неодноразово
повідомлявся належним чином, однак
матеріали справи містять письмові
заяви від останнього про розгляд
справи у його відсутність, позовні
вимоги підтримує повністю та просить
суд їх задовольнити з підстав,
зазначених у позові.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка
бере участь у справі, має право
заявляти клопотання про розгляд справи
у її відсутність.

В судовому засіданні представник
відповідачів - адвокат ОСОБА_1 позов не
визнав та просив у задоволенні
останнього відмовити у зв'язку з
безпідставністю.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, всебічно та повно
з'ясувавши обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи, давши їм оцінку у
сукупності з оголошеними та
дослідженими матеріалами справи, суд
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно
встановлено та сторонами не
оспорюється, що 02.10.2008 року між ОСОБА_5
та ВАТ «Державний ощадний банк
України» було укладено договір №12683
про відкриття фізичній особі
карткового рахунку та здійснення його
розрахунково-касового обслуговування
з дебетово-кредитною схемою,
відповідно до якого банк відкрив
ОСОБА_5 картковий рахунок і
відновлювальну кредитну лінію, а
ОСОБА_5 зобов'язувався погашати кредит
і відсотки за його користування
(а.с.14-20).

31.08.2011 року між банком і позивачем
(страховиком) було укладено договір
добровільного страхування кредитів
№КР-11-0033-ГО, предметом якого є майнові
інтереси банка (страхувальника), що не
суперечать чинному законодавству
України та пов'язані з невиконанням або
неналежним виконанням позичальниками
банку своїх зобов'язань за кредитними
угодами - договорами про відкриття
фізичній особі карткового рахунку та
здійснення його розрахунково-касового
обслуговування за дебетово-кредитною
схемою, та у рамках якого страховиком
на страхування був прийнятий у тому
числі ризик невиконання або
неналежного виконання ОСОБА_5, як
позичальником банку, своїх договірних
зобов'язань (а.с.8-12).

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1, виданого В ДРАЦС Вінницького
МУЮ Вінницької області 26.12.2012 року
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м.
Вінниці (а.с.25).

Відповідно до звіту про стан рахунку
ОСОБА_5 за розрахунковий період з 26.12.2012
року по 25.01.2013 року заборгованість
останнього складає 14 443,36 грн. (а.с.26).

21.02.2013 року банк звернувся до позивача
як страховика із заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування у розмірі 14
443,36 грн. у зв'язку із невиконанням
ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитною
угодою, а саме виникнення простроченої
заборгованості за його картковим
рахунком, у зв'язку зі смертю (а.с.13).

Старховик зобов'язаний при настанні
страхового випадку здійснити страхову
виплату або виплату страхового
відшкодування у передбачений
договором строк (п.3 ч.1 ст.20 Закону
України «Про страхування»).

А тому, позивачем було визнано заявлену
подію страховим випадком, про що
складено страховий акт №0032-Вн2 від
23.05.2013 року (а.с.27), і здійснено виплату
банку страхового відшкодування в
розмірі 14 443,36 грн., що підтверджується
платіжним дорученням №1507 від 23.05.2013
року (а.с.28).

Зі змісту ст.27 Закону України «Про
страхування», ст.993 ЦК України випливає,
що до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкування є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті
(ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1231 ЦК України до
спадкоємця переходить обов'язок
відшкодувати майнову шкоду (збитки),
яка була завдана спадкодавцем.

Згідно ч.2 ст.1281 ЦК України, кредиторові
спадкодавця належить протягом шести
місяців від дня, коли він дізнався або
міг дізнатися про відкриття спадщини,
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, незалежно від
дня настання строку вимоги.

Частиною 3 ст.1281 ЦК України
передбачено, що якщо кредитор
спадкодавця не знав та не міг знати про
відкриття спадщини, він має право
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, протягом одного
року від настання строку вимоги.

Як вбачається з матеріалів копії
спадкової справи Першої Вінницької
державної нотаріальної контори №717/2013
р. до майна померлого ОСОБА_5 (а.с.135-139)
позивач протягом 6 місяців від дня, коли
дізнався про відкриття спадщини,
пред'явив свої вимоги до спадкоємців.

Частина 1, 2 ст.1269 ЦК України передбачає,
що спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини. Заява про
прийняття спадщини подається
спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття спадщини
вважається таким, що прийняв спадщину,
якщо протягом строку встановленого
статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив
про відмову від неї.

Як вбачається з довідки ТОВ «ЖЕО» №12
від 08.01.2014 року (а.с.51) та копії особового
рахунку ТОВ «ЖЕО» №140563 за вих. №01 від
08.01.2014 року (а.с.52) спадкодавець ОСОБА_5
проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом із
батьком ОСОБА_2, матір'ю ОСОБА_3 та
братом ОСОБА_7.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

У першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

З огляду на наведене, відповідачі
являються спадкоємцями за законом на
майно померлого ОСОБА_5, оскільки
проживали разом із спадкоємцем на
момент відкриття спадщини, та протягом
строку встановленого 1270 цього Кодексу
не заявили відмову від неї.

Однак, суд не може погодитись із
вимогами позивача щодо стягнення з
відповідачів компенсації завданих
збитків - суми виплаченого страхового
відшкодування з наступних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

З пояснень представника відповідачів -
адвоката ОСОБА_1 в судовому засіданні
встановлено, що відповідачі фактично
являються спадкоємцями після смерті
свого сина ОСОБА_5, однак жодного майна
не успадкували та право на спадкове
майно не отримали і не реалізували,
оскільки за життя спадкодавця
будь-якого майна чи права на таке майно
у останнього не було.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Таким чином, позивач та його
представник не надали суду належних та
допустимих доказів того, що
спадкодавцю за життя належало будь-яке
(рухоме, нерухоме) майно чи право на
таке майно, що відповідачі отримали
останнє у спадщину, а тому в межах
вартості майна, одержаного у спадщину,
зобов'язані задовольнити вимоги
кредитора.

Окрім того, суд звертає увагу стосовно
розбіжностей у написанні прізвища
спадкодавця та спадкоємців. Так,
прізвище померлого спадкодавця
значиться як «ОСОБА_5», натомість
прізвища його спадкоємців - батьків
значиться як «ОСОБА_5, що відіграє
неабияке значення при визначенні кола
спадкоємців померлого та встановлення
факту їх родинних відносин.

Тому, суд, оцінивши допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів приходить до висновку,
що позовні вимоги, заявлені позивачем,
не знайшли своє підтвердження у
судовому засіданні, а відтак не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.993, 1216, 1231, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України,
ст.ст.10, 60, 88, 158, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову приватного
акціонерного товариства «Український
Страховий Дім» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення збитків - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: