АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9527/2014
Головуючий в 1 інстанції - Піхур О.В.
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Борисової О.В., Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Шевченківського
районного суду міста Києва від 27 травня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра», третя особа:
ОСОБА_3 про визнання договору поруки
припиненим,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернулась в лютому 2014 року.

Зазначала, що 12.12.2007 року між ВАТ
КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір №8/2007/840-К/1743-Н,
відповідно до якого позичальнику
надано кредит у сумі 50 875,00 доларів США
строком до 12.12.2025 року зі сплатою 12,39 %
річних. З метою забезпечення виконання
зобов'язань за указаним кредитним
договором між позивачкою та
відповідачем було укладено договір
поруки, відповідно до якого вона
зобов'язалась відповідати перед
відповідачем за виконання ОСОБА_3
зобов'язань що виникли із кредитного
договору №8/2007/840-К/1743-Н.

31.08.2009 року між відповідачем та ОСОБА_3
було укладено Додаткову угоду №1 до
кредитного договору №8/2007/840-К/1743-Н від
12.12.2007 року, відповідно до якої було
внесено зміни до графіку погашення
заборгованості. Тим самим, на думку
позивача, обсяг її відповідальності
було збільшено, а тому на підставі ч. 1
ст. 559 ЦК України просила суд визнати
договір поруки припиненим.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 27 травня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухваленні нового про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників судового процесу, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 12.12.2007 року
між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір відповідно
до якого банк надає позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості та платності грошові кошти
у сумі 50 875 доларів США, строком до 12.12.2025
року зі сплатою 12,39 % річних для
придбання у власність нерухомого майна
за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.3 кредитного договору
погашення кредиту здійснюється шляхом
внесення мінімального необхідного
платежу по кредиту щомісячно до 10 числа
кожного місяця. Згідно п. 3.3.1
мінімальний щомісячний платіж по
кредиту складає 589,72 доларів США.

З метою забезпечення зобов'язань за
кредитним договором, 12.12.2007 року між
Банком та ОСОБА_2 було укладено договір
поруки відповідно до якого, поручитель
поручається перед кредитором за
належне виконання ОСОБА_3 взятих на
себе зобов'язань, що витікають з
кредитного договору №8/2007/840-К/1743-Н від
12.12.2007 року, в тому числі повернути до
12.12.2025 року кредит в сумі 50 875 доларів
США, сплатити відсотки за користування
кредитними коштами з розрахунку 13,39 %
річних, сплатити інші платежі,
передбачені кредитним договором та
сплатити можливі штрафні санкції.

31.08.2009 року між Банком та позичальником
було укладено додаткову угоду №1 до
кредитного договору №8/2007/840-К/1743-Н від
12.12.2007 року, відповідно до якого сторони
домовились викласти пункт 3.3.1 в новій
редакції вказавши, що сума щомісячного
мінімального платежу вказана у
графіку, що міститься у додатку №1 до
цього договору.

Як вбачається з додатку № 1 до
додаткової угоди сума щомісячного
платежу починаючи з 12.09.2009 року є меншою
ніж мінімальний щомісячний платіж, з
12.09.2010 року складатиме 641,89 доларів США,
з вересня 2015 року 606,91 доларів США.

Відповідно до п.2 додаткової угоди №1
всі інші умови кредитного договору
залишаються без змін.

Відмовляючи в задоволенні
позову суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем при розгляді справи
не було доведено той факт що укладенням
додаткової угоди до кредитного
договору обсяг його відповідальності
було збільшено, що призвело до
порушення її законних прав та
інтересів.

З цим висновком погоджується колегія
судів, оскільки він випливає з умов
кредитного договору, договору поруки,
наявних в матеріалах справи доказів та
відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК
України, порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

З п. 22 Постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» вбачається,
що відповідно до частини першої статті
559 ЦК України припинення договору
поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. При цьому
обсяг зобов'язання поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.
Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Враховуючи те, що відповідно до п. 1.1
договору поруки відповідальність
позивачки встановлено в частині
обмеженій наперед визначеною сумою, а
додатковою угодою №1 було внесено
зміни до визначення розміру
щомісячного платежу на певний строк
без зміни розміру зобов'язання,
збільшення розміру відповідальності
поручителя за даною угодою не
відбулося.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості

Таким чином, твердження апеляційної
скарги про незаконність та
упередженість судового рішення
матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 27 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: