РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року Шевченківський
районний суд Харківської області в
складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.,

при секретарі Реуцькій Н.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Харківагро-2000"
про визнання договору оренди недійсним
та витребування земельної ділянки з
чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

15 квітня 2014 року позивач звернувся до
Шевченківського районного суду
Харківської області з позовною заявою
про визнання договору оренди землі,
який був укладений з ТОВ "Харківагро-2000"
- недійсним, скасування запису про
реєстрацію договору та повернення
земельної ділянки.

В позовній заяві позивач зазначає, що
він є власником земельної ділянки, яка
належить йому на підставі Державного
акта, місце розташування - Петрівська
сільська рада Шевченківського району
Харківської області.

В листопаді 2008 року позивач по справі
виїхав до Російської Федерації на
роботу. Перед виїздом він надавав свою
земельну ділянку відповідачу по справі
за усною домовленістю, без складання
будь-яких документів. Під час відпустки
в кінці 2011 року позивач приїхав додому
та вирішив звернутися до відповідача з
питанням щодо повернення земельної
ділянки. Проте у відповідь позивач по
справі дізнався про існування
зареєстрованого договору оренди його
земельної ділянки з відповідачем. У
вищезазначеному Договорі оренди
невідомим йому почерком вписано його
прізвище, хто саме вписав прізвище
позивача замість підпису - йому не
відомо.

Позивач також стверджує, що в акті
прийому-передачі земельної ділянки,
акті визначення меж земельної ділянки
в натурі стоять не його підписи.

На підтвердження своїх вимог надав
суду висновок Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру,
яким встановлено, що підпис в графі
«орендодавець» в договорі оренди та в
акті про передачу земельної ділянки
виконаний не ним. Вважає дії
відповідача незаконними, оскільки
договір земельної ділянки в оренду
строком на 10 років ним не підписувався.

У судовому засіданні позивач і його
представник за дорученням на
задоволенні позовних вимог наполягали.

Представник відповідача з позовом не
згоден та пояснила, що договір був
укладений і підписаний сторонами 17.11.2008
року і зареєстрований 26.04.2011 року в
Шевченківському райвідділі земельних
ресурсів. Орендна плата сплачуються в
розмірі і строки згідно договору.
Позивач знав, що існує договір оренди з
листопада 2008 року, тому просить суд
застосувати до позовної заяви строки
позовної давності.

Суд, дослідивши наявні у справі
докази, заслухавши пояснення позивача,
його представника, представника
відповідача, з'ясувавши обставини, на
які посилався позивач, як на підставу
своїх вимог, оцінивши ці докази в
сукупності, вважає що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.11 ЦК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом було відмовлено позивачу в
залученні в якості третьої особи до
справи представника Реєстраційної
служби Шевченківського районного
управління юстиції, так як як державна
реєстрація договору оренди була
проведена до 01.01.2013 року і відповідними
повноваженнями по реєстрації
договорів на той час був наділений
інший орган - «Центр ДЗК при
Держкомземі України» , а не
реєстраційна служба (а.с.37-38).

Позивач є власником земельної ділянки
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку ХР № 143610,
кадастровий номер :01:000:0127, на
території Петрівської сільської ради
Шевченківського району Харківської
області (а.с.8).

Сторонами не заперечується той
факт, що позивач надав усну згоду
відповідачу використовувати його
земельну ділянку, належну йому на
праві власності, але позивач заперечує
факт підписання договору.

Матеріали справи містять договір
оренди землі від 17 листопада 2008 року,
який зареєстрований 26 квітня 2011 року в
Шевченківському відділі Держкомзему
за № 00054 (а.с. 9,10), акт
прийому-передачі земельної ділянки
згідно з договором (а.с.13), акт
визначення меж земельної ділянки в
натурі (а.с.14), які підписані сторонами
та зареєстровані.

Про існування договору оренди землі та
його реєстрацію в відповідному органі
позивач дізнався лише у 2011 році.

Згідно ст.93 ЗК України право
оренди земельної ділянки - це засноване
на договорі строкове платне володіння
і користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір і
прийняття пропозиції другою стороною.

З пояснень представника
позивача і позивача в судовому
засіданні, вбачається, що ніяких
договорів і інших документів, а також
доручень на їх реєстрацію, позивач не
надавав і не підписував.

Але позивач не надав суду ніяких
доказів того, що він підпис в договорі
не ставив і посилається лише на
висновок експерта Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при ГУМВС в Харківській області від
22.10.2013 року, згідно якого підпис від
його імені в графі «орендодавець» в
договорі, актах виконані не ним, а
іншою особою (а.с.81) і довідку
Шевченківського РВ ГУМВС (а.с.20), в якій
зазначено про даний висновок експерта
і що кримінальне провадження не
закінчено.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України,
вищевказаний висновок експерта не
звільняє позивача від підстав
доказування недійсності свого підпису
в договорі. З наданих доказів, а саме,
висновку та пояснень позивача, у суду
немає підстав вважати, що
волевиявлення позивача не було вільним
і не відповідало його внутрішній волі,
так як в договорі мається підпис
позивача в графі «орендодавець», тому
відсутні підстави для визнання
вказаного договору недійсним згідно
ст. 215, 203 ЦК України.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно пункту 17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12.06.2009 року № 5 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства, що регулюють
провадження у справі до судового
розгляду» висновок експертизи може
бути доказом у справі лише в тому разі,
коли експертиза була проведена на
підставі ухвали суду відповідними
судово-експертними установами.

Висновок експерта, наданий позивачем
по запиту з Шевченківського РВ може
розцінюватися судом лише як один із
доказів, який підлягає дослідженню в
судовому засіданні та відповідній
оцінці. Оскільки у суду виникли сумніви
щодо данного висновку і від проведення
запропонованої судом
судово-почеркознавчої експертизи для
встановлення дійсності чи недійсності
підпису в договорі оренди позивач
відмовився, у суду немає підстав для
задоволення позову, так як тягар
доведення справжності підпису у
спірному договорі покладений на
позивача.

Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом ч.1 ст. 59 ЦПК
України. Зважаючи, що позивач
відмовився від проведення
почеркознавчої експертизи, суд вбачає,
що позивачем не надано допустимих
доказів для визнання договору
недійсним.

Доводи представника відповідача про
застосування до даних позовних вимог
позивача строків позовної давності не
ґрунтуються на матеріалах справи і
доказів цьому представник відповідача
не надав, а лише голослівно
посилається, що позивач знав про даний
договір в 2008 році, не надавши суду
письмових підтверджень.

В суді позивач зазначив, що лише в 2011
році дізнався про договір оренди землі.
Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалась або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
Враховуючи, що про своє порушене право
позивач дізнався в 2011 році, що
об'єктивно підтверджується його
зверненням з позовною заявою до суду,
то суд вважає, що позивачем строки
позовної давності звернення до суду не
пропущені.

Орендар на правових підставах, згідно
зареєстрованого належним чином
договору оренди, використовує
земельну ділянку позивача, з виплатою
орендної плати з урахуванням індексу
інфляції, що не заперечується
сторонами в суді.

Тому на підставі вищевикладеного, а
також враховуючи те, що інших підстав
на даний час для розірвання договору
оренди позивачем не надано, суд вважає
за необхідне відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 60, 146, 209, 212, 214- 215
ЦПК України,

ст.ст.203, 215, 397, 638, 640 ЦК України,

п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12.06.2009 року № 5

«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства, що
регулюють провадження у справі до
судового розгляду»,

,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ
«ХАРКІВАГРО - 2000» про визнання договору
оренди земельної ділянки недійсним та
витребування земельної ділянки із
чужого незаконного володіння -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні в судовому засіданні,
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
С.М. Стеганцов