РІШЕННЯ

Іменем України

01 липня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого -
судді Мармаша В.Я.

при секретарі -
Орловській К.А.

з участю представника позивача -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним
правочину, поділ спільного майна
подружжя,-

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом
до відповідача, який в ході судового
розгляду справи уточнила, та остаточно
просила визнати недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля марки «Toyota
Sequoia», номер шасі НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_1,
укладений між відповідачами шляхом
оформлення довідки-рахунку від 14.11.2013р.
№ 021701 у ТзОВ «Галицьке розвиткове
товариство», та в порядку поділу
спільного майна подружжя визнати за
нею право власності на 2/3 спірного
автомобіля, а за відповідачем ОСОБА_3
право власності на 1/3 вказаного
автомобіля. Позов мотивує тим, що в
період з 12.12.2008 року по 19.11.2013р. сторони
перебували в шлюбі між собою, від шлюбу
у сторін є спільний син ОСОБА_5, який
проживає із нею. В період перебування у
шлюбі в грудні 2011 року сторони за
спільні кошти придбали спірний
автомобіль. З метою приховання
спільного майна подружжя відповідач
шляхом укладення оспорюваного
договору купівлі-продажу автомобіля
переоформив 14.11.2013р. право власності на
такий на свого батька ОСОБА_4 Вказаний
договір підлягає визнанню недійсним з
підстав, передбачених ст. 65 СК України,
ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки
автомобіль було відчужено без її згоди.
З підстав, передбачених ст.ст. 69, 70 СК
України, вважає, що її частка у
спільному майні подружжя (автомобілі)
повинна бути збільшена до 2/3, оскільки
відповідач ОСОБА_3 приховав спільне
майно подружжя шляхом переоформлення
його на свого батька, а з нею проживає
їх спільний син ОСОБА_5

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позов підтримав із
аналогічних викладеним у позовній
заяві та уточненнях до неї підстав.

Відповідачі та представник
відповідачів ОСОБА_6 у судове засідання
повторно не з'явилися із невідомих
причин, повідомлялися про час і місце
розгляду справи належним чином за
місцем реєстрації проживання. З
врахуванням наявних у справі доказів
суд вважає за можливе розглянути
справу у їх відсутності. У письмових
поясненнях наданих суду відповідач
ОСОБА_3 проти позову заперечив,
пояснивши, що спірний автомобіль був
придбаний ним за особисті кошти, які
він накопичив ще до шлюбу із позивачем
від продажу належних йому автомобіля
марки «BMW 318», 1996 року випуску, який був
відчужений ним у 2007 році, та автомобіля
марки «BMW 750 I», 1999 року випуску, який був
відчужений ним у 2008 році, що
підтверджується витягом з журналу
карток обліку ЦНП ДАІ з обслуговування
м. Львів та Пустомитівського району
ГУМВС України у Львівській області
транспортних засобів, що реєструвались
за ОСОБА_3 станом на 15.01.2014р. А тому з
підстав, передбачених ст. 57 СК України,
спірний автомобіль є його особистою
власністю, й підстав для визнання
недійсним будь-якого правочину,
вчиненого відносно нього немає. Крім
того, жодний договір купівлі-продажу
автомобіля марки «Toyota Sequoia», номер шасі
НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_1, між відповідачами
не укладався, а тому такий не може бути
визнаний недійсним. Натомість вказаний
автомобіль був придбаний відповідачем
ОСОБА_4 на законних підставах у
торгівельній організації ТзОВ
«Галицьке розвиткові товариство», що
підтверджується довідкою-рахунком від
14.11.2013р. № 021701.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши та перевіривши
зібрані у справі докази, постановляючи
рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК
України, суд вважає, що позов слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Відповідно до
ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Як встановлено судом, що стверджується
копією свідоцтва про шлюб від 12.12.2008р.,
рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 19.11.2013р. та копією
свідоцтва про народження дитини від
03.11.2009р., позивач та відповідач ОСОБА_3 в
період з 12.12.2008 року по 19.11.2013р.
перебували у зареєстрованому шлюбі, у
сторін від шлюбу є спільний
неповнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який проживає разом із позивачем.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. За
змістом статті 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, за час
перебування у шлюбі 17.12.2011р. був
придбаний автомобіль марки «Toyota Sequoia»,
номер шасі НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_2, який
був зареєстрований на праві власності
за відповідачем ОСОБА_3, позивачу було
надано право керування вказаним
транспортним засобом, що стверджується
копією свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_4.

Таким чином, спірний автомобіль як
майно набуте подружжям за час шлюбу
являвся спільною сумісною власністю
позивача та відповідача ОСОБА_3 Доводи
відповідача ОСОБА_3, що автомобіль був
придбаний лише за його особисті кошти,
які він накопичив ще до шлюбу із
позивачем від продажу належних йому
автомобіля марки «BMW 318», 1996 року
випуску, який був відчужений ним у 2007
році, та автомобіля марки «BMW 750 I», 1999
року випуску, який був відчужений ним у
2008 році, не підтверджуються наданими
ним доказами, зокрема витягом з журналу
карток обліку ЦНП ДАІ з обслуговування
м. Львів та Пустомитівського району
ГУМВС України у Львівській області
транспортних засобів, що реєструвались
за ОСОБА_3 станом на 15.01.2014р., оскільки
такий не містить даних щодо вартості
відчуження вказаних транспортних
засобів та цільового спрямування
одержаних від їх продажу коштів з
врахуванням тривалого часу (близько
чотирьох років) між їх відчуженням і
придбанням спірного автомобіля марки
«Toyota Sequoia», номер шасі НОМЕР_3, д.н.з.
НОМЕР_2.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов`язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов`язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до п. 8 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 року за №1388,
довідка-рахунок є документом, що
підтверджує правомірність придбання
транспортного засобу. Таким чином,
довідка-рахунок за своєю правовою
природою є документом, який
підтверджує факт укладання договору
купівлі-продажу та правомірність
придбання транспортного засобу.

14.11.2013 року спірний автомобіль
відповідач ОСОБА_3 продав за 140000 грн.
своєму батькові ОСОБА_4 через
торговельну організацію ТзОВ
«Галицьке розвиткове товариство»
згідно довідки-рахунку Серія ВІА № 021701,
який було зареєстровано на ім'я
останнього в ВРЕР ДАІ з обслуговування
м. Львова та Пустомитівського району
ГУМВС України у Львівській області. При
цьому суд не погоджується з доводами
відповідача ОСОБА_3, що в дійсності
договір купівлі-продажу спірного
автомобіля між відповідачами не
укладався. Дослідженими судом доказами
- документами, які були підставою
реєстрації транспортного засобу за
ОСОБА_4, наданими органом ВРЕР ДАІ та
торговельною організацією ТзОВ
«Галицьке розвиткове товариство»,
стверджуються дійсні правовідносини
сторін договору купівлі-продажу,
оскільки відповідач ОСОБА_3 продав, а
відповідач ОСОБА_4 придбав спірний
автомобіль, за що сплатив грошові
кошти.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина
і чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними. Розірвання шлюбу не припиняє
права спільної сумісної власності на
майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203
цього Кодексу, зокрема зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства.

Згідно ст. 65 СК України укладення одним
із подружжя договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово. Згода на
укладення договору, який потребує
нотаріального посвідчення і державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

Позивач не давала відповідачу ОСОБА_3
згоди на відчуження спірного
автомобіля, який є цінним майном. Такий
було відчужено останнім під час
розгляду судом справи про розірвання
шлюбу між ними, зокрема 14.11.2013р.
автомобіль було продано, а 19.11.2013р. шлюб
між сторонами був розірваний. Таким
чином, оспорюваний договір
купівлі-продажу автомобіля марки «Toyota
Sequoia», номер шасі НОМЕР_3, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оформлений виданою
ТзОВ «Галицьке розвиткове товариство»
довідкою-рахунком Серії ВІА № 021701,
підлягає визнанню недійсним як такий,
що суперечить вимогам закону, оскільки
вчинений без згоди другого з подружжя.
Яка має бути подана письмово.

Як роз'яснив Пленум ВСУ у п. 7 Постанови
від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсним», за змістом
статті 216 ЦК та виходячи із загальних
засад цивільного законодавства суд
може застосувати з власної ініціативи
реституцію як наслідок недійсності
оспорюваного правочину. Інші наслідки
недійсності оспорюваного правочину
(відшкодування збитків, моральної
шкоди тощо) суд застосовує відповідно
до статті 11 ЦПК України.

Таким чином, наявні правові підстави
для застосування реституції як
наслідку недійсності правочин. У
зв'язку з цим слід зобов'язати ОСОБА_3
повернути ОСОБА_4 грошові кошти
отримані за недійсним правочином, а
спірний автомобіль який є об'єктом
права спільної сумісної власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягає поділу між
ними.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

При поділі майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності сторін,
суд виходить із рівності часток сторін,
оскільки позивачем не доведено
існування підстав для відхилення від
передбаченої у законі рівності часток
сторін у спільному майні подружжя.
Зокрема останньою не доведено обставин
щодо умисного приховання відповідачем
ОСОБА_3 спільного майна подружжя,
оскільки позивачу було відомо про
існування спірного автомобіля, а також
не доведено обставини недостатності
грошового утримання, яке відповідач
надає на неповнолітнього сина ОСОБА_5
для забезпечення його фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Виходячи із вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 131, 205, 209, 212,
214-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 368, 655 ЦК
України, ст.ст. 57, 60, 63, 65, 70, 71 СК України,
суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля марки «Toyota
Sequoia», номер шасі НОМЕР_3, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оформлений виданою
ТзОВ «Галицьке розвиткове товариство»
довідкою-рахунком Серії ВІА № 021701.

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_4
грошові кошти одержані за недійсним
договором купівлі-продажу автомобіля
марки «Toyota Sequoia», номер шасі НОМЕР_3,
укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
оформленим виданою ТзОВ «Галицьке
розвиткове товариство»
довідкою-рахунком Серії ВІА № 021701.

Поділити майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, визнавши за ОСОБА_3 та ОСОБА_2
право власності за кожним по 1/2 частині
автомобіля марки «Toyota Sequoia», номер шасі
НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_1.

В решті вимог - відмовити за
безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 по 57,35 грн. з кожного сплаченого
судового збору.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Львівської області в порядку і строки
передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя
Мармаш В.Я.