№ 245/1348/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 року. Старобешівський
районний суд Донецької області у
складі: головуючого - судді Дехти Р.В.,
при секретарі Євсей Ю.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт.
Старобешеве цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Старобешівського
районного сектора Головного
управління Державної міграційної
служби України про усунення перешкод в
користуванні квартирою шляхом
виселення та визнання такою, що не має
право власності та втратила право
користування квартирою, треті особи -
Орган опіки та піклування
Старобешівської районної державної
адміністрації,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 27 травня 2014 року
звернулась до Старобешівського
районного суду з даним позовом до
відповідачів, посилаючись на те, що
проживає в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1, яка не приватизована.

В зазначеній квартирі зареєстрована
вона, ОСОБА_1, її дочка, - ОСОБА_2, її
онуки, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Її дочка, - ОСОБА_2, має двох малолітніх
дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Батьки дітей невідомі і
були записані зі слів матері, - ОСОБА_2

ОСОБА_2 на даний час зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1, але проживає за
адресою: АДРЕСА_2, із співмешканцем
ОСОБА_5.

ОСОБА_2 веде розгульний спосіб життя,
зловживає спиртними напоями та
наркотичними засобами, не виявляє
будь-якої турботи про дітей, ніде не
працює, у державній службі зайнятості
на обліку не перебуває, тому
матеріально забезпечувати дітей не
здатна.

Грошові виплати, які ОСОБА_2 отримує на
утримання, виховання, лікування дітей,
витрачаються не за призначенням, на
спиртні напої та розгульне життя.

Заочним рішенням Старобешівського
районного суду Донецької області від 22
квітня 2014 року ОСОБА_2 позбавлена
батьківських прав відносно дітей:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яких передали для
виховання ОСОБА_1

Позивачка вважає, що ОСОБА_2 не має
право власності на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, веде розгульний спосіб життя,
зловживає спиртними напоями та
наркотичними засобами, не виявляє
будь-яку турботу про дітей, ніде не
працює, у державній службі зайнятості
на обліку не перебуває, матеріально
забезпечувати дітей не знатна, і
відмовляючись добровільно висилитеся,
підлягає виселенню в судовому порядку
без надання іншого жилого приміщення.

Позивачка просила ухвалити рішення,
яким визнати, що ОСОБА_2 не має права
власності та втратила право
користування квартирою за адресою
АДРЕСА_1; Усунути перешкоди їй, ОСОБА_1,
та її онукам: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в користуванні та
розпорядженні квартирою за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2, з
квартири за адресою: АДРЕСА_1, без
надання їй іншого жилого приміщення;
Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їй, ОСОБА_1,
та її онукам: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, перешкод у
користуванні та розпорядженні
квартирою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
зняття ОСОБА_2 з реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1 секторі Головного Управління
Державної міграційної служби України;
Старобешівському районному сектору
Головного Управління Державної
міграційної служби України зняти з
реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_2;
Стягнути з відповідачки на свою
користь судові витрати.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов підтримала та просила суд
задовольнити позовні вимоги, послалась
на обставини, що хазначені в позовній
заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому
засіданні суду пояснила, що позовні
вимоги не визнає та є зареєстрованої в
квартирі за адресою: АДРЕСА_1, але
проживає за адресою: АДРЕСА_2, зі
співмешканцем. Додатково пояснила, що
висилилась з квартири в грудні 2012 року
та не бажає приживати в квартирі, так як
створила нову родину. Позивачка ОСОБА_1
не чинить перешкоди в проживанні в
кватирі, квартира ії не цікавить, а ій
лише потрібна реєстрація «прописка» в
квартирі, комунальні послуги не
сплачує та не бажає в майбутньому
проживати в квартирі.

Представник Органу опіки та піклування
Старобешівської РДА Пефтієва Л.С. в
судовому засіданні пояснила, що позов
підтримує та просила позов
задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає що позов підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ч.3 ст..11 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, про що
також зазначено в п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі».

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Сторони по справі на пропозицію суду
надати додаткові докази по справі
зазначили, що клопотання про
витребування додаткових доказів,
надавання додаткових доказів відсутні.

Враховуючи викладене, суд оцінивши
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, що відповідає ст. 212 ЦПК
України, вирішив розглянути справу на
підставі наявних у ній доказів.

В судовому засіданні судом
встановлено, що позивачка ОСОБА_1
проживає в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1, яка не приватизована.

В зазначеній квартирі зареєстрована
вона, ОСОБА_1, її дочка, - ОСОБА_2, її
онуки, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_2 на даний час
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, але
проживає за адресою: АДРЕСА_2, зі своїм
співмешканцем.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 висилась із квартири
за адресою: АДРЕСА_1 в добровільному
порядку в грудні 2012 року, перешкоди в
проживанні ніхто не чинив та
відповідач ОСОБА_2 не бажає мешкати в
зазначеній квартирі, зазначені
обставини підтверджуються поясненнями
сторін по справі, в тому числі і самим
відповідачем ОСОБА_2.

Згідно ч. 9 Житлового Кодексу України
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування
житловим приміщенням інакше як з
підстав і в порядку, передбачених
законом.

Згідно ст.71 Житлового кодексу України
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ним зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

На підставі ст. 72 Житлового кодексу
України визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.04.1985
року( зі змінами внесеними ППВСУ №15 від
25.05.1998 року) у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування житловими
приміщенням,судам необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності суд може
продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» -
«Реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження».

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі:

заяви особи або її законного
представника; судового рішення, яке
набрало законної сили, про позбавлення
права власності на житлове приміщення
або права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою; свідоцтва про
смерть; паспорта або паспортного
документа, що надійшов з органу
державної реєстрації актів цивільного
стану, або документа про смерть,
виданого компетентним органом
іноземної держави, легалізованого в
установленому порядку; інших
документів, які свідчать про
припинення:

підстав для перебування на території
України іноземців та осіб без
громадянства; підстав для проживання
або перебування особи у
спеціалізованій соціальній установі,
закладі соціального обслуговування та
соціального захисту; підстав на право
користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в
день звернення особи. За заявою особи
зняття з реєстрації може бути
здійснено одночасно з реєстрацією
нового місця проживання.

Зняття з реєстрації місця проживання
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, осіб,
стосовно яких встановлено опіку чи
піклування, здійснюється за
погодженням з органами опіки і
піклування.

Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК
України цивільні права й обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це
передбаченні законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права
може скористатися не любим, а цілком
конкретним способом захисту свого
права. Частіше за все спосіб захисту
порушеного права прямо визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

Враховуючи наданні докази суд
дістається висновку, що позовні вимоги
позивачки про визнання, що ОСОБА_2
втратила право користування квартирою
за адресою АДРЕСА_1 знайшли
підтвердження та підлягають
задоволенню, як такі, що ґрунтуються на
законі, в задоволенні інших позовних
слід відмовити, враховуюче те, що вони
не знайшли своє підтвердження в
судовому засіданні та також позивачем
вибрано спосіб захисту права, що не
передбачений діючим законодавством
України.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України
та вважає необхідним стягнути з
відповідача ОСОБА_2 на користь
позивачки судовий збір у розмірі 10
гривень, враховуючи принцип
пропорційності задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 58, 209, 212, 213, 214, 215, 218
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Старобешівського районного сектора
Головного управління Державної
міграційної служби України про
усунення перешкод в користуванні
квартирою шляхом виселення та визнання
такою, що не має право власності та
втратила право користування квартирою
- задовольнити частково.

Визнати, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5
втратила право користування жилим
приміщенням, квартирою за адресою
АДРЕСА_1

У задоволенні інших позовних
вимог - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 10 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Донецької області через
Старобешівський районний суд. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Р.В. Дехта

08.07.2014