ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м.
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
__________________________________________
Провадження №2/201/330/2014
РІШЕННЯ

іменем України

18 червня 2014 р.
м.
Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі:
головуючого судді Федоріщева С.С.,

при
секретарі Постоленко Д.І.,

за участю
позивача ОСОБА_1,

представника
позивача ОСОБА_2,

представника відповідача-1
Яковенко О.Е.,

представника
відповідача-2 Борсук Ю.В.,

представника третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_5,

третьої особи без
самостійних вимог ОСОБА_6,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні у цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради, територіальної
громади м. Дніпропетровська в
особі Дніпропетровської міської ради,
треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_9,
Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання недійсними заяв про відмову
від права власності на квартири,
визнання права власності та стягнення
моральної шкоди та позовні вимоги
третьої особи з самостійними вимогами
ОСОБА_10, що діє самостійно та в
інтересах малолітньої ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у цій справі про визнання
недійсними заяв про відмову від права
власності на квартири та визнання
права користування житловим
приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська з
зазначеним позовом та, з урахуванням
уточнень (т.2 а.с.79-84), просить:

1. Визнати заяву ОСОБА_1 у вигляді
відмови від права власності на
квартиру АДРЕСА_1, посвідченої
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 від 18.12.2007
року, зареєстрованої в реєстрі № 3074 -
недійсною;

2. Визнати заяву ОСОБА_1 у вигляді
відмови від права власності на
квартиру АДРЕСА_2, посвідченої
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 від 18.12.2007
року, зареєстрованої в реєстрі № 3075 -
недійсною;

3. Визнати право власності на
квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 69,1
кв.м. за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) з подальшою
реєстрацією права власності в Єдиному
державному реєстрі прав.

4. Визнати право власності на
квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 44,5
кв.м. за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) з подальшою
реєстрацією права власності в Єдиному
державному реєстрі прав;

5. Стягнути з Територіальної
громади м. Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради (м.
Дніпропетровськ, пр. К. Маркса. 75 к.717)
нанесену позивачу моральну шкоду у
розмірі 25 000 грн.

6. Стягнути з Жовтневої районної у
м. Дніпропетровську ради (м.
Дніпропетровськ, вул.
Шевченка,7) нанесену позивачу моральну
шкоду у розмірі 25 000.00 грн.

Окрім того, до суду звернулася третя
особа з самостійними вимогами ОСОБА_10,
що діє самостійно та в інтересах
малолітньої ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2
а.с.43-45), та просить:

1. Визнати заяву ОСОБА_1 у вигляді
відмови від права власності на
квартиру АДРЕСА_1, посвідченої
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 від 18.12.2007
року, зареєстрованої в реєстрі № 3074 -
недійсною.

2. Визнати заяву ОСОБА_1 у вигляді
відмови від права власності на
квартиру АДРЕСА_2 у м. Дніпропетровську,
посвідченої приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 від 18.12.2007
року, зареєстрованої в реєстрі № 3075 -
недійсною.

3. Визнати право користування
житловим приміщенням квартирою
АДРЕСА_6 у м. Дніпропетровську, за
ОСОБА_10 (ІПН НОМЕР_2) та її малолітньою
дитиною ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач у позовній заяві та у судовому
засіданні, а також його представник у
судовому засіданні в обґрунтування
позовних вимог посилалися на те, що 13
жовтня 2007 року внаслідок вибуху
побутового газу сталася аварія в
житловому будинку АДРЕСА_1 у
м. Дніпропетровську. Внаслідок
аварії була пошкоджена квартира
АДРЕСА_6, належна Позивачу на праві
власності. Пошкоджений будинок був
обстежений районно-технічною комісією
Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради, про що був
складений акт обстеження від 13 жовтня
2007 року, до складу якої входили члени
райвиконкому, спеціалісти районного
експлуатаційного підприємства. Цей акт
був затверджений рішенням виконкому
Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради № 720 від 19.10.2007
року «Про затвердження актів районної
технічної комісії «Про обстеження
житлового будинку (приміщення) з метою
встановлення їх відповідності
санітарним і технічним вимогам та
визнання житлового будинку
(приміщення) непридатним для
проживання та списків сімей, що
підлягають переселенню з будинків по
АДРЕСА_1. Цим же рішенням було
затверджено список сімей, що
підлягають переселенню у зв'язку з
вибухом газу.

Протоколом №1 від 24.10.2007 року засідання
комісії з питань використання коштів
резервного фонду державного бюджету на
компенсацію на придбання житла за
втрачене житло було затверджено зразки
документів та порядок отримання
компенсації на придбання житла за
втрачене житло, що підтверджується
копією протоколу.

На підставі заяв Позивача про відмову
від права власності на вказані
квартири, а також ст.ст.347, 349 Цивільного
кодексу України та п.п.3.10, 4.2.а
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
р. №7/5 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 07.02.2002
р. №157/6445 (зі змінами та доповненнями
станом на 19.05.2005 р.) було скасовано
реєстраційний запис та анульовано
право власності на квартири АДРЕСА_1
(під'їзди №№1, 2).

18.01.2013 року Позивач дізнався про
існування рішення Дніпропетровської
міської ради № 859 від 24.07.2012 року
«Про надання департаменту
комунального господарства та
капітального будівництва
Дніпропетровської міської ради
дозволу на проектування та
реконструкцію об'єкта «реконструкція
багатоповерхового житлового будинку
по АДРЕСА_1, м.
Дніпропетровська» та отримав
інформацію з засобів масової
інформації про передачу квартир по
АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську для
надання військовослужбовцям
Дніпропетровського гарнізону як
компенсацію за передачу
територіальній громаді
м. Дніпропетровська земельної
ділянки військового містечка №34,
розташованого по АДРЕСА_12

Позивачем 18 січня 2013 року з Єдиного
державного реєстру судових рішень була
отримана інформація про існування
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 21.09.2011 року по
справі № 2-0-233/11, згідно якого було
передано до комунальної власності
територіальної громади м.
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради
безхазяйне нерухоме майно, а саме -
квартири з № 1 по 80 по АДРЕСА_1 у місті
Дніпропетровську.

Пізніше йому стало відомо, що 19
листопада 2007 року, лише через місяць
після аварії між Міноборони України та
Дніпропетровською міською радою
відбулася робоча нарада, результатом
якої стало прийняття протоколу від
19.11.2007 року № 20/25 відповідно до якого
планувалась передача 80-ти пошкоджених
вибухом газу квартир, серед яких є і
квартири АДРЕСА_6.

Таким чином, Позивач стверджує, що йому
стало відомо, що зруйноване житло -
кв.9-10, на яке він мав право власності,
було незаконно визнано непридатним для
подальшого проживання. Насправді ці
квартири є придатними для проживання, і
підлягають реконструкції з подальшою
передачею іншим особам.

Позивач вважає, що під час написання
ним в нотаріальній конторі заяви про
відмову від права власності на належні
йому квартири АДРЕСА_6, права його сина -
ОСОБА_8, 1991 року народження, який був
неповнолітнім на той час, були грубо
порушені як особи, яка мала законне
право користування цим житлом, та при
цьому були порушені вимоги ст.12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей», ст.17 Закону України «Про
охорону дитинства», ст.177 Сімейного
Кодексу України, вимоги ст.1 Першого
Протоколу до Конвенції про захист прав
і основних свобод людини.

Крім того, Позивач вважає, що під час
написання ним заяви про відмову від
права власності на нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_6 були грубо порушені
права його дружини ОСОБА_9, яка не
надавала своєї згоди у нотаріуса на
відмову від права власності на
квартиру, яка була спільною власністю
подружжя, чим було порушено вимоги
ст.ст.368, 369 ЦК України та ст.65 СК України.
Щодо надання згоди одним з подружжя на
укладення угоди щодо спільного майна,
то при укладенні одним із подружжя угод
щодо спільного майна вважається, що він
діє за згодою другого і що письмова
згода другого з подружжя необхідна,
якщо один із них укладає угоду, яка
потребує нотаріального посвідчення.
Такої згоди під час написання
Позивачем заяв про відмову від
належного йому на праві власності
нерухомого майна, яке було спільною
власністю подружжя, з боку його дружини
ОСОБА_9, отримано не було.

Таким чином, Позивач вважає, що при
посвідченні заяв від 18.12.2007 року щодо
його відмови від права власності на
квартири АДРЕСА_6 у м. Дніпропетровську,
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального органу ОСОБА_6 були грубо
порушені вимоги ст. 44, 46, 47, 49 Закону
України «Про нотаріат», всупереч
змісту яких, нотаріус не витребував при
посвідченні заяв додаткові документи,
а саме - згоду дружини Позивача - ОСОБА_9
на відмову від права власності на
квартири, які є об'єктами спільної
власності подружжя та рішення органу
опіки щодо надання згоди ОСОБА_9 на
відмову від права користування
квартирою неповнолітнього на той час
їх спільного сина ОСОБА_8, 1991 року
народження.

Окрім вищезазначеного, Позивач при
здійсненні ним відмови від права
власності на нерухоме майно
посилається на порушення п.п. 2.1, 3.10 та 6.4
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 в редакції від 19
травня 2005 року N 49/5, згідно до яких для
реєстрації припинення його прав
власності на нерухоме майно до БТІ
разом із заявою про реєстрацію відмови
повинні бути подані правовстановлюючі
документи, їх копії (нотаріально
засвідчені), а також інші документи, що
визначені цим Положенням. При цьому на
оригіналах правовстановлюючих
документів повинна бути зроблена
відмітка «Аннульовано», які
підшиваються до реєстраційної справи.
У записах Реєстру прав робиться
відмітка про відмову від права
власності на підставі відповідної
заяви власника майна, та одночасно про
це повідомляються органи місцевого
самоврядування. Заявнику видається
витяг з Реєстру прав, (пункт 3.10 в
редакції наказу Міністерства юстиції
України від 17.05.2004 p. N 36/5), а згідно
до п.п. 6.4. у разі крадіжки, втрати,
пошкодження тощо свідоцтва про право
власності чи витягу про реєстрацію
прав БТІ можуть видати дублікат витягу
або за дорученням органів місцевого
самоврядування, місцевої державної
адміністрації та інших органів
здійснити необхідні підготовчі заходи
для видачі дубліката свідоцтва. Для
отримання дубліката свідоцтва чи
витягу подається заява, якій передує
опублікування в пресі повідомлення про
недійсність викрадених, загублених,
пошкоджених свідоцтв про право
власності чи витягів про реєстрацію
прав. БТІ перевіряє належність
заявленої вимоги відомостям з Реєстру
прав та оформлює дублікат свідоцтва чи
витягу. На дублікаті свідоцтва чи
витягу обов'язково зазначається його
номер та в Реєстрі прав робиться
відмітка про втрату оригіналу
свідоцтва чи витягу та відмітка про
видачу дубліката свідоцтва чи витягу.
Але, на думку Позивача в порушення
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 в редакції від 19
травня 2005 року N49/5, відмова від
належного йому права власності
відбулось з грубим порушенням вимог
цього Тимчасового положення, а саме:

- невірно зазначена підстава для
анулювання права власності на квартиру
АДРЕСА_6 у м. Дніпропетровську (як
зазначено в заявах ОСОБА_1 про
анулювання його права власності від
21.12.2007 року на вищезазначені квартири
такою підставою є рішення Жовтневої
районної у м. Дніпропетровську ради від
19.10.2007 року № 720, а не його заява про
відмову від права власності від 18.12.2007
року);

- в розділі заяви про анулювання
права власності від 21.12.2007 року
містяться відомості про належність
Позивачу квартир на підставі
реєстраційного посвідчення від 03.03.1994
року, а відповідно до написаних
Позивачем заяв на ім'я начальника КП
ДМБТІ Кривошеєвої Т.Р. сповіщається про
знищення цього реєстраційного
посвідчення внаслідок вибуху газу. При
цьому в порушення п.п.6.4. Тимчасового
положення цей правовстановлюючий
документ не пройшов процедуру
відновлення з опублікуванням
повідомлення в засобах масової
інформації про його втрату і таким
чином, анулювання права власності
Позивача на належні йому квартири
відбулось без підтвердження його права
власності правовстановлюючими
документами;

Крім того, як зазначив Позивач, в
порушення п.3.10. Тимчасового положення,
витяг з реєстру прав йому надано нe
було, ніяких листів про припинення його
права власності він також не отримував.

В обґрунтування своїх позовних вимог
Позивач посилається на здійснення ним
відмови від належного йому права
власності на квартири під впливом
тяжкої для нього обставини, якою є
загроза втрати житла і введення в оману
з боку Відповідачів щодо непридатності
його житла до проживання.

Третя особа з самостійними вимогами у
своїй заяві та її представник у
судовому засіданні в обґрунтування
своїх вимог, окрім наведеного
посилалися на те, що на момент вибуху
газу, в зазначених квартирах без
реєстрації також мешкала малолітня
дитина - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, житлові
права якої порушені відмовою позивача
від свого права власності на ці
квартири. Просять відновити ці права
шляхом визнання цих відмов недійсними.

Представники відповідачів Жовтневої
районної у м. Дніпропетровську ради,
територіальної громади м.
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради проти
задоволення позову заперечували,
посилаючись на добровільність дій
Позивача при вчиненні ним дій щодо
відмови від права власності на
зазначені квартири, наявність на той
час висновків компетентної комісії
щодо непридатності пошкодженого
будинку до експлуатації та його
аварійність. Прийняття у подальшому
рішень про можливість реконструкції
цього будинку за бюджетні кошти та
проведення такої реконструкції, не
вважають порушенням ані прав власності
позивача, ані житлових прав третіх
осіб. До того ж, держава та місцеві
органи влади у повному обсязі
виплатили усім постраждалим сім'ям, що
проживали в пошкодженому будинку
грошову компенсацію замість втрачених
квартир із розрахунку ринкової
вартості житла на той час. Крім того,
представник територіальної громади
м. Дніпропетровська в
особі Дніпропетровської міської ради
подала письмову заяву про застосування
строку позовної давності та відмову в
задоволенні позову з цих підстав (т.2
а.с.21-22).

Третя особа приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 зазначає,
що при нотаріальному посвідченні заяв
Позивача про його відмову від права
власності на пошкоджені квартири, нею
було дотримано усі необхідні
процедури: перевірено дієздатність та
вільне волевиявлення Заявника шляхом
його опитування, встановлено його
особу згідно до поданих документів,
жодного тиску на нього, або введення в
оману при вчиненні нотаріальної дії
щодо його відмови від права власності
на зазначені квартири, ніякі особи не
вчиняли.

Решта третіх осіб в судове засідання
своїх представників не направляли,
подали письмові заяви про розгляд
справи у їх відсутність, покладалися на
розсуд суду.

Вислухавши Сторони, дослідивши докази,
надані Сторонами по справі з увагою на
їх належність, допустимість та
взаємний зв'язок між ними, судом
встановлено такі обставини та
визначені відповідні до них
правовідносини:

13 жовтня 2007 року внаслідок вибуху
побутового газу сталася аварія в
житловому будинку АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську, внаслідок аварії
була пошкоджена квартира №9-10 в цьому
будинку, належна Позивачу на праві
власності, що підтверджується довідкою
МНС та копією ордеру (т.1 а.с.28-29, т.2
а.с.5-7).

Згідно до довідки об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «ЖБК-414», станом на 13.10.2007 р. в
квартирах АДРЕСА_6 у м.
Дніпропетровську мешкали:

ОСОБА_1 - власник;

Члени сім'ї:

- ОСОБА_9 - дружина власника;

- ОСОБА_8, 1991 року народження - син
власника;

- ОСОБА_13, 1978 року народження -
донька дружини власника;

- ОСОБА_10, 1981 року народження -
донька дружини власника;

- ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька
ОСОБА_14, мешкала в квартирі з моменту
народження по 13.10.2007 року без
реєстрації (т.2 а.с.49).

При цьому вік ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2,
підтверджується копією її свідоцтва
про народження (т.2 а.с.48).

На підставі протокольного рішення №25
від 13.10.2007 р. Дніпропетровської міської
комісії з питань
техногенно-екологічної безпеки та
надзвичайних ситуацій (т.2 а.с.2),
пошкоджений будинок був обстежений
районно-технічною комісією Жовтневої
районної у м. Дніпропетровську ради,
про що був складений акт обстеження від
13 жовтня 2007 року, до складу якої входили
члени райвиконкому, спеціалісти
районного експлуатаційного
підприємства. Цей акт був затверджений
рішенням виконкому Жовтневої районної
у м. Дніпропетровську ради № 720 від
19.10.2007 року «Про затвердження актів
районної технічної комісії «Про
обстеження житлового будинку
(приміщення) з метою встановлення їх
відповідності санітарним і технічним
вимогам та визнання житлового будинку
(приміщення) непридатним для
проживання та списків сімей, що
підлягають переселенню з будинків по
АДРЕСА_1 (т.1 а.с.14-15, т.2 а.с.91-92). Цим же
рішенням було затверджено список
сімей, що підлягають переселенню у
зв'язку з вибухом газу (т.1 а.с.25-27).

Розпорядженням міського голови №1082
від 17.10.2007 р., управлінню капітального
будівництва міської ради було надано
функції замовника на проведення робіт
з ліквідації наслідків аварії (т.2 а.с.8).

Протоколом №1 від 24.10.2007 року засідання
комісії з питань використання коштів
резервного фонду державного бюджету на
компенсацію на придбання житла за
втрачене житло було затверджено зразки
документів та порядок отримання
компенсації на придбання житла за
втрачене житло, що підтверджується
копією протоколу з додатками - зразками
документів (т.1 а.с.20-24). Протоколом №2
від 25.10.2007 р. було затверджено зміни до
зразка заяв (т.1 а.с.36-37).

26.10.2007 року рішенням виконавчого
комітету Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську районної ради № 726
було винесено рішення «Про захист прав
та інтересів неповнолітніх
(малолітніх) дітей з числа сімей, що
постраждали внаслідок надзвичайної
ситуації по АДРЕСА_1 відповідно до
якого надано згоду знятися з
реєстраційного обліку ОСОБА_8, 1991 року
народження, надано дозвіл на придбання
частини житла на його ім'я та надано
дозвіл на згоду батьків на відмову від
прав власності на житло (частину житла),
право користування яким (якою) мають
неповнолітні (малолітні) діти (т.1 а.с.18).
Той факт, що ОСОБА_8, 1991 року народження
на момент пошкодження будинку був
неповнолітнім, підтверджується копією
його свідоцтва про народження (т.1 а.с.35).

Рішенням виконавчого комітету
Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську районної ради №727 від
26 жовтня 2007 року виконавчого комітету
Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради «Про захист прав
та інтересів неповнолітніх
(малолітніх) дітей, які мають право
користування житлом по АДРЕСА_1 було
надано згоду на відмову від прав
власності на житло (частину житла)
батькам неповнолітніх (малолітніх)
дітей, власникам житла у АДРЕСА_1, право
користування яким мають неповнолітні
діти (т.1 а.с.19, т.2 а.с.63).

18.12.2007 р. ОСОБА_1, власник квартири
АДРЕСА_6, що мешкав з сім'єю у складі
чотирьох осіб та члени сім'ї: ОСОБА_9,
ОСОБА_13, ОСОБА_10, неповнолітній ОСОБА_8,
склали спільну, належним чином
завірену в нотаріальному порядку,
заяву, та прохали з метою придбання
квартири взамін втраченої внаслідок
надзвичайної ситуації, що сталася
13.10.2007 р. у м. Дніпропетровську,
виплатити грошову компенсацію із
розрахунку 10 000,00 (десять тисяч) гривень
за кожний квадратний метр загальної
площі втраченого житла, зобов'язуючись,
що вказана сума ними буде використана
виключно на придбання житла та ніяких
претензій до органів державної влади
та органів місцевого самоврядування
від позивача як власника квартир та від
його членів сім'ї стосовно втраченого
житла в разі виплати компенсації
пред'являтися не будуть (т.1 а.с.12).

Того ж дня, 18.12.2007 р., ОСОБА_1, як
власником втраченого житла, було
складено дві заяви про відмову від
права власності на квартири АДРЕСА_6,
належали йому на праві особистої
власності та були втрачені внаслідок
вибуху побутового газу 13 жовтня 2007
року. Згідно ст.ст. 346, 347, 349 ЦК України,
позивач просив Комунальне
підприємство «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» внести відповідний
запис до державного реєстру, після
виплати грошової компенсації. Вказані
заяви були посвідчені приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстровані в реєстрі за №№ 3075 та
3074 відповідно (т.1 а.с.10-11, т.2 а.с.89-90). При
написанні цих заяв Позивач діяв від
свого імені та від імені свого сина -
неповнолітній ОСОБА_8 за нотаріально
посвідченою довіреністю (т.1 а.с.13).

Позаплановою перевіркою, проведеною
Головним управлінням юстиції у
Дніпропетровській області на
виконання Ухвали суду від 24.01.2014 було
встановлено, що Третьою особою -
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 дотримані
вимоги законодавства при засвідченні
справжності підписів на
вищезазначених заявах (т.1 а.с.117-118).

Окрім того, 21.12.2007 р. Позивач звернувся
до Дніпропетровського МБТІ із заявою
про анулювання його права власності на
квартири АДРЕСА_6 (т.2 а.с.87-88).

Згідно до інформаційного повідомлення
Дніпропетровського МБТІ на адресу
Позивача від 21.12.2007 р., реєстраційні
записи про його право власності на
квартири АДРЕСА_6, згідно до його заяв
скасовано, право власності на ці
квартири анульовано (т.2 а.с.93-94)

Згідно до інформації з Реєстру прав
власності на нерухоме майно, відомості
щодо власника на квартири АДРЕСА_6, не
зареєстровані (т.2 а.с.85).

З приводу виділення грошових коштів на
виплату компенсації постраждалим
мешканцям будинку АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську, велося листування
між міським головою м.
Дніпропетровська та Міністерством
регіонального розвитку та будівництва
України (т.2 а.с.115-118).

Згідно довідки управління економіки
Дніпропетровської міської ради, станом
на 01.01.2008 р. постраждалим власникам
квартир №№ 1-116 та №№118-160, які
знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 виплачено компенсацію на
придбання житла за втрачене житло
внаслідок вибуху газу виходячи із 10,0
тис. грн. за 1 кв.м. (т.2 а.с.96).

Стосовно технічного стану
пошкодженого будинку.

Згідно до акту оцінки технічного стану
будівельних конструкцій 3 та 4 під'їзду
будинку АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську,
затвердженому 14.10.2007 р., вони підлягали
демонтажу (т.2 а.с.4).

В той же час, згідно до експертного
висновку Придніпровської державної
академії будівництва та архітектури,
затвердженого 10.12.2007 р., перша секція
(перший та другий під'їзди)
багатоповерхового житлового будинку
по АДРЕСА_1, м. Дніпропетровська, у тому
числі й місце розташування квартир, що
належали Позивачу, визнана придатною
для подальшої експлуатації за умови
виконання ремонтних оздоблювальних
робіт, ревізії інженерних комунікацій
та приведення її огороджувальних
конструкцій у відповідність до чинних
норм за технологічними показниками (т.1
а.с.155-226, т.2 а.с.9-10).

Згідно до протокольного рішення наради
голови Дніпропетровської
облдержадміністрації від 28.02.2008 р.,
міському голові м. Дніпропетровська
було доручено завершити експертну
оцінку стану будинку по АДРЕСА_1, м.
Дніпропетровська для подальшої
реконструкції та підготовки до
передачі під його заселення (т.2 а.с.11-12).

За результатами проведення експертизи
технічного стану житлового будинку по
АДРЕСА_1, м. Дніпропетровська,
28.05.2008 р. відповідна комісія дійшла
висновку про те, що цей будинок можливо
використовувати для подальшого
безпечного проживання після
проведення його реконструкції
відповідно до діючих державних
будівельних норм з урахуванням
ліквідації дефектів та пошкоджень
встановлених в представлених
висновках (т.2 а.с.13-16).

24.07.2012 року Дніпропетровська міська
рада ухвалила рішення № 859 «Про надання
департаменту комунального
господарства та капітального
будівництва Дніпропетровської міської
ради дозволу на проектування та
реконструкцію об'єкта «реконструкція
багатоповерхового житлового будинку
по АДРЕСА_1, м. Дніпропетровська» (т.1
а.с.31).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 21.09.2011 року по
справі № 2-0-233/11, було передано до
комунальної власності територіальної
громади м. Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради
безхазяйне нерухоме майно, а саме -
квартири з № 1 по 80 по АДРЕСА_1 у місті
Дніпропетровську (т.1 а.с.38-42).

12.10.2011 року Дніпропетровська міська
рада ухвалила рішення №1292, яким
визначила балансоутримувача
безхазяйного нерухомого майна: будинку
по АДРЕСА_1 у місті Дніпропетровську, у
тому числі квартир з №1 по 80 -
комунальне підприємство «Бюро обліку
майнових прав та діяльності з
нерухомістю», до якого додано технічні
відомості про цю будівлю та звіт про її
ринкову вартість, згідно до якої ця
будівля в цілому, станом на 31.10.2011 р., має
вартість 7447230 грн. (т.1 а.с.95-98).

Правовідносини, що виникли між
сторонами, законодавчо врегульовані
наступним чином:

Згідно до статті 19 Конституції України
та статті 24 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» органи
місцевого самоврядування та їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб передбачений чинним
законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо
фізичній особі внаслідок порушення її
особистого немайнового права завдано
майнової та (або) моральної шкоди, ця
шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України,
позовна давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253-255
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст.318 ЦК України,
суб'єктами права власності є
Український народ та інші учасники
цивільних відносин, визначені статтею 2
цього Кодексу.

Усі суб'єкти права власності є рівними
перед законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.346 ЦК України,
право власності припиняється у разі
відмови власника від права власності.

Відповідно до ст.347 ЦК України, особа
може відмовитися від права власності
на майно, заявивши про це або вчинивши
інші дії, які свідчать про її відмову
від права власності.

У разі відмови від права власності на
майно, права на яке не підлягають
державній реєстрації, право власності
на нього припиняється з моменту
вчинення дії, яка свідчить про таку
відмову.

У разі відмови від права власності на
майно, права на яке підлягають
державній реєстрації, право власності
на нього припиняється з моменту
внесення за заявою власника
відповідного запису до державного
реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України,
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Відповідно до ст.150 ЖК УРСР, Громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Відповідно до ст.155 ЖК України, жилі
будинки (квартири), що є у приватній
власності громадян, не може бути в них
вилучено, власника не може бути
позбавлено права користування жилим
будинком (квартирою), крім випадків,
установлених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Статтею 12 Закону України «Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку»
передбачено, що управління неподільним
та загальним майном житлового
комплексу здійснює управитель шляхом:
належної експлуатації житлового
комплексу та забезпечення відповідних
умов користування власним, неподільним
та загальним майном власників;
накопичення необхідних коштів на
проведення поточних та капітальних
ремонтів відповідно до законодавства;
отримання відшкодування від винної
особи за збитки, заподіяні майну, яке
перебуває у нього на балансі, або
своєчасного звернення до суду щодо
відшкодування збитків у примусовому
порядку. У разі якщо
балансоутримувачем є об'єднання,
рішення про форму управління
приймається на загальних зборах
кваліфікованою більшістю голосів.

Згідно ст. 21 вищевказаного Закону
України для накопичення коштів на
ремонт неподільного та загального
майна і термінового усунення збитків,
що виникли в результаті аварій чи
непередбачених обставин, в
обов'язковому порядку створюються
ремонтний та резервний фонди
об'єднання. Кошти цих фондів
акумулюються на рахунку об'єднання у
банківських установах і
використовуються виключно за цільовим
призначенням.

Відповідно до ст. 19 Закону, власники
приміщень володіють, користуються і у
встановлених цим Законом та цивільним
законодавством межах розпоряджаються
спільним майном. При відчуженні
приміщення в жилому будинку право на
частку неподільного майна підлягає
відчуженню разом з приміщенням без
виділення частки в натурі.

Аналізуючи та оцінюючи досліджені у
судовому засіданні докази по справі у
їх сукупності та співставленні між
собою з увагою на їх належність та
допустимість, застосовуючи до
обставин, які вони доводять та до
спірних правовідносин наведені
законодавчі норми, суд виходить з
наступного:

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

У відповідності до положень статті 212
ЦПК України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку Позивач посилається,
на те, що 18.01.2013 р. він дізнався про
існування рішення Дніпропетровської
міської ради № 859 від 24 липня 2012 року
«Про надання департаменту
комунального господарства та
капітального будівництва
Дніпропетровської міської ради
дозволу на проектування та
реконструкцію об'єкта
багатоповерхового житлового будинку
по АДРЕСА_1» та отримав
інформацію з різних засобів масової
інформації про передачу квартир
військовослужбовцям
Дніпропетровського гарнізону. Таким
чином позивач дізнався, що його
зруйноване житло є придатним для
проживання та підлягає реконструкції,
а відтак, вважає, що оформлюючи
нотаріально свою відмову від права
власності на квартири, він помилявся
щодо наявності певних підстав (щодо
повного знищення належного йому житла),
які зумовили написання ним відповідних
заяв.

З таким твердженням погодитися не
можна, оскільки:

Як вбачається з ордеру на житлове
приміщення у будинку
житлово-будівельного кооперативу №20
від 02.11.1992 р., позивач отримав право
зайняття житлового приміщення по
АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, яка
складалася із 5-ти ізольованих кімнат,
житловою площею 74,3 кв.м., загальною
площею 113, 6 кв.м. у АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську. 26.10.2001 року було
зареєстровано Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «ЖБК-414» по АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську.

13.10.2007 p., внаслідок вибуху побутового
газу сталася аварія в житловому
будинку АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську.

Згідно статті 6 Конституції України
органи виконавчої влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України. Стаття 19 Конституції
України передбачає, що правовий
порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. До того ж
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до вимог чинного
законодавства, а саме - ч.3 ст.41 Закону
України «Про місцеве самоврядування»
обсяг і межі повноважень районних у
містах рад та їх виконавчих органів
визначаються відповідними міськими
радами за узгодженням з районними у
містах радами з урахуванням
загальноміських інтересів та
колективних потреб територіальних
громад районів у містах.

Згідно рішення сесії
Дніпропетровської міської ради «Про
обсяг і межі повноважень районних у
містах рад та їх виконавчих органів»
від 18 лютого 2004 року № 18/15, були
визначені обсяги та межі повноважень
районних у містах рад та їх виконавчих
органів.

Відповідно до п. 19 розділу II додатку 3 до
рішення сесії Дніпропетровської
міської ради від 18 лютого 2004 року № 18/15,
до повноважень виконавчих органів
районних рад у галузі
житлово-комунального господарства,
побутового, торговельного
обслуговування, громадського
харчування, транспорту і зв'язку
належить, зокрема, право прийняття
рішення щодо визнання будинків району
непридатними для проживання чи
аварійними. Пунктом 8 Положення про
порядок обстеження стану жилих
будинків з метою встановлення їх
відповідності санітарним іі технічним
вимогам та визнання жилих будинків і
жилих приміщень непридатними для
проживання, затвердженого постановою
Ради Міністрів Української PCP від 26
квітня 1984 року № 189, виконавчий комітет
відповідної місцевої ради народних
депутатів розглядає подані комісією
матеріали і приймає рішення щодо
придатності жилого будинку (жилого
приміщення) для проживання.

Статтею 73 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що акти ради, сільського, селищного,
міського голови, голови районної в
місті ради, виконавчого комітету
сільської, селищної, міської, районної
у місті (у разі її створення) ради,
прийняті в межах наданих їм
повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Аналогічне закріплено й в п.1 розділу 1
додатку 1 до рішення від 18 лютого 2004
року № 18/15, згідно якого рішення
райради, розпорядження голови райради,
рішення виконавчого комітету райради,
прийняті в межах наданих їм
повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
території району органи виконавчої
влади, об'єднаннями громадян,
підприємствами, установами та
організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на територію
району.

На виконання вищевказаних делегованих
Дніпропетровською міською радою
повноважень, районними у містах радами
створюються постійно діючі технічні
комісії, повноваження та склад яких
затверджується рішенням виконавчого
комітету відповідної районної у місті
ради.

Таким чином, діючи у межах наданих
повноважень, АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську був обстежений
районно-технічною комісією Жовтневої
районною у м.
Дніпропетровську ради, про що був
складений акт обстеження від 13 жовтня
2007 року, в якому встановлено, що в
зв'язку з аварійним станом будинку
АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську дослідити квартири
під'їздів 1 та 2 неможливо, з урахуванням
наявних пошкоджень будівельних
конструкцій споруди, а тому вказаний
будинок визнано аварійним та
непридатним для проживання. Зазначений
Акт позивачем не був оскаржений, а отже
на момент складання обстеження був
чинний, а твердження позивача про
незаконність визнання квартир
непридатними для подальшого
проживання, розташованих у аварійному
будинку АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, -
є безпідставними та необґрунтованими.
Правомірність рішення виконкому
Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради № 720 від 19.10.2007
року «Про затвердження актів районної
технічної комісії «Про обстеження
житлового будинку (приміщення) з метою
встановлення їх відповідності
санітарним і технічним вимогам та
визнання житлового будинку
(приміщення) непридатним для
проживання та списків сімей, що
підлягають переселенню з будинків по
АДРЕСА_1 доведена у судовому порядку,
та, у відповідність до ч.3 ст.61 ЦПК
України, повторному доказуванню не
підлягає.

До повноважень технічної районної
комісії, висновок якої був
затверджений рішенням
Дніпропетровської міської ради, з
урахуванням вимог п. 19 розділу II
додатку 3 до рішення сесії
Дніпропетровської міської ради від 18
лютого 2004 року № 18/15, згідно якого до
повноважень виконавчих органів
районних рад належить, зокрема, право
прийняття рішення щодо визнання
будинків району непридатними для
проживання чи аварійними, належить
лише право надавати будинку статус
аварійного чи непридатного до
проживання, розгляд питання щодо
можливості або не можливості
проведення в подальшому реконструкції
пошкодженого будинку до компетенції
даної комісії не належить.

В акті технічної комісії не йдеться про
неможливість відновлення будинку в
подальшому, а лише встановлено
наявність непридатного для проживання
та належної експлуатації стану
конструкцій будівлі на момент
здійснення його обстеження комісією, з
огляду на що будинку надано статус
аварійного та непридатного для
проживання.

24 липня 2012 року виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради було
прийнято рішення № 859 «Про надання
департаменту комунального
господарства та капітального
будівництва Дніпропетровської міської
ради дозволу на проектування та
реконструкцію об'єкта «Реконструкція
багатоповерхового житлового будинку
по АДРЕСА_1, м. Дніпропетровська».

Також суд враховує, що власники квартир
(у тому числі і позивач),
багатоповерхового будинку АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську, як члени Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «ЖБК-414» не були позбавлені або
обмежені в праві здійснити
реконструкцію будинку для подальшої
можливості його експлуатації та
проживання. Однак, останні не виявили
бажання скористатися таким правом, а у
добровільному порядку погодилися на
запропоновану державою грошову
компенсацію, за рахунок якої були
викуплені у мешканців будинку
пошкоджені вибухом побутового газу
квартири та право власності на які, у
зв'язку з чим, було анульовані за їх
заявами. Дана компенсація була надана
державою власникам пошкоджених
квартир з метою захисту постраждалих
внаслідок вибуху побутового газу, для
можливості останніх придбати собі нове
житло.

Стосовно порушення прав малолітньої
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 - доньки третьої
особи з самостійними вимогами ОСОБА_14,
що мешкала в квартирі з моменту
народження по 13.10.2007 року без
реєстрації до моменту пошкодження
будинку вибухом газу, суд дійшов
висновку про те, що в даному випадку
третя особа з самостійними вимогами
сама порушила вимоги законодавства
України стосовно обов'язку
зареєструвати свою дитину за місцем
проживання, що потягло не включення
цієї дитини у перелік дітей, щодо яких
розглядалося питання про надання
дозволу на їх переселення та зняття з
реєстрації. Але навіть цей факт ніяким
чином не вплинув на видачу грошової
компенсації Позивачу на придбання
житла замість втраченого для усіх
членів його родини та таку грошову
компенсацію він отримав. Відтак,
житлові права малолітньої ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_2 були захищені державою на
одному рівні з житловими та майновими
правами Позивача та інших членів його
сім'ї.

Також не можна погодитися й з
твердженням позивача стосовно
порушення прав його дружини ОСОБА_9 на
час підписання ним заяви про відмову
від права власності на нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_6, яка нібито не
надавала згоди у нотаріуса щодо його
дій.

Так, відповідно до статті 369 Цивільного
кодексу України розпоряджання майном,
що є у спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою всіх
співвласників. У разі вчинення одним із
співвласників правочину щодо
розпорядження спільним майном
вважається, що він вчинений за згодою
всіх співвласників.

За загальним правилом дії одного з
подружжя відносно володіння,
користування та розпорядження
спільним майном розглядаються як дії
подружжя. Згода другого з подружжя
передбачається до того часу, доки не
буде доведене протилежне. Кожен з
подружжя діє за себе та іншого з
подружжя. Розпорядження здійснюється в
обсязі речі в цілому, а не її окремої
частки.

Як вбачається з Постанови №9 Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», якщо предметом
правочину є майно, яке належить особам
на праві спільної сумісної власності,
інші співвласники відповідно до
частини другої статті 369 ЦК до участі у
справі не залучаються, оскільки
правочин щодо розпорядження спільним
майном вважається вчиненим за згодою
всіх співвласників. За відсутності
такої згоди інші співвласники
відповідно до частини четвертої статті
369 ЦК можуть пред'явити позов про
визнання такого правочину недійсним.

Тобто, вимоги про поновлення її
порушених прав у даній ситуації має
висувати сама ОСОБА_9, якщо вважає, що її
права порушені діями Позивача, а не
особисто Позивач замість неї сам до
себе.

Доходячи до такого висновку, суд також
враховує й той факт, що 18.12.2007 р. ОСОБА_1,
власник квартири АДРЕСА_6, що мешкав з
сім'єю у складі чотирьох осіб та члени
сім'ї: ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_10,
неповнолітній ОСОБА_8, склали спільну,
належним чином завірену в
нотаріальному порядку, заяву, згідно до
якої прохали з метою придбання
квартири взамін втраченої внаслідок
надзвичайної ситуації, що сталася
13.10.2007 р. у м. Дніпропетровську,
виплатити грошову компенсацію із
розрахунку 10 000,00 (десять тисяч) гривень
за кожний квадратний метр загальної
площі втраченого житла, зобов'язуючись,
що вказана сума ними буде використана
виключно на придбання житла та ніяких
претензій до органів державної влади
та органів місцевого самоврядування
від позивача як власника квартир та від
його членів сім'ї стосовно втраченого
житла в разі виплати компенсації
пред'являтися не будуть.

Того ж дня, 18.12.2007 р., ОСОБА_1, як
власником втраченого житла, було
складено дві заяви про відмову від
права власності на квартири АДРЕСА_6 що
належали йому на праві власності та
були втрачені внаслідок вибуху
побутового газу 13 жовтня 2007 року.
Згідно ст.ст. 346, 347, 349 ЦК України,
позивач просив Комунальне
підприємство «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» внести відповідний
запис до державного реєстру, після
виплати грошової компенсації. Вказані
заяви були посвідчені приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстровані в реєстрі за №№ 3075 та
3074 відповідно.

Відповідно до частини другої статті 65
Сімейного кодексу України дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

ОСОБА_9 не оскаржувала заяву свого
чоловіка про відмову від права
власності на зазначену квартиру.

Отже, всі вказані члени сім'ї позивача
(у тому числі дружина позивача ОСОБА_9
та неповнолітній на той момент син -
ОСОБА_8, який діяв за згодою батьків
ОСОБА_1 та матері ОСОБА_9) були належним
чином поінформовані щодо
розпорядження спільним майном, мети і
порядку використання грошової
компенсації замість цього майна та
належним чином надали на це згоду.

В той же час, суд враховує й той факт, що
в даному випадку певною мірою була
порушена процедура відмови від права
власності ОСОБА_1 на підставі
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 (в редакції від 19
травня 2005 року N 49/5), його помилку
відносно мотивів написання ним заяв
про відмову від права власності на
житло, оскільки він вважав своє житло
втраченим через недостатню
поінформованість з боку органів влади
і місцевого самоврядування, зокрема,
Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради.

Відповідно до ст. 182 ЦК України, право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно в Україні на час
виникнення спірних правовідносин було
встановлено Тимчасовим положенням про
порядок державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно,
затвердженим наказом Міністерства
юстиції України від 07 лютого 2002 року №
7/5 в редакції від 19 травня 2005 року N 49/5.

Відповідно до підпункту 2.1. Тимчасового
положення в редакції від 19 травня 2005
року N49/5 для реєстрації виникнення,
існування, припинення прав власності
на нерухоме майно та оформлення прав
власності на нерухоме майно до БТІ
разом із заявою про реєстрацію прав
власності подаються
правовстановлювальні документи
(додаток 1), їх копії (нотаріально
засвідчені), а також інші документи, що
визначені цим Положенням.

Згідно підпункту 3.10. Тимчасового
положення у разі відмови власника від
права власності на нерухоме майно в
розділ Реєстру прав уноситься
відповідний запис про відмову на
підставі заяви власника майна, поданої
особисто та справжність підпису на
якій засвідчено нотаріусом До заяви
додаються правовстановлювальні
документи, на підставі яких була
проведена реєстрація прав власності на
нерухоме майно та які підлягають
анулюванню реєстратором. Оригінали
анульованих правовстановлювальних
документів з відміткою «Анульовано»,
завіреною печаткою БТІ, підшиваються
до реєстраційної справи. У записах
Реєстру прав робиться відмітка про
відмову від права власності на
підставі відповідної заяви власника
майна, та одночасно про це
повідомляються органи місцевого
самоврядування. Заявнику видається
витяг з Реєстру прав, (пункт 3.10 в
редакції наказу Міністерства
юстиції України від 17.05.2004 р. N 36/5), а
згідно до п.п. 6.4. у разі крадіжки,
втрати, пошкодження тощо свідоцтва про
право власності чи витягу про
реєстрацію прав БТІ можуть видати
дублікат витягу або за дорученням
органів місцевого самоврядування,
місцевої державної адміністрації та
інших органів здійснити необхідні
підготовчі заходи для видачі дубліката
свідоцтва. Для отримання дубліката
свідоцтва чи витягу подається заява,
якій передує опублікування в пресі
повідомлення про недійсність
викрадених, загублених, пошкоджених
свідоцтв про право власності чи
витягів про реєстрацію прав. БТІ
перевіряє належність заявленої вимоги
відомостям з Реєстру прав та оформлює
дублікат свідоцтва чи витягу. На
дублікаті свідоцтва чи витягу
обов'язково зазначається його номер та
в Реєстрі прав робиться відмітка про
втрату оригіналу свідоцтва чи витягу
та відмітка про видачу дубліката
свідоцтва чи витягу.

Але, в порушення Тимчасового положення
про порядок державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 07 лютого 2002 року
№7/5 в редакції від 19 травня 2005 року N49/5,
відмова від належного ОСОБА_1 права
власності відбулось з порушенням вимог
цього Тимчасового положення, а саме:

Підставою для анулювання права
власності на квартиру АДРЕСА_6 у м.
Дніпропетровську, як зазначено в заяві
ОСОБА_1 є рішення Жовтневої районної у
м. Дніпропетровську ради від
19.10.2007 року № 720, а не його заява про
відмову від права власності від 18.12.2007
року;

Окрім того, в розділі заяви про
анулювання права власності від 21.12.2007
року містяться відомості про
належність ОСОБА_1 квартир на підставі
реєстраційного посвідчення від 03.03.1994
року, а відповідно до написаних ним
заяв на ім'я начальника КП ДМБТІ
Кривошеєвої Т.Р. сповіщається про
знищення цього реєстраційного
посвідчення внаслідок вибуху газу. При
цьому в порушення п.п. 6.4. Тимчасового
положення, цей правовстановлюючий
документ не пройшов процедуру
відновлення з опублікуванням
повідомлення в засобах масової
інформації про його втрату і таким
чином, анулювання права власності
ОСОБА_1 на належні йому квартири
відбулось без підтвердження права
власності правовстановлюючими
документами. Крім того, заяву про
анулювання права власності на квартиру
№ 9 не було прийнято належним чином, про
що свідчить відсутність відмітки про
її прийняття. В матеріалах
реєстраційної справи відсутній
правовстановлюючий документ або його
дублікат з відміткою «Анульовано»;

До того ж, витяг з реєстру прав, що
свідчить про припинення права
власності ОСОБА_1 на належне йому житло,
в порушення п. 3.10. Тимчасового
положення, надано йому не було і, як
вбачається з листа КП «ДМБТІ» від
27.05.2014 року, такий витяг не було
передбачено діючим на той час
законодавством. З цього листа
вбачається про надання ОСОБА_1 з боку КП
«ДМБТІ» листів від 21.12.2007 року, але
ніяких листів він не отримував, про що
свідчить відсутність відмітки про
отримання, а якщо такі листи було
надіслано на його адресу, то така
адреса відправлення в листі також
відсутня.

Згідно ст. 346 ЦК України право власності
припиняється у разі відчуження
власником свого майна; відмови
власника від права власності;
припинення права власності на майно,
яке за законом не може належати цій
особі; знищення майна тощо.

Водночас, згідно до ст.202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована па
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами.
Одностороннім є правочин, для
здійснення якого досить волі і дії
тільки однієї сторони. Такий правочин
може створювати обов'язки лише для
особи, яка його вчинила.

Тобто, діюче цивільне законодавство в
залежності від того, чи випливає дія,
спрямована на набуття, зміну чи
припинення цивільних правовідносин,
від одного, двох чи більш осіб,
підрозділяє правочини на односторонні,
двосторонні чи багатосторонні
(договори).

Стаття 319 ЦК України визначає, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії.
які не суперечать закону.

Таким чином, воля учасників правочинів,
що відображає намір здійснити
правочин, повинна одержати визначене
закріплення. Це необхідно для того, щоб
зміст правочину став відомий її
учасникам, умови правочину були чітко
зафіксовані і можна було без
ускладнень вирішувати спори сторін,
якщо такі виникнуть у майбутньому.

В силу ст.ст. 209-210 ЦК України,
нотаріальне посвідчення правочину
здійснюється нотаріусом або іншою
посадовою особою, яка відповідно до
закону має право на вчинення такої
нотаріальної дії шляхом вчинення на
документі, в якому викладено текст
правочину, посвідчувального напису.

Особливість режиму нерухомого майна
визначається тим, що права на нього та
правочини щодо нього підлягають,
державній реєстрації.

При цьому, правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Важливість визначення моменту
переходу права власності на нерухомі
речі, пояснюється тим, що саме з цим
моментом пов'язаний перехід до
набувача відповідного об'єкта
правомочностей, що складають зміст
суб'єктивного права власності, - права
володіння, права користування та права
розпорядження.

У зв'язку з цим, право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення теж підлягають
державній реєстрації.

Реєстрація об'єктів нерухомості на час
відмови Позивача ОСОБА_1 від права
власності на квартири 21.12.2007 року
здійснювалась Бюро технічної
інвентаризації відповідно до
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
№ 7/5, зареєстрованим у Міністерстві
юстиції України 18.02.2004 за № 157/6445 (із
змінами та доповненнями).

Як вже зазначалося, власник на свій
розсуд володіє, користується і
розпоряджається належним йому
нерухомим майном, тобто власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, що не суперечать закону, серед
іншого, укладати договори відчуження
цього майна, а саме, договори
купівлі-продажу, міни, дарування,
пожертви, ренти, довічного утримання
(догляду) тощо.

Договори відчуження нерухомого майна
посвідчуються за умови подання
документів, що підтверджують право
власності на майно, що відчужується,
так звані правовстановлювальні
документи.

Відповідно до пункту 260 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2004 N20/5, згідно якого нотаріус
засвідчує справжність підпису на
документах, зміст яких не суперечить
законові і які не мають характеру угод
та не містять у собі відомостей, що
порочать честь і гідність людини.

Як вбачається з заяв ОСОБА_1 про відмову
від права власності на квартири
АДРЕСА_6 у м. Дніпропетровську,
посвідчених 18.12.2007 року приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
ці заяви носять характер правочину
тому, що направлені на припинення
правовідносин щодо належного Позивачу
права власності на вищезазначене
нерухоме майно.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська по справі № 2-0-233/11 від
21 вересня 2011 року було встановлено, що
за даними Комунального підприємства
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради
скасовані реєстраційні записи та
анульовано право власності на квартири
№ 1-80 по АДРЕСА_1, на підставі заяв
власників, після чого право власності
на такі квартири не реєструвалось.
Заяву Комунального підприємства «Бюро
обліку майнових прав та діяльності з
нерухомістю» Дніпропетровської
міської ради, заінтересована особа -
Дніпропетровська міська рада,
комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» про
передачу об'єкта в комунальну
власність було задоволено та вирішено
передати до комунальної власності
територіальної громади м.
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради
безхазяйне нерухоме майно, а саме
житловий будинок (літ. А - 10) в цілому, у
тому числі квартир № 1 - 80, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Вказане рішення не оскаржувалося та
вступило в законну силу.

Таким чином, позивачем у добровільному
порядку було здійснено припинення
володіння ним квартирою, яка належала
йому на праві власності, після
припинення права власності на квартиру
і у позивача не має законних підстав
для визнання права власності АДРЕСА_6

Стосовно вимог про відшкодування
моральної шкоди.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.95
р. (зі змінами та доповненнями) під
моральною шкодою потрібно розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями чи бездіяльністю
інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна
шкода полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або
іншим ушкодженням здоров'я; 2) у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації.

За загальним правилом моральну шкоду
відшкодовує особа, яка її завдала, за
наявності її вини.

В даному випадку, з огляду на викладене,
суд дійшов висновку про те, що
Дніпропетровською міською радою не
було порушено законні права позивача
та членів його родини, були прийняті
передбачені законом міри по наданню
допомоги (грошової компенсації)
власникам пошкоджених квартир для
забезпечення можливості останніх
придбати нове житло, а відтак, підстави
для задоволення позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди
відсутні.

Аналізуючи досліджені докази, суд
також враховує, що Позивач добровільно
звернувся до нотаріуса для засвідчення
справжності його підпису на спірних
заявах. Крім того, нотаріусом була
засвідчена справжність підписів
ОСОБА_1, ОСОБА_9, неповнолітнього ОСОБА_8,
ОСОБА_13, ОСОБА_10 на заявах від 18 грудня
2007 року, за реєстровими №№3074-3087.
Встановлена ст.78 Закону України «Про
нотаріат» та п.260-261 «Інструкції
проведення нотаріальних дій»
процедура нотаріального засвідчення
справжності підпису фізичної особи на
документах нотаріусом була дотримана,
а саме:

- особи заявників були встановлені
за їх паспортами, дієздатність
перевірена (п.13 Інструкції);

- заяви були підписані особисто
заявниками, у присутності нотаріуса, за
власною волею, без будь-якого примусу;

- особа неповнолітнього ОСОБА_8
була встановлена - за його паспортом та
свідоцтвом про народження (п.13
Інструкції);

- спочатку нотаріусом були
засвідчені підписи батьків
неповнолітнього ОСОБА_8 - ОСОБА_1 та
ОСОБА_9 (р.№№3076,3077), на заяві про те, що
неповнолітній ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6
дійсно є їх сином та вони надають згоду
на підписання ним заяв (п.13 Інструкції);

- нотаріусу було надане Рішення
виконкому Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради №727 від 26.10.2007 р.
Про захист прав та інтересів
неповнолітніх дітей, які мають право
користування житлом по АДРЕСА_1 (на
виконання вимог ст.176-177 С К України, ст.
17 Закону України «Про охорону
дитинства», ст.12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей»);

- текст заяв, на яких були
засвідчені підписи, був складений
нотаріусом зі слів осіб, що звернулися,
та відповідно до зразків, затверджених
засіданням Комісії з питань
використання коштів резервного фонду
державного бюджету на компенсацію на
придбання житла за втрачене житло
(Протокол №1 від 24.10.2007 року, яким
затверджені зразки документів,
необхідних для роботи комісії для
виплати вказаної компенсації: заяви
про відмову від права власності та
заяви про надання компенсації;
Протокол №2 від 25.10.2007 р. про
затвердження змін до зразків на
отримання компенсації за погодженням з
управлінням юстиції Дніпропетровської
області - є в матеріалах справи).

Зміст заяв, на яких були засвідчені
підписи ОСОБА_1 за реєстровими №№3074,3075
від 18.12.2007 р., не суперечить законові
тому, що текст цих заяв складений
відповідно ст.346,347,349 Цивільного
кодексу України, якими передбачені
підстави та порядок припинення за
заявою власника права власності на
нерухоме майно у зв'язку з його
знищенням. По суті, керуючись
вищевказаними статтями, позивач ОСОБА_1
відмовився від права власності на
нерухоме майно, яке було втрачене
внаслідок вибуху побутового газу для
того, щоб одержати грошову компенсацію
з метою придбання іншого житла.
Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що
він підписував заяви про відмову від
права власності на звичайні квартири, в
яких було можливе подальше проживання,
не відповідає дійсності, що вбачається
зі змісту самих заяв та факту одержання
грошових компенсацій на придбання
іншого житла в замін втраченого, а
також спростовується дослідженими у
судовому засіданні доказами щодо
обстеження вказаного будинку та
встановлення його непридатності до
проживання на момент обстеження.
Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що
нотаріусом не було витребуване Рішення
виконавчого комітету щодо надання
згоди ОСОБА_9 на відмову від права
користування квартирою неповнолітнім
сином ОСОБА_8 спростовується його ж
свідченням про те, що така згода була
надана Рішенням виконкому Жовтневої
районної ради №727 від 26.10.2007 р. (сторінка
3 позовної заяви). Вищевикладене
підтверджує, що засвідчення
справжності підписів на заявах від 18
грудня 2007 року, засвідчених за
реєстровими №№3074-3087, було здійснено
нотаріусом з дотриманням вимог чинного
законодавства, без порушень.

Доходячи до такого висновку, суд
погоджується із висновком Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області, викладеним
у його висновку за наслідками
позапланової перевірки, проведеною на
виконання Ухвали суду від 24.01.2014 р.,
згідно до якого встановлено, що Третьою
особою - приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 дотримані
вимоги законодавства при засвідченні
справжності підписів на
вищезазначених заявах.

Стосовно заяви Відповідача про
застосування строків позовної
давності.

Відповідно до ч. ч.3,4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у справі,
зробленою до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
справі, є підставою для відмови у
позові.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

З аналізу встановлених судом фактичних
обставин в контексті викладених норм
законодавства, з прийняттям до уваги
того факту, що представником
Відповідача було заявлено клопотання
про застосування судом до позовних
вимог строків позовної давності, з
огляду на те, що спірні заяви про
відмову від права власності, які
просить визнати недійсним Позивач,
були складені ним та нотаріально
посвідчені 18.12.2007 року, а решта позовних
вимог, у тому числі й самостійні вимоги
третьої особи є вимогами, похідними від
цієї вимоги Позивача, можна зробити
висновок, що останній день коли Позивач
та третя особа з самостійними вимогами
мали право звернутися за захистом
порушених прав, є 18.12.2010 року. Такий
висновок випливає з того, що Позивач та
Третя особа з самостійними вимогами
дізналися про оспорювані ними дії
Позивача саме в момент їх вчинення,
адже Позивач був безпосереднім
учасником цих дій, а Третя особа з
самостійними вимогами проживала разом
з ним та у подальшому разом з ним же
покинула квартири, від права власності
на які відмовився Позивач. В той же час,
Позивач звернувся до суду з даним
позовом лише 06 грудня 2013 року, тобто
через три роки після спливу строку
позовної давності, а Третя особа з
самостійними вимогами - 20 травня 2014 р.,
тобто через три роки і шість місяців
після спливу строку позовної давності.
Посилання представника Позивача на те,
що він дізнався про його порушене право
лише після того, як йому стало відомо
про наявність рішень органів влади про
можливість реконструкції пошкодженого
житлового будинку, взяти до уваги не
можна, оскільки такі рішення та
пов'язані з ними дії Відповідачів не
стосуються дій Позивача, вчинених ним
18.12.2007 року та направлених на
добровільну відмову від права
власності на вказані квартири.

У п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 18 грудня 2009 р. «Про
судове рішення у цивільній справі»
роз'яснено, що встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Вищий Спеціалізований Суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у листі від 28.01.2013 року роз'яснив
також судам, що встановивши, що строк
позовної давності пропущено без
поважних причин, суд у рішенні зазначає
про відмову в позові з цих підстав, якщо
стороною у спорі заявлено вимогу до
ухвалення ним рішення про застосування
строку позовної давності, крім
випадків, коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для відмови.

Тобто, якщо суд на підставі досліджених
у судовому засіданні доказів
встановить, що право позивача, про
захист якого він просить, не порушено,
ухвалюється рішення суду про відмову в
задоволенні позову саме на цій
підставі, а не через пропуск строку
позовної давності. Якщо ж встановлено,
що таке право порушено і строк позовної
давності пропущено без поважних
причин, суд ухвалює рішення про відмову
в позові у зв'язку із закінченням
строку позовної давності.

Виходячи з цього, суд доходить до
висновку про те, що Позивачем та
Третьою особою з самостійними вимогами
було пропущено 3 - річний строк на
звернення з позовом до суду, що за ч.4
статті 267 ЦК України, є підставою для
відмови у задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд доходить до
висновку про те, що в задоволенні
позову та вимог третьої особи з
самостійними вимогами має бути
відмовлено у зв'язку із пропуском
строку давності.

Враховуючи наслідки розгляду справи,
судові витрати, понесені Позивачем та
Третьою особою з самостійними
вимогами, на підставі ст.88 ЦПК України,
відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст.11, 15, 16, 23, 256, 257, 260, 261, 267, 316-319, 346, 347
ЦК України, ст.ст.150, 155, 156 ЖК України,
ст.ст. 10, 11, 15, 57-64, 88, 158, 159, 212-215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Жовтневої районної у
м. Дніпропетровську ради,
територіальної громади м.
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради, треті
особи - ОСОБА_8, ОСОБА_9, Реєстраційна
служба Дніпропетровського міського
управління юстиції, приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання недійсними заяв про відмову
від права власності на квартири,
визнання права власності та стягнення
моральної шкоди - відмовити у зв'язку із
пропуском строку давності.

В задоволенні позовних вимог третьої
особи з самостійними вимогами ОСОБА_10,
що діє самостійно та в інтересах
малолітньої ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 про
визнання недійсними заяв про відмову
від права власності на квартири та
визнання права користування житловим
приміщенням - відмовити у зв'язку із
пропуском строку давності.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення через Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська.

Суддя
С.С. Федоріщев