Дата документу 11.07.2014
Справа № 320/458/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
« 11» липня 2014 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
головуючого - судді Кучеренко Н.В.
при секретарі - Левандовській О.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні житловим будинком,
вселення в житловий будинок та
виселення з жилого будинку,
Позивач звернулась до
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області з позовом, у якому
просить визнати відповідача ОСОБА_2
таким, що втратив право користування
житловим будинком АДРЕСА_2 в м.
Мелітополь Запорізької області.
Зобов'язати відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_5 не чинити перешкоди у
користуванні належним їй на праві
особистої власності житловим будинком
АДРЕСА_2 в м. Мелітополь Запорізької
області, зобов'язавши їх надати ключі
від даного житлового будинку та
вхідної калитки до даного житлового
будинку. Вселити її у належний на праві
особистої власності житловий будинок
АДРЕСА_2 в м. Мелітополь Запорізької
області. Виселити відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4 з належного їй на праві
особистої власності житлового будинку
АДРЕСА_2 в м. Мелітополь Запорізької
області, без надання іншого житла.
Позов обґрунтовано тим, що 16 вересня 2013
року вона стала переможцем прилюдних
торгів, які були проведені ПП
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція». Однак, отримавши свідоцтво
на право власності на житловий будинок
АДРЕСА_2 в м. Мелітополь Запорізької
області, вона до даного часу не має
можливості вселитися та проживати у
належному їй приміщенні, оскільки ні
її, ні членів її родини не пускають до
будинку відповідачі.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явилась, від неї надійшла заява про
слухання справи без її участі, на
задоволенні позову наполягає в повному
обсязі, проти винесення заочного
рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явились, не
повідомили суд про причини неявки, про
час і дату судового засідання були
повідомлені належним чином, заяви про
відкладення розгляду справи та про
розгляд справи за їх відсутності від
них не надходило, тому суд визнає їх
неявку неповажною та вважає можливим
розглянути справу за їх відсутності,
ухваливши заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, повідомленого належним
чином і від якого не надійшло заяви про
розгляд справи за його відсутності або
якщо повідомлені ним причини неявки
визнані неповажними, суд може ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів, якщо позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи.

При цьому згідно листа Верховного Суду
України від 27.09.2010 року, направленого на
ім'я голів Апеляційного суду АРК,
областей міст Києва та Севастополя,
якщо відповідач належним чином
повідомлений про дату судового
засідання не з'явився до суду та від
нього не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або
повідомлені ним причини визнані
неповажними, незалежно від того це його
перша чи повторна неявка, суд має право
на ухвалення заочного рішення, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з
урахуванням заяви позивача про
слухання справи за її відсутності та в
зв'язку з неявкою відповідачів,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
суд вважає, що позов підлягає повному
задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що на виконанні у
відділі державної виконавчої служби
Мелітопольського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області перебувало виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого напису №98, виданого 23
квітня 2010 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу, про звернення стягнення на
житловий будинок, розташований за
адресою: Запорізька область м.
Мелітополь АДРЕСА_2 що належить
відповідачу ОСОБА_2 на праві власності,
загальною площею 333,3 кв.м., та за рахунок
коштів, виручених від реалізації у
встановленому порядку заставленого
майна, задовольнити вимоги ТОВ
«Український промисловий банк» в сумі
33 101,33 євро, що станом на 13 березня 2010
року еквівалентно 363 509 гривень 22
копійки та 345 470,12 грн., а всього 708 979,34
грн., додатково вирішено стягнути
витрати на вчинення виконавчого напису
у сумі 7 089,79 грн./а.с.98-102/.

09 листопада 2012 року після відповідних
узгоджень між відділом державної
виконавчої служби Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області та ПП
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція» було укладено договір з
надання послуг проведення прилюдних
торгів /а.с.98-102/.

16 вересня 2013 року були проведені
прилюдні торги, за результатами яких
житловий будинок АДРЕСА_2 в м.
Мелітополь Запорізької області було
продано позивачу ОСОБА_1 /а.с.13/.

На підставі акту державного виконавця
про проведені торги від 17 вересня 2013
року приватним нотаріусом
Мелітопольського міського
нотаріального округу Запорізької
області 18 вересня 2013 року позивачу
ОСОБА_1 було видано свідоцтво на
придбання нерухомого майна з прилюдних
торгів. Інформацію про державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно внесено в державний реєстр
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав та їх обтяжень /а.с.14-16/.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Також, відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Крім того, питання визнання права
власності ОСОБА_1 на житловий будинок
недійсним було предметом розгляду в
Мелітопольському міськрайонному суді
Запорізької області та рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду
від 15 січня 2014 року, залишений без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області 14 травня 2014 року, в позові
ОСОБА_2 до Приватного підприємтсва
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція», ОСОБА_1, треті особи відділ
державної виконавчої служби
Мелітопольського управління юстиції
Запорізької області, Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк»,
реєстраційна служба Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області, приватний
нотаріус Мелітопольського міського
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_8, про визнання протоколу
проведення публічних торгів, свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
недійсним та скасування
реєстраційного запису у державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
про реєстрацію прав власності
відмовлено.

Отже, судом встановлено, що позивачем
ОСОБА_1 право власності на житловий
будинок набуто на законних підставах
/а.с.80-88, 98-102/.

Однак, незважаючи на те, що позивач
ОСОБА_1 є власником житлового будинку
АДРЕСА_2 Запорізької області на
законних підставах, вона до даного часу
не має можливості вселитися та
проживати у належному їй будинку,
оскільки ні її, ні членів її родини не
пускають до будинку відповідачі ОСОБА_3
та ОСОБА_4, які проживають у даному
будинку без реєстрації, що
підтверджується довідкою від 01 жовтня
2013 року, виданою головою квартального
комітету № 28 Мелітопольської міської
ради /а.с.17/.

Відповідно до довідки про реєстрацію
місця проживання/перебування особи від
24 січня 2014 року, відповідач ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою
АДРЕСА_2 /а.с.30/.

Як встановлено під час судового
розгляду, позивач ОСОБА_1 зверталась до
колишнього власника житлового будинку
АДРЕСА_2 Запорізької області,
відповідача ОСОБА_2 та членів його
родини, про необхідність звільнення
спірного житлового будинку, однак
безрезультатно /а.с.22,23/.

Вищевказані обставини свідчать про те,
що відповідачі своїми неправомірними
діями чинять перепони позивачу у
користуванні належним їй житловим
будинком, тобто не дають можливості
вселитися в житловий будинок, що
суттєво порушує її законні права та
інтереси, як власника спірного
житлового приміщення.

У відповідності до вимог ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування своїм майном.

Також судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 у спірному житловому будинку
АДРЕСА_2, м. Мелітополь не проживає,
оскільки виїхав на постійне місце
проживання до своєї родини, та проживає
без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЖК України у
разі вибуття наймача та членів сім'ї на
постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму житлового приміщення
вважається розірваним з часу відбуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму житлового
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно Рішення Конституційного суду
України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у
справі № 1-10/2004 за конституційним
поданням 50 народних депутатів України
щодо офіційного тлумачення окремих
положень частини першої статті 4
Цивільного процесуального кодексу
України (справа про охоронюваний
законом інтерес) поняття «охоронюваний
законом інтерес», що вживається в
частині першій статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України та
інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
«права», необхідно розуміти як
прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України, -
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

Таким чином, керуючись конституційним
принципом верховенства права, оцінивши
всебічно, повно та об'єктивно всі
наявні у справі докази окремо та у
сукупності, застосовуючи відповідні
норми матеріального права, утверджуючи
та забезпечуючи права людини і
основоположні свободи сторін,
враховуючи принципи справедливості та
неупередженості, суд дійшов до
висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні житловим
будинком, вселення в житловий будинок
та виселення з жилого будинку підлягає
повному задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

На підставі наведеного, суд вважає за
необхідне стягнути солідарно з
відповідача на користь позивача
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 974 грн. 40 коп.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.
167 ЖК України, ст.ст. 321, 328, 391, Рішенням
Конституційного суду України від 01.12.2004
року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004, ст.ст. 4,
11, 14, 15, 57, 58, 59, 60, 61, 88, 107, 197, 208, 212-215, 224-228
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про усунення перешкод у користуванні
житловим будинком, вселення в житловий
будинок та виселення з жилого будинку -
задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим будинком
АДРЕСА_2 в м. Мелітополь Запорізької
області.

Зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити
ОСОБА_1 перешкоди у користуванні
належним їй на праві особистої
власності житловим будинком АДРЕСА_2 м.
Мелітополь Запорізької області,
зобов'язавши ОСОБА_3, ОСОБА_4 надати їй
ключі від даного житлового будинку та
вхідної калитки до даного житлового
будинку.

Вселити ОСОБА_1 у належний їй на праві
особистої власності житловий будинок
АДРЕСА_2 в м. Мелітополь Запорізькій
області.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 з належного
ОСОБА_1 на праві особистої власності
житлового будинку АДРЕСА_2 в м.
Мелітополь Запорізької області, без
надання іншого житла.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 974 (дев'ятсот сімдесят чотири)
гривень 40 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Суддя:
Н.В.Кучеренко