Справа № 459/408/14
Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/4576/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді -
Копняк С.М.

суддів -
Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.

секретар -
Олексів О.А.

з участю представника апелянта -
ОСОБА_2

представника відповідача - Дац
Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами позивача
ОСОБА_4 та Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 28 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків внаслідок
професійного захворювання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 28 квітня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_4 -
задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_4 - 9
000 грн. 00 коп. (дев'ять тисяч грн. 00 коп.)
на відшкодування моральної шкоди
завданої професійним захворюванням.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивач ОСОБА_4
та відповідач - Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області.

Позивач ОСОБА_4 в
обгрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що оскаржуване
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
судом допущено невідповідність
висновків суду обставинам справи, що на
думку апелянта є підставою для
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення.

Зазначає, що понад двадцять років
пропрацював в шкідливих умовах праці
на підприємствах ДП «Львіввугілля». У
зв»язку із тривалою роботою в особливо
шкідливих умовах праці в 2004 року йому
вперше встановлено діагноз: хронічний
бронхіт, пневмосклероз, вібраційна
хвороба першого ступеня. Внаслідок
отриманого професійного захворювання
він на 55 % втратив працездатність.
Професійне захворювання призвело до
того, що він не зможе відновити своє
здоров»я, повністю соціально
реабілітуватись. В його житті
відбулися вимушені зміни, він втратив
нормальні життєві зв»язки, що
спричиняє йому душевні страждання.

Крім того, апелянт періодично
потребує амбулаторного і
стаціонарного лікування, переносить
біль, постійно відчуває дискомфорт,
обмежений у фізичній роботі по дому,
переносить моральні страждання, що
позбавляє його нормальних життєвих
зв»язків та вимагає додаткових зусиль
для організації його життя, стан його
здоров»я є незадовільним.

Вважає, що розмір моральної
шкоди у сумі 30 000 грн. 00 коп. повністю
обгрунтований, є розумним та
справедливим.

Просить рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 28 квітня 2014 року
змінити в частині розміру моральної
шкоди та ухвалити нове рішення, яким з
тягнути з відповідача в його користь 30
000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

В свою чергу, апелянт
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області обґрунтовує
апеляційну скаргу тим, що оскаржене
рішення ухвалене судом з порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема, вказує про те, що п.1
«е» ст.21, ч.3 ст.28 та п.3 ст.34 ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачали виплату
моральної шкоди, за наявності висновку
медичних закладів про факт заподіяння
моральної шкоди потерпілому, що не
враховано судом першої інстанції при
постановленні оскаржуваного рішення.

На час встановлення вперше
стійкої втрати професійної
працездатності діяв Порядок
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями (МСЕК) ступеня
втрати професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров»я, пов»язане з
виконанням трудових обов'язків, згідно
якого на МСЕК покладено обов»язок
встановлення факту спричинення
моральної шкоди. Позивач надав суду
лише довідку МСЕК, яка на думку
апелянта, може бути підставою тільки
для розрахунку і відшкодування
потерпілому матеріальної шкоди, і не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Позивачем не надано
жодного медичного висновку та доказу
про те, що саме від професійного
захворювання він терпить моральні і
фізичні страждання, а не від загальних
захворювань.

Вважає, що суд не взяв до уваги
також і те, що позивач знав при
прийнятті на роботу про шкідливі та
небезпечні умови праці на підприємстві
та про наслідки, які тягне за собою
робота в даних умовах. При виявленні
перших ознак хвороби позивач мав право
звільнитися з роботи, однак він надалі
продовжував працювати в шкідливих
умовах праці, чим надалі погіршував
стан свого здоров»я, що призвело до
встановлення стійкої часткової втрати
професійної працездатності у зв»язку з
професійним захворюванням.

Також судом не було враховано,
що позивачем не обґрунтовано розмір
відшкодування моральної шкоди.

Мотивує апеляційну скаргу
також і тим, що судом не було взято до
уваги ту обставину, що позивачу
здійснюються Відділенням виконавчої
дирекції Фонду в м. Червонограді
щомісячні страхові виплати у зв»язку з
частковою втратою професійної
працездатності. Було виплачено
одноразову страхову виплату у зв»язку
з встановленням вперше стійкої втрати
професійної працездатності у зв»язку з
трудовим каліцтвом та професійним
захворюванням.

Просить ухвалити нове
рішення, яким скасувати рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 28 квітня 2014
року та відмовити в задоволенні позову
позивача ОСОБА_4 повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта ОСОБА_2 та
представника відповідача Дац Н.І.,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів погоджується з правильністю
висновків суду першої інстанції,
оскільки вони зроблені на підставі
правильного встановлення існуючих
правовідносин між сторонами, а доводи
апеляційних скарг правильності
оскаржуваного рішення не спростовують.
До такого висновку колегія суддів
дійшла з врахуванням наступних
обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає даним
вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, згідно з абз. 5
ч. 1 ст. 4 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про охорону праці»
державна політика в галузі охорони
праці базується, зокрема на принципах
пріоритету життя і здоров'я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці,
соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам,
які потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Частиною 1 статті 9 даного
закону передбачено, що відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
у разі смерті працівника, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків відповідно до ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Укладаючи з роботодавцем
угоду про обов'язкове страхування від
нещасного випадку страховик (Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків) тим самим бере на себе
зобов'язання надати застрахованим
особам передбачені Законом соціальні
послуги та виплати.

На час спірних правовідносин
діяли як ч. 3 ст. 34 ЗУ від 23.09.199 року
№1105-ХІV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності» так
і ст.9 ЗУ «Про охорону праці», згідно з
якою відшкодування шкоди, заподіяної
працівником внаслідок ушкодження його
здоров'я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
законодавства України.

П. п.«є» п.1 ч.1 ст.21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (в редакції чинній на
час спірних правовідносин) передбачено
надання позивачу соціальних послуг і
виплат, у тому числі відшкодування
моральної шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Надаючи соціальні послуги
застрахованим особам та здійснюючи
страхові виплати грошових сум, Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків здійснює забезпечення
соціального захисту громадян у разі
тимчасової, стійкої або повної втрати
працездатності.

Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Зокрема, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.
Встановлення Законом обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Згідно із ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Постановою Пленуму Верховного
суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про
судову практику по справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» встановлено, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних, тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення, тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, а саме трудовою
книжкою на ім'я ОСОБА_4 від 15.05.1975 року,
актом розслідування хронічного
професійного захворювання від 17.02.2004
року, що стаж роботи позивача в
підземних умовах шахти вугільного
басейну становить 21 рік 11 місяців.

Відповідно до довідки обласної
МСЕК №3 серії ЛВА-2 №008401 позивачу
ОСОБА_4 вперше було призначено ІІІ
групу інвалідності та 45 % втрати
професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням.

У зв'язку з наявністю вищевказаного
захворювання позивач неодноразово
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що вбачається
з наданих позивачем виписок з історії
хвороби.

З досліджених матеріалів
справи вбачається, що знайшли
підтвердження обставини заподіяння
позивачеві моральної шкоди, яка
обумовлена моральним та фізичним
стражданням з приводу ушкодження
здоров'я, погіршення життєвих умов, що
потребує від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Визначаючи розмір суми, що
підлягає стягненню на відшкодування
моральної шкоди, суд прийшов до вірного
висновку щодо необхідності врахування
того факту, що позивач не має
можливості повноцінно працювати та для
організації свого життя йому
доводиться докладати додаткові
зусилля. Тому при визначенні розміру
відшкодування, керуючись
встановленими законом принципами
виваженості та розумності, період
роботи на підприємстві відповідача в
шкідливих умовах праці, суд першої
інстанції вірно визначив
відшкодування моральної шкоди в сумі 9
000 грн. 00 коп. (дев»ять тисяч грн. 00 коп.).

Навенеде спростовує твердження
апелянтів про незаконність рішення
суду першої інстанції, таке прийнято з
дотриманням вимог процесуального та
матеріального закону, а тому підстави
для його скасування відсутні. Суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини у справі,
подані сторонами докази та правильно
визначив характер спірних
правовідносин.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційних
скарг, доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст.209 ч. 3, 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308,
313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_4 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 28 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом 20-ти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.