РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частина)

12 лютого 2014 року

Червоногвардійський районний суд
міста Макіївки Донецької області у
складі:

головуючого судді
Воронкова Д.В

при секретарі
Рябцеві О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Макіївці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, яка діє у
інтересах малолітнього ОСОБА_2, до
ОСОБА_3, третя особа орган опіки та
піклування виконкому Макіївської
міської ради, про надання дозволу на
виїзд за кордон неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

На підставі ст.. 209 ЦПК України суд
оголошує вступну та резолютивну
частину рішення.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
яка діє у інтересах малолітнього
ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа орган
опіки та піклування виконкому
Макіївської міської ради, про надання
дозволу на виїзд за кордон
неповнолітньої дитини, відмовити у
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Червоногвардійський районний суд м.
Макіївки протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя

271/6315/13-ц

2/271/152/14

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року

Червоногвардійський районний суд
міста Макіївки Донецької області у
складі:

головуючого судді
Воронкова Д.В

при секретарі
Рябцеві О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Макіївці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, яка діє у
інтересах малолітнього ОСОБА_2, до
ОСОБА_3, третя особа орган опіки та
піклування виконкому Макіївської
міської ради, про надання дозволу на
виїзд за кордон неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

05.11.2013 року позивачка, діючи у інтересах
свого малолітнього сина ОСОБА_3,
звернулася до суду з, уточненим під час
судового розгляду справи, позовом. На
обґрунтування позовних вимог
зазначивши, що з відповідачем вона
перебувала у шлюбі, який було розірвано
з 01.04.2008 року. Від вказаного шлюбу вони
мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний момент
мешкає разом з нею. Батько дитини не
приймає активної участі у вихованні
дитини. 03.08.2013 року вона одружилася с
громадянином Франції - ОСОБА_5. На
теперішній час вона має намір
переїхати до свого теперішнього
чоловіка на постійне місто мешкання
разом з дитиною, проте, відповідач не
надає згоди на виїзд дитини за кордон.
Вказала, що її теперішній чоловік має
гарне матеріальне становище, взяв на
себе усі необхідні соціальні гарантії
відносно неї та дитини: щодо
працевлаштування, забезпечення житлом,
місцем навчання та ін. Вона має вищу
освіту, вільно володіє іноземними
мовами. На підставі ст.4,8 СК України, ст.
10 Конвенції про права дитини, у
відповідності до ЗУ « Про порядок виїду
з України та в»їзду в Україну громадян
України» просила суд надати згоду її
синові ОСОБА_3 на виїзд за кордон
України у супроводі матері без згоди та
супроводу батька.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник підтримали заявлені
позовні вимоги, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, проти їх
задоволення заперечував, категорично
відмовився надати дозвіл на виїзд
дитини за кордон. Вказав, що у рази
виїзду дитини він буде позбавлений
можливості бачитися з сином, приймати
участь у його вихованні.

Представник органу опіки та піклування
Шакірова О.М., що діяла на підставі
довіреності, у судовому засіданні
поклалася на розсуд суду, прохала при
прийнятті рішення врахувати та
захистити права дитини.

Вивчивши матеріали справи і
дослідивши надані докази, суд, в межах
заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК
України), установив наступне.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
від 05.02.2013 року вбачається, що шлюб,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1., було
розірвано з 01.04.2008 року. (а.с. 11).

З свідоцтва про народження серії
НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1.
є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 12)

Згідно свідоцтва про зміну імені серія
НОМЕР_2 вбачається факт зміни прізвища
ОСОБА_1. на ОСОБА_1 (а.с. 13)

У судовому засіданні встановлено, та
вказаний факт не заперечується
сторонами, що ОСОБА_2 на даний час
мешкає з матір'ю, яка має намір виїхати
разом з дитиною за межі України до
Республіки Франції на постійне місце
мешкання.

Згідно свідоцтва про шлюб вбачається,
що 03.08.2013 року ОСОБА_1 уклала шлюб з
громадянином Франції Ееріком ОСОБА_5.
(а.с. 14-15)

Аналізом наданих позивачкою
документів встановлено, що ОСОБА_5 є
здоровою людиною, має задовільне
матеріальне становище, постійне місто
роботи; взяв на себе усі необхідні
соціальні гарантії відносно ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 щодо працевлаштування ОСОБА_1,
забезпечення житлом, місцем навчання
ОСОБА_3 та ін. (а.с.17-33 )

З наданих позивачкою фотографій
можливо зробити висновок, що між
дитиною та ОСОБА_5 відбувся контакт та
склалися гарні сосунки (а.с. 41-50, 64-72)

Згідно довідки Червоногвардійського
ВДВС Макіївського МУЮ від 25.09.2013 року
підтверджується факт ухилення ОСОБА_2
від сплати аліментів на утримання сина.

Відповідно до вимог ст. 313 ЦК України та
ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду
з України та в'їзду в Україну громадян
України» від 21.01.1994 р. № 3857-ХІІ,
оформлення проїзного документа дитини
та виїзд дитини за межі України
провадиться лише на підставі
нотаріально засвідченої згоди батьків
або законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Вказана норма Закону регулює
тимчасовий виїзд дитини за кордон, а не
надання дозволу на виїзд на постійне
місто проживання. У разі посилання на
цей Закон слід указувати дозвіл на
конкретний виїзд (одноразовий), з
визначенням його початку й закінчення.

Частиною 2 ст. 313 ЦК України визначено,
що фізична особа, яка не досягла
чотирнадцяти років, має право
пересуватися по території України лише
за згодою батьків (усиновлювачів),
опікунів та в їхньому супроводі або в
супроводі осіб, які уповноважені ними.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 р. № 57 "Про затвердження
Правил перетинання державного кордону
громадянами України", виїзд за межі
України громадянина, який не досяг
16-річного віку, і без згоди та супроводу
другого з батьків може бути дозволено
на підставі й рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, встановлено, що
виїзд за межі України громадян, які не
досягли 16-річного віку, у супроводі
одного з батьків або у супроводі осіб,
які уповноважені одним із батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон.

У ст. 141 Сімейного кодексу України
визначена рівність прав і обов'язків
батьків відносно дитини.

Стаття 151,153 СК України передбачає, що
батьки мають переважне право перед
іншими особами на особисте виховання
дитини. Мати, батько, дитина мають право
на безперешкодне спілкування між
собою

Стаття 157 ч.2 СК України передбачає, що
той з батьків, хто проживає окремо від
дитини має право на особисте
спілкування з нею.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_2 в судовому засіданні
категорично заперечував проти виїзду
малолітнього сина на постійне місто
мешкання до Франції

Позивачкою не надано доказів на
підтвердження необхідності - мети
виїзду дитини за кордон на постійне
місце проживання, як-от, наприклад, на
лікування, оздоровлення, відпочинок
дитини, відвідування близьких родичів.

Посилання позивачки на той факт, що
виїзд необхідний для з'єднання родини,
судом взнається необґрунтованим,
оскільки ОСОБА_5 є членом родини
позивачки, а не членом родини дитини -
ОСОБА_3

Навпаки, виїзд дитини на постійне місце
проживання за кордон порушить права
самої дитини, а також права
відповідача, оскільки фактично
позбавить останніх як батька та сина
спілкуватися один з одним, зробить
неможливим з боку відповідача брати
участь у вихованні сина, а з боку сина
отримувати це виховання.

Таким чином, суд дійшов висновку про
відсутність по справі підстав для
надання дозволу на виїзд за кордон
дитини, а тому суд визнає
необґрунтованими та незаконними
позовні вимоги позивачки та відмовляє
у їх задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.
10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
яка діє у інтересах малолітнього
ОСОБА_3, до ОСОБА_2, третя особа орган
опіки та піклування виконкому
Макіївської міської ради, про надання
дозволу на виїзд за кордон
неповнолітньої дитини, відмовити у
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Червоногвардійський районний суд м.
Макіївки протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя