АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6408/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бабій С.О. Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського,
Єлізаренко І.А.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 15 травня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Павлоградвугілля», треті особи -
Комунальний заклад «Павлоградська
районна лікарня» Дніпропетровської
обласної ради, ОСОБА_3, про стягнення
невиплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з вказаним позовом, зазначаючи, що
перебуваючи з відповідачем у трудових
відносинах він в період з 10 грудня 2012
року по 08 січня 2013 року знаходився у
черговій відпустці, під час якої
захворів та з 11 грудня 2012 року по 25
грудня 2012 року знаходився на
стаціонарному лікуванні. Проте, при
звільнені ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»
не провело з ним повного розрахунку по
заробітній платі, а саме не виплатило
компенсацію за невикористані дні
відпустки у зв'язку із перебуванням на
лікарняному. Тому, уточнивши позовні
вимоги, ОСОБА_2 просив суд стягнути з
відповідача на його користь 2836,00 грн.
компенсації за невикористані дні
відпустки у зв'язку із перебуванням на
лікарняному та 56720,00 грн. за затримку
розрахунку при звільнені (а.с. 1-2, 27-29,
64-66, 147).

Справа розглядалась судами
неодноразово (а.с. 64- 66, 106-110, 135-137).

Останнім рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 15 травня 2014 у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено
(а.с. 173-179).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та невідповідність висновків
суду обставинам справи, неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, у зв'язку з
чим ставить питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового,
про задоволення позовних вимог у
повному обсязі (а.с. 187-189).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 з 26 травня 1973 року перебував у
трудових відносинах з відповідачем та
з 01 листопада 2006 року займав посаду
начальника ремонтно-будівельної
дільниці філії «Соцвугілля» ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля», що підтверджується
копією трудової книжки (а.с.3-5).

Відповідно до розпорядження
відповідача № 874-к від 28 листопада 2012
року позивачу було надано щорічну
відпустку за відпрацьований час роботи
загальною тривалістю 28 календарних
днів з 10 грудня 2012 року по 08 січня 2013
року (а.с.152).

Згідно листка непрацездатності серії
АВЮ №562568, виданого Комунальним
закладом "Павлоградська районна
лікарня" Дніпропетровської обласної
ради" та виписного епікризу з історії
хвороби ОСОБА_2, останній з 11 грудня 2012
року по 25 грудня 2012 року знаходився на
стаціонарному лікуванні (а.с.6-8).

Розпорядженням структурного
підрозділу відповідача від 08 січня 2013
року № 21-к ОСОБА_2 був звільнений із
займаної посади за згодою сторін на
підставі поданої ним 03 грудня 2012 року
заяви. Компенсація за невикористану
відпустку ОСОБА_2, як зазначено у
розпорядженні, складає 3 робочі дні
(а.с. 154). При ознайомленні з вказаним
вище розпорядженням від 08 січня 2013 року
про звільнення, позивач заяву про
продовження йому днів відпустки та
перенесення його дати звільнення
відповідачу не подавав, зауважень щодо
розрахунку невикористаних днів
відпуски також не заявляв.

25 січня 2013 року ОСОБА_2, після свого
звільнення, звернувся до відповідача
із заявою з проханням прийняти
лікарняний лист від 11 грудня 2012 р.
відповідно до акту Н-5 та продовжити
йому чергову відпустку (а.с. 21, 48), але
відповідач повернув позивачу вказаний
лікарняний лист, для належного
оформлення, який останній отримав 01
лютого 2013 року (а.с.20 зв.).

За положеннями ч. 4 ст. 115 КЗпП України
заробітна плата працівникам за весь
час щорічної відпустки виплачується не
пізніше ніж за три дні до початку
відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України,
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно вимог ст. 24 Закону України «Про
відпустки», ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки.

Враховуючи наведені обставини, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для стягнення із
відповідача сум компенсації за
невикористані дні відпустки, а також
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, оскільки, станом на 25 січня
2013 року позивач вже не був працівником
відповідача, а при його звільненні з
ним було проведено повний розрахунок,
що підтверджується розрахунковим
листком (а.с. 156).

Посилання позивача у своїй апеляційній
скарзі на те, що лікарняний листок ним
було подано до його звільнення, не
можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки належні докази даного факту в
матеріалах відсутні.

Судом в повному обсязі перевірено
доводи позовних вимог і з урахуванням
наданих доказів їм дана правильна
правова оцінка, наведені доводи
апеляційної скарги зводяться до
переоцінки висновків суду.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що рішення
суду першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, відтак підстав
для його скасування за доводами
апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 15 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: