Справа № 161/4516/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Присяжнюк Л.М. Провадження №
22-ц/773/1052/14 Категорія: 34 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді Антонюк К.І.,

суддів - Овсієнко А.А.,
Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі - Кирилюку О.О.,

з участю: представника
відповідача - Коневалика А.В.,

третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Провідна» в особі філії в
місті Луцьку, третя особа без
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача - ОСОБА_2, про
відшкодування майнової шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, за апеляційною скаргою
відповідача Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Провідна» на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 20 травня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Провідна» про
відшкодування майнової шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди. Вимоги
обґрунтовані тим, що 01.09.2013 року в м.
Луцьку по вул. Лідавській,2 з вини водія
ОСОБА_2, який керував транспортним
засобом «Мерседес» сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої належний їй на праві
власності автомобіль «Тойота» зазнав
механічних пошкоджень. Після ДТП за
спільної згоди водіїв транспортних
засобів було складено повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду та 02
вересня 2013 року вона звернулась до
відповідача, у якого була застрахована
цивільно-правова відповідальність
винуватця ДТП ОСОБА_2 З 02 по 05 вересня
страховим комісаром ПрАТ «СК
«Провідна» були оглянуті транспортні
засоби, складені відповідні акти,
здійснено фотографування пошкоджень
на автомобілі. Відповідачу були надані
необхідні документи. 09 січня 2014 року
листом позивачу повідомлено про
відмову у виплаті страхового
відшкодування у зв'язку з тим, що у
третьої особи ОСОБА_2 на момент ДТП був
чинний інший поліс страхування, про що
останній навмисно не повідомив
страхову компанію. Вважає, що відмова у
виплаті страхового відшкодування є
незаконною, тому просила стягнути з
відповідача вартість відновлювального
ремонту в розмірі 19 285,31 грн., 360 грн.
понесених витрат на проведення
експертизи та пеню за прострочення
виплат за період з 02 грудня 2013 року по
27.03.2014 року в розмірі 769,30 грн., всього в
розмірі 20 414,61 грн. та судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 20 травня 2014 року
позов в даній справі задоволено.

Стягнуто із ПрАТ «СК «Провідна» в
користь ОСОБА_3 19 285 грн. 31 коп. вартості
відновлювального ремонту, 360 грн.
понесених витрат на визначення розміру
шкоди, 769 грн. 30 коп. пені, а всього на
загальну суму 20 414 грн. 61 коп.

Стягнуто із ПрАТ «СК «Провідна» в
користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі
243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ
«СК «Провідна» покликаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

В судовому засіданні представник ПрАТ
«СК «Провідна» підтримав доводи
апеляційної скарги.

Третя особа ОСОБА_2 вважає апеляційну
скаргу безпідставною.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити, рішення суду залишити без
змін з огляду на наступне.

Судом першої інстанції
встановлено і ці обставини
підтверджені матеріалами справи, що
28.08.2013 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК
«Провідна» укладений договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/4059990. Згідно договору ПрАТ
«СК «Провідна» взято на себе
зобов'язання із забезпечення
відшкодування шкоди на території
України, заподіяної життю, здоров'ю та
майну потерпілих при експлуатації
транспортного засобу MERCEDES-BENZ 208,
реєстраційний номер - 49882 ВО.

01 вересня 2013 року в м. Луцьку по
вул.Лідавській,2 з вини водія ОСОБА_2,
який керував автомобілем «MERCEDES-BENZ»,
сталася дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої зазнав механічних
пошкоджень автомобіль «Тойота», д.н.
НОМЕР_1, належний позивачу ОСОБА_3

Вина ОСОБА_2 у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди
підтверджена спільно складеним
водіями транспортних засобів
повідомленням про
дорожньо-транспортну пригоду
відповідно до вимог п.33.2 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ
«СК «Провідна» було повідомлено 02.09.2013
року про настання
дорожньо-транспортної пригоди, про
місцезнаходження транспортних
засобів, також позивач ОСОБА_3 02.09.2013
року звернулась з заявою до страховика
про виплату страхового відшкодування,
надавши документи, передбачені ст. 35
вищезазначеного закону.

Відповідно до актів огляду
транспортних засобів від 02 та 05 вересня
2013 року страховим комісаром ПрАТ «СК
«Провідна» проведено огляд
транспортних засобів, зафіксовані
пошкодження транспортних засобів (а.с.
9-10).

Листом від 09.01.2014 року ПрАТ «СК
«Провідна» відмовила позивачу у
виплаті страхового відшкодування,
покликаючись на порушення
страхувальником вимог ст.ст. 21, 26 Закону
України «Про страхування», а саме
неповідомлення страхувальником при
укладенні договору страхування про
чинність інших договорів, укладених з
іншими страховими компаніями, що
свідчить про подання неправдивих
відомостей про предмет договору
страхування і є підставою для відмови у
здійсненні виплати.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов виходив з того, що Законом
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», яким врегульовані відносини
у сфері обов'язкового страхування і
який підлягає застосуванню при
вирішенні справи не передбачено
підстав відмови у виплаті страхового
відшкодування у випадках, зазначених
страховиком.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до п.2.1 ст.2 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів регулюються Конституцією
України, Цивільним кодексом України,
Законом України "Про страхування", цим
та іншими законами України і
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них. Якщо
норми цього Закону передбачають інше,
ніж положення інших актів цивільного
законодавства України, то
застосовуються норми цього Закону.

Отже, відповідно до положень цієї
статті вищезазначений закон є
спеціальним законом, який регулює
відносини у сфері обов'язкового
страхування і якщо в інших актах
цивільного законодавства встановлені
інші положення, ніж ті, які передбачені
в законі, то підлягають застосуванню
саме норми цього Закону.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що
у разі настання страхового випадку
страховик у межах страхових сум,
зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 6 закону визначено, що
страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

В судовому засіданні встановлено і ці
обставини не заперечуються
відповідачем, що учасники
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася з вини водія транспортного
засобу ОСОБА_2 01.09.2013 року відповідно до
положень ст.ст. 33, 36 Закону спільно
склали повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, надали
це повідомлення страховику 02.09.2013 року,
повідомили про місцезнаходження
транспортних засобів, які були 02 та 05
вересня 2013 року оглянуті аварійним
комісаром ПрАТ «СК «Провідна», тобто
вчинили необхідні дії, які
покладаються нормами закону на водіїв,
причетних до ДТП.

Також відповідачем не заперечуються
обставини, які підтверджені
матеріалами справи, що заява ОСОБА_3 про
страхове відшкодування з необхідними
додатками була подана 02.09.2013 року з
дотриманням вимог ст. 35 Закону.

Статтею 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що підставою для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати) є:
1) навмисні дії особи, відповідальність
якої застрахована (страхувальника),
водія транспортного засобу або
потерпілого, спрямовані на настання
страхового випадку. Зазначена норма не
поширюється на осіб, дії яких пов'язані
з виконанням ними громадянського чи
службового обов'язку, вчинені у стані
необхідної оборони (без перевищення її
меж) або під час захисту майна, життя,
здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб
встановлюється відповідно до закону; 2)
вчинення особою, відповідальність якої
застрахована (страхувальником), водієм
транспортного засобу умисного злочину,
що призвів до страхового випадку
(події, передбаченої статтею 41 цього
Закону); 3) невиконання потерпілим або
іншою особою, яка має право на
отримання відшкодування, своїх
обов'язків, визначених цим Законом,
якщо це призвело до неможливості
страховика (МТСБУ) встановити факт
дорожньо-транспортної пригоди, причини
та обставини її настання або розмір
заподіяної шкоди; 4) неподання заяви про
страхове відшкодування впродовж
одного року, якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і трьох років, якщо шкода
заподіяна здоров'ю або життю
потерпілого, з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, відповідно до зазначеної норми,
яка підлягає застосуванню при
вирішенні даного спору, невиконання
страхувальником вимог щодо
повідомлення страховика про інші
договори страхування, укладені щодо
об'єкта, який страхується не є
підставою для відмови у виплаті
страхового відшкодування, також не
належить до випадків, передбачених ст.32
Закону, коли шкода страховиком не
відшкодовується.

Крім того, доводи відповідача щодо
неповідомлення страховика про
наявність іншого полісу
спростовуються показаннями ОСОБА_2,
допитаного в суді апеляційної
інстанції як свідка, який показав, що
він повідомив відповідача про те, що
ним загублено попередній поліс та
працівниками страхової компанії йому
було роз'яснено про відсутність
перешкод в укладенні нового договору.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо неналежності
доказу - висновку
експертно-товарознавчого дослідження
від 19.01.2014 року.

Як вбачається зі змісту зазначеного
висновку, вартість відновлювального
ремонту транспортного засобу
визначена з урахуванням зносу
транспортного засобу та пошкоджень,
яких автомобіль зазнав під час ДТП з
дотриманням вимог, передбачених ст.29
цього Закону.

Суд не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги щодо зменшення
розміру відшкодованої шкоди на суму
податку на додану вартість, оскільки
розмір шкоди в даній справі визначений
відповідно до висновку оцінювача,
ремонтні роботи позивачем оплачені у
більшому розмірі, про що свідчить акт
виконаних робіт від 01.10.2013 року (а.с. 56).
За таких обставин п.36.2 ст.36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» щодо зменшення відшкодування
витрат на ремонт на суму податку не
застосовується.

Колегія суддів вважає, що не підлягають
застосуванню при вирішенні даного
спору ч.19 ст.9 Закону України «Про
страхування», оскільки страхувальник
не повідомив попереднього страховика
про настання дорожньо-транспортної
пригоди у зв'язку із втратою полісу, а
тому відсутні правові підстави для
відмови в позові про стягнення з
відповідача в повному обсязі шкоди.

Отже, враховуючи вищевикладені
обставини та положення закону, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Підстав для його зміни чи скасування
немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Провідна»
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 20 травня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: