СУД МІСТА КИЄВА
вул. Солом»янська, 2-А
Справа № 22- ц/ 796/7743/2014 р.
Головуючий у 1 інстанції - Лопатюк Н.Г.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
16.07.2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м.Києва в складі :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.
При секретарі - Дубик Ю.Г.
Розглянули у відкритому судовому
засіданні в м.Києві
Цивільну справу за апеляційною
Заступника прокурора
Святошинського району м.Києва в
на рішення Святошинського районного
суду м.Києва від 18.04.2014 р.
в справі за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства
«Антонов» Серійного заводу «Антонов»
про поновлення на роботі,
стягнення середньої заробітної плати
прогулу та відшкодування моральної
заслухавши доповідь судді Мараєвої
Н.Є., пояснення осіб, які з"явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
Рішенням Святошинського районного
суду м.Києва від 18.04.2014 р. відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Антонов»
Серійного заводу «Антонов» про
поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі на зазначене
рішення заступник прокурора
Святошинського району м.Києва в
інтересах позивача просить це рішення
скасувати і постановити нове, яким
позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на його незаконність,
зокрема, на те, що суд неповно з"ясував
обставини справи, не дав належної
оцінки доказам, порушив норми
матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Постановлюючи рішення суд виходив,
зокрема, з того, що при з звільненні
позивача з роботи порушень трудового
законодавства з боку відповідача не
було, а тому, дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Такі висновки суду відповідають
вимогам закону, підтверджуються
матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, позивач працював у
відповідача з 1975 р. на різних посадах
(електрика, маляра, наладчика КІП та
автоматики, плавильщика металів та
свинцово-цинкових сплавів).

2.09.2002 р. позивача було звільнено з
роботи за скороченням штатів, а згідно
рішення Святошинського районного суду
м.Києва від 9.04.2003 р. його було поновлено
на роботі з цієї ж дати (наказ № 45/УК
від 23.04.2003 р.).

Згідно наказу відповідача від №84/УК
від 4.08.2003 р. позивача з 2.06.2003 р. було
переведено в цех №27 розподілювачем
робіт (а.с.11).

Згідно наказу № 4059/К від 15.07.2013 р.
ОСОБА_1, було звільнено з роботи за
систематичне невиконання ним без
поважних причин обов»язків, покладених
на нього трудовим договором та
правилами внутрішнього трудового
розпорядку, згідно п. 3 ст.40 КЗпП
України.

Підставою для звільнення є службова
записка № 027-066 від 5.07.2013 р. та виписка з
протоколу засідання профспілкового
комітету №42 від 3.07.2013 р. (а.с.7 копія
наказу).

У вказаній службовій записці було
викладено перелік наказів та інших
письмових документів, що
підтверджують факти порушень,
вчинених позивачем та реагування
адміністрації, притягнення його до
дисциплінарної відповідальності чи
накладення громадського стягнення.

Так, у вказаній службовій записці
було, зокрема, зазначено наказ №22/К від
18.04.2013 р.

Цим наказом, за невиконання обов»язків
щодо подання майстру цеху звітів
передбачених п.2.7. «Робочої інструкції
розподілювача робіт» про деталі, що
знаходяться на міжопераційній обробці
та в інших цехах у період з 8.04.2013 р. по
12.04.2013 р. розподілювачу робіт 2 розряду
цеху №27 ОСОБА_1 оголошено догану та
позбавлено 100% премії за квітень 2013 р.
Підстава - службова записка від
17.04.2013р.; з цим наказом позивач був
ознайомлений, що підтверджується його
підписом, від дачі пояснень відмовився.
(копія, а.с.33 зворот, п.11).

30.05.2013 р. від майстра цеху №27 надійшла
доповідна записка про те, що ОСОБА_1 за
період з 29.05 - 30.05. 2013 р. не надав
щоденного звіту в письмовому вигляді
про наявність деталей, що знаходяться
на міжопераційній обробці в інших
цехах та здачі деталей по цехах
(відповідно до п.2.7 Робочої інструкції).
Також в цій записці зазначено, що
невиконання позивачем вказаного звіту
негативно впливає на виробничий
процес.

Таким чином, протягом з 8.04.2013 р. по
30.05.2013 р. за позивачем було
зафіксовано два порушення -
невиконання ним п.2.7 Робочої інструкцій
щодо надання щоденних звітів про рух
деталей.

З приводу цих порушень позивач надати
пояснення відповідно до вимог
трудового законодавства відмовився,
про що було складено відповідні акти
(а.с.55, 34).

З матеріалів справи також вбачається,
що позивач був ознайомлений з
вимогами вказаної інструкції, проте,
засвідчити це своїм підписом
відмовився (а.с.35, 36).

Також слід зазначити, що зміст та
вимоги Робочої інструкції, яку він
зобов»язаний був виконувати згідно
своєї посади, позивачу доводилися
двічі, що невиконання ним своїх
трудових обов»язків свідчить про його
несумлінне ставлення до роботи.

Крім того, протягом року, перед
звільненням за позивачем були
зафіксовані ще й інші порушення ним
трудової дисципліни, за які до
позивача вживалися заходи
дисциплінарного та громадського
стягнення, що відображено у службовій
записці від 5.07.2013 р. №027- 66 (а.с.24).

Відповідачем було дотримано вимог
закону щодо відібрання у позивача
письмових пояснень з приводу виявлених
фактів допущених ним порушень
невиконання своїх трудових обов»язків
чи порушення ним трудової дисципліни,
проте, надавати письмові пояснення він
(позивач) відмовлявся, про що
відповідачем були складені відповідні
акти, копії яких наявні у матеріалах
даної справи.

Згідно ч.3 ст.40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку систематичного
невиконання працівником без поважний
причин обов»язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Відповідно до зазначеної норми закону,
дослідивши доповідну записку про
виявлення проступку, службову записку,
листки тимчасової непрацездатності
позивача, суд першої інстанції
правильно вважав, що відповідачем не
було пропущено строку застосування
дисциплінарного стягнення за
проступок позивача.

Перед звільненням позивача було
отримано згоду профспілкового
комітету.

Також, в ході судового розгляду
встановлено, що позивач був
ознайомлений з наказом про його
звільнення та з повідомленням від
15.07.2013 року №067-17 про необхідність
отримання остаточного розрахунку та
трудової книжки (а.с.65 - копія
повідомлення; а.с.66 - копія акту; а.с.68 -
копія акту).

Однак, засвідчити факт ознайомлення з
вищезазначеним наказом та
повідомленням позивач відмовився, про
що було складено відповідний акт від
15.07.2013 року (а.с.66 - копія акту).

В цей же день, 15.07.2013 року, позивач
отримав розрахунок у касі заводу, про
що свідчить його власний підпис в
касовому ордері від 15.07.2013 року (а.с. 67 -
копія видаткового касового ордеру).

За отриманням трудової книжки, позивач
в день звільнення не з'явився, однак,
був повідомлений про необхідність
отримання трудової книжки в день
звільнення у відповідності до чинного
законодавства, про що було складено
акт від 15.07.2013 року та на адресу
позивача було направлено лист з
повідомленням про необхідність
з'явитись на підприємство та отримати
трудову книжку (а.с.65 - копія
повідомлення).

30.07.2013 р. позивач з»явився на
підприємство та отримав трудову
книжку, однак відмовився від отримання
копії наказу про його звільнення,
мотивуючи тим, що в день звільнення ним
було отримано копію зазначеного
наказу, про що було складено
відповідний акт від 30.07.2013 р. (а.с.70).

Таким чином, при звільненні позивача
було дотримано також і вимог ст.ст.47, 116
КЗпП України.

Тобто, аналізуючи вищенаведені правові
норми у сукупності з дослідженими
доказами, суд обгрунтовано дійшов
висновку, що звільнення позивача
відбулося відповідно до вимог чинного
законодавства.

Оскільки відсутні підстави для
задоволення позовних вимог про
визнання наказу про звільнення
незаконним і поновлення позивача на
посаді, то суд обгрунтовано вважав, що
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки, судом встановлено, що доводи
позивача щодо порушення його прав
відповідачем не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні, то
суд першої інстанції правильно
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Судом повно з»ясовано обставини
справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам
закону, підтверджуються матеріалами
справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Святошинського району
м.Києва - відхилити, а рішення
Святошинського районного суду м.Києва
від 18.04.2014 р. - залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді :