У Х В А Л А

Іменем України

09 липня 2014 року Селидівський міський
суд Донецької області у складі
головуючого - судді Моцного О.С., при
секретарі Відоновій О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні скаргу
ОСОБА_1 на дії державного виконавця
відділу ДВС Куйбишевського районного
управління юстиції у м. Донецьку, -

В С Т А Н О В И В :

Скаржник звернувся в суд зі скаргою на
дії державного виконавця, яка
мотивована тим, що 17 березня 2014 року він
отримав постанову про розшук майна
боржника від 24.02.2014 року, якою накладено
арешт та оголошено розшук належного
йому автомобіля марки «Mitsubishi», модель
Lancer 2.0, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008
року випуску, вилучити комплект ключів
від цього автомобіля та свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу.
Вважає такі дії державного виконавця
відділу ДВС Куйбишевського РУЮ у м.
Донецьк неправомірними, оскільки він
не отримував жодного листа чи
будь-якого іншого документа про
відкриття виконавчого провадження,
йому було не відомо про відкрите
виконавче провадження. Він звернувся
до Куйбишевського районного суду м.
Донецька зі скаргою на дії державного
виконавця, але ухвалою суду від 24.03.2014
року йому повернуто скаргу через її
непідсудність. На підставі цього
просить поновити строк на звернення до
суду, визнати дії державного виконавця
ДВС Куйбишевського РУЮ в м. Донецьку
неправомірними, скасувати постанову
від 24.02.2014 року, якою накладено арешт та
оголошено розшук майна боржника.

Скаржник в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву про розгляд
скарги у його відсутності, доводи
скарги підтримав в повному обсязі та
просив її задовольнити.

Представник відділу ДВС
Куйбишевського РУЮ в м. Донецьку в
судове засідання не з'явився, надав
суду заяву про розгляду скарги у його
відсутності, надав суду письмові
заперечення, в яких зазначив, що в
провадженні відділу ДВС перебуває
виконавче провадження ВП № 10389366 з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-520 від 10.04.2001 року, виданого
Селидівським міським судом, про
стягнення з ОСОБА_1 аліменти у розмірі
1/3 частини всіх видів заробітку
щомісячно, на утримання двох
неповнолітніх дітей. Державним
виконавцем було отримано відповіді про
відсутність речових прав на нерухоме
майно та встановлено, що боржнику
належить автомобіль марки «Mitsubishi»,
модель Lancer 2.0, реєстраційний номер
НОМЕР_1, 2008 року випуску. Станом на 01.02.2014
року заборгованість по аліментам
склала 98 місяців, а тому відповідно до
ст. 74 Закону України «Про виконавче
провадження» була винесена постанова
від 24.02.2014 року про арешт та розшук
майна боржника, тобто державний
виконавець діяв в межах своїх
повноважень. Просить відмовити у
задоволенні скарги в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні правовідносини, прийшов
до наступного.

Постановою державного виконавця
відділу ДВС Куйбишевського РУЮ в м.
Донецьку від 30.09.2005 року № 5-1857 відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-520 від
10.04.2001 року, виданого Селидівським
міським судом, про стягнення з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання дітей.

Згідно виконавчого листа № 2-520 від
10.04.2001 року, виданого Селидівським
міським судом, з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі 1/3
частини заробітку на утримання дітей -
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, починаючи з 09
квітня 2001 року та до повноліття дітей.

Відповідно до ст. 383, 384 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права та обов'язки. Скарга подається
до суду, який видав виконавчий
документ.

Статтею 385 ЦПК України передбачено, що
скаргу до суду може бути подано у
десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав чи свобод та
пропущений з поважних причин строк для
подання скарги може бути поновлений
судом.

У відповідності з приписами частини
другої ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» далі (Закон)
виконавче провадження, як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини другої ст. 11
Закону державний виконавець: здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення (далі - виконавчий
документ), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Частиною другою ст. 25 Закону
передбачено, що державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа, виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення, буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

У разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою ст. 25 цього
Закону для самостійного виконання
рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення (частина
перша ст. 27 Закону).

Заходами примусового виконання рішень
згідно ст. 32 Закону є: звернення
стягнення на кошти та інше
майно(майнові права) боржника, у тому
числі, якщо вони перебувають в інших
осіб, або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

Згідно зі ст. 30 Закону, державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії з виконання рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Пунктами 1.5, 3.7, 4.1.1. Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України №74/5 від 15 грудня 1999
року, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 15 грудня 1999 року за
№865/4158 передбачено, що державний
виконавець вживає заходів
примусового виконання, якщо боржник
не виконує добровільно рішення у
встановлений виконавцем строк
відповідно до статті 24 Закону.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ постановою від
07.02.2014року № 6 «Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судових рішень у цивільних справах»
дав судам такі роз'яснення, згідно яким
відповідно до частини 5 статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. У пункті 9 частини 3
статті 129 Конституції України до
основних засад судочинства віднесено
обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у
цивільних справах є складовою права на
справедливий суд та однією з
процесуальних гарантій доступу до
суду, що передбачені статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.

Ці роз'яснення узгоджуються з
практикою Європейського суду з прав
людини щодо правової навантаженості
статті 6 Конвенції. Зокрема, у рішенні
Європейського суду з прав людини від
20.07.2004року по справі «Шмалько проти
України» зазначено, що для цілей статті
6 виконання рішення, ухваленого
будь-яким судом має розцінюватися як
невід'ємна частина «судового
розгляду». У рішенні від 17.05.2005року по
справі «Чіжов проти України»
Європейський суд з прав людини
зазначив, що позитивним обов'язком
держави є організація системи
виконання рішень таким чином, щоб
переконатися, що неналежне зволікання
відсутнє та що система ефективна і
законодавчо, і практично, а нездатність
державних органів ужити необхідних
заходів для виконання рішення
позбавляє гарантії, встановленої
параграфом 1 статті 6 Конвенції.

Відповіддю Державної податкової
служби України від 25.02.2014 року № 100276863
повідомлено, що реєстраційний номер
облікової картки платника податків/
серія та номер паспорту та прізвище і
ім'я не відповідають інформації, яка
міститься у ДРФО.

З інформаційної довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 06.04.2014 року № 53030484 встановлено, що
відомості про речові права на нерухоме
майно за ОСОБА_1 у реєстрі відсутні.

З акту державного виконавця від 21.02.2014
року встановлено, що виходом за
адресою: АДРЕСА_1, рухомого майна, яке
належить боржнику ОСОБА_5 на праві
власності, на момент перевірки не
виявлено.

Постановою державного виконавця від
24.02.2014 року накладено арешт на
оголошено розшук майна боржника ОСОБА_5
- автомобіля марки «Mitsubishi», модель Lancer
2.0, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року
випуску, вилучити комплект ключів від
цього автомобіля та свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу.

З урахуванням вимог ст. 385 ЦПК України
суд вважає, що строк для звернення зі
скаргою до суду ОСОБА_5 було пропущено з
поважної причини, а тому він підлягає
поновленню.

Таким чином, враховуючи, що оскаржувана
постанова про накладення арешту та
розшук майна боржника прийнята
відповідно до закону та в межах
повноважень державного виконавця,
оскільки такі дії були направлені на
виконання рішення суду, яке набрало
законної сили, та про яке було відомо
ОСОБА_5, як стороні у справі про
стягнення аліментів, тому скарга є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. 383-387 ЦПК України

УХВАЛИВ

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до
суду.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії
державного виконавця відділу ДВС
Куйбишевського районного управління
юстиції у м. Донецьку - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя