АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 213/3844/13-ц 22-ц/774/61/К/14
Справа № 213/3844/13-ц
Головуючий у І інстанції
Провадження 22-ц/774/61/К/14
Доповідач: Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.,

суддів - Остапенко В.О., Савіної Г.О.,

при секретарі - Абрамян Н.Л.

за участі: представника відповідача
Публічного акціонерного товариства
«Арселор Міттал Кривий Ріг» та
представника Директора Департаменту з
персоналу ПАТ «АрселорМіттал Кривий
Ріг» Єфимчук Ірини Петрівни -
Майстренко Олександра Сергійовича

представника позивача ОСОБА_6 та
представника третьої особи - Первинної
профспілкової організації профспілки
трудящих металургійної та
гірничовидобувної промисловості
України Публічного акціонерного
товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг»
- Панадій Світлани Вікторівни

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг»
та Директора Департаменту з персоналу
ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на
рішення Інгулецького районного суду м.
Кривого Рогу від 08 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства «Арселор
Міттал Кривий Ріг», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на боці позивача - Первинна
профспілкова організація профспілки
трудящих металургійної та
гірничовидобувної промисловості
України Публічного акціонерного
товариства «Арселор Міттал Кривий
Ріг», про поновлення на роботі і
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_6
звернувся до Публічного акціонерного
товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг"
(далі - ПАТ "АМКР") з позовом про
поновлення його на роботі і стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що 29.05.2002 року він був
прийнятий на роботу на ВАТ
"Криворіжсталь" (правонаступник ПАТ
"АМКР"). Під час своєї трудової
діяльності він переводився на інші
роботи та останньою його роботою була
робота оператора коптильної установки
5-го розряду дільниці виробництва
кулінарних і копчених виробів куща
їдальні №9 управління громадського
харчування і торгівлі департаменту з
персоналу.

05.08.2013 року згідно наказу № 823/л "Про
звільнення у в зв'язку з скороченням
штату ОСОБА_6" (далі - наказ 823/л) він був
звільнений у в зв'язку зі скороченням
штату та відмовою від переводу на
запропоновані вакантні місця на
підприємстві.

Позивач вважає своє звільнення не
законним, так як наказ № 401 від 26.03.2013
оку. «Про внесення змін до
організаційної структури
підприємства» (Далі за текстом - Наказ
№ 401) та наказ № 540 «Про вивільнення
працівників» (Далі за текстом - Наказ №
540), які були підставою для його
звільнення, виданні з порушенням норм
законодавства та колективного
договору, а саме: порушені п. 2.15
Галузевої угоди
гірничо-металургійного комплексу
України на 2011-2012 роки, ст. 13 Конвенції
МОП № 158 "Про припинення трудових
відносин з ініціативи роботодавця", ст.
22 Закону України "Про професійні
спілки, їх права та гарантії
діяльності", ст. 39 Закону України "Про
зайнятість населення", п. 4.1, 9.6
Колективного договору ПАТ "АМКР на
2007-2008роки. Посилаючись на
вищезазначені порушення зазначає, що
відповідач не проінформував первинну
профспілкову організацію, членом якої
він є, про намічуване звільнення та не
провів консультації з профспілками про
заходи щодо запобігання звільнення
працівників чи зведення їх кількості
до мінімуму.

Крім того, посилається на порушення
відповідачем вимог ст. 39 Закону України
"Про зайнятість населення" та зазначає,
що залучення відповідачем Товариства з
обмеженої відповідальністю
"КорпусГрупп комтек" (далі - ТОВ
"КорпусГрупп Комтек)" до виконання
функцій з харчування працівників,
проведено без згоди виборного органу
первинної профспілкової організації.

Вважаючи своє звільнення незаконним,
позивач просить суд визнати незаконним
та скасувати наказ № 823/л, поновити його
на роботі та ПАТ "АМКР" оператора
коптильної установки 5-го розряду
дільниці виробництва кулінарних і
копчених виробів куща їдальні № 9
управління громадського харчування і
торгівлі департаменту з персоналу,
стягнути на його користь заробітну
плату за час вимушеного прогулу у
розмірі 5452,57 грн., допустити негайне
виконання рішення суду в частині
поновлення його на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в межах суми платежу за один
місяць та покласти на службову особу,
винну в незаконному звільненні,
обов'язок покрити шкоду, заподіяну
підприємству в зв'язку з оплатою часу
вимушеного прогулу.

Рішенням Інгулецького районного суду
м. Кривого Рогу від 08 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_6 до ПАТ "АМКР" про
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу задоволені: визнано незаконним
наказ № 823/л, від 05.08.13 року про
звільнення з підприємства за
скороченням штату, ОСОБА_6 поновлено на
роботі на ПАТ «АМКР» оператором
коптильної установки 5-го розряду
дільниці виробництва куща їдальні №9
управління громадського харчування і
торгівлі департаменту з персоналу,
стягнуто з ПАТ «АМКР» на користь ОСОБА_6
заробітну за час вимушеного прогулу в
розмірі 9693,46 грн., допущено негайне
виконання судового рішення в частині
поновлення ОСОБА_6 на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в межах суми за один
місяць.

Не погоджуючись з рішення суду, в
апеляційній скарзі відповідач та
Департамент з персоналу ПАТ "АМКР",
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
неповне з'ясування обставин справи, що
мають значення для вирішення справи,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
позивачу відмовити в повному обсязі,
оскільки судом не взято до уваги, що
видання наказу про скорочення посади
позивача та його звільнення здійснено
відповідачем в межах його компетенції,
вивільнення ОСОБА_6 відбулось у
відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпПУ та
за наявності необґрунтованої відмови
профспілки в наданні згоди на
звільнення позивача.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
позивач працював у відповідача
оператором коптильної установки 5-го
розряду управління громадського
харчування і торгівлі департаменту з
персоналу.

05.08.13 року згідно наказу №823/л він був
звільнений за скороченням штату,
підставою для видання наказу про
звільнення ОСОБА_6 був наказ по
підприємству № 401 від 26.03.13 року "Про
внесення змін до організаційної
структури управління підприємства",
яким передбачалось виключення зі
штатного розкладу та організаційної
структури управління підприємства ПАТ
"АМКР" управління громадського
харчування і торгівлі департаменту з
персоналу (далі - УГХіТ) загальною
чисельністю 582 одиниць. Цим наказом
зазначалась причина виключення УГХіТ з
організаційної структури підприємства
та скорочення штату працівників, яка
полягала в передачі непрофільних для
гірничо-металургійного підприємства
функцій з харчування працівників та
передбачалось, що функції з харчування
працівників передаються ТОВ
"КорпусГрупп Комтек", яке стало
переможцем тендеру на надання цих
послуг.

Даним наказом передбачалась
можливість за згодою працівників їх
звільнення за п. 5 ст. 36 КЗпПУ по
переводу на роботу до ТОВ «КорпусГрупп
Комтек», а також грошові виплати за
рахунок власника особам, які виявили
бажання звільнитися по переводу до ТОВ
«КорпусГрупп Комтек».

Оцінюючи наказ № 401, суд зазначає, що
він був виданий роботодавцем у
відповідності до вимог ч. 3 ст. 64 ГКУ, яка
передбачає, що підприємство самостійно
визначає свою організаційну структуру,
встановлює чисельність працівників та
штатний розпис.

За приписами ч.2 ст. 65 ГКУ власник
здійснює свої права щодо управління
підприємством безпосередньо або через
уповноважені ним органи відповідно до
статуту підприємства.

Відповідно до п. 8.4.1 Статут ПАТ "АМКР"
одноособовим виконавчим органом
підприємства є генеральний директор
підприємства, який здійснює управління
поточною діяльністю підприємства та до
компетенції якого належить виконання
питань пов'язаних з поточною
діяльністю товариства.

Аналізуючи вимоги ст. 64, 65 ГКУ та
положення Статуту ПАТ "АМКР", суд
приходить до висновку, що рішення щодо
внесення змін до організаційної
структури підприємства одноособово
приймає генеральний директор, який
представляє виконавчий орган
юридичної особи. Ні законодавство, ні
Статут ПАТ "АМКР" не передбачають
необхідності погодження питання щодо
запровадження змін в організаційній
структури підприємства з профспілками,
тому колегія судів вважає, що судом
першої інстанції зроблений
неправильний висновок стосовно
необхідності отримання роботодавцем
згоди профспілки на внесення змін в
організаційну структуру підприємства
та на погодження з профспілками
відповідно наказу №401.

Суд першої інстанції вдався до
обговорення питання щодо доцільності
скорочення посади позивача, доводів
позивача стосовно того, що на його
думку, його функції передані в ТОВ
"КорпусГрупп Комтек", не застосувавши
вимоги ч. 3 ст. 64, 65 ГКУ, відповідно до
яких право самостійного вирішення
питання організаційної структури,
чисельності та штату працівників
належить тільки власнику підприємства
або уповноваженому ним органу.

В рішенні суду знайшли підтримку
доводи позивача стосовно порушення
відповідачем при виданні наказу про
звільнення вимог ст. 22 Закону України
"Про професійні спілки, їх права та
гарантії діяльності" (далі - Закон "Про
профспілки"), ст. 13 Конвенції МОП №158
"Про припинення трудових відносин з
ініціативи роботодавця 1982 р." (далі -
Конвенція МОП), п. 2.15 Галузевої угоди
гірничо-металургійного комплексу
України на 2011-2012р., яка є чинною (далі -
Галузева угода) стосовно інформування
роботодавцем профспілкові організації
про намічувані звільнення працівників
та обговорення і проведення
консультацій з профспілками про заходи
щодо запобігання звільненню
працівників.

Однак, судом не надана належна оцінка
доказам, наданим відповідачем стосовно
того, що листом № 765 від 14.03.13 року
відповідач проінформував
профспілковий комітет профспілки,
членом якої є позивач, про причини щодо
необхідності ліквідації УГХіТ,
кількості працівників та посад, яких
стосується ліквідація.

Враховуючи, що звільнення позивача
відбулось 05.08.13р., колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач
дотримався трьох місячного строку
повідомлення профспілок про
намічувані звільнення позивача, тим
самим не порушивши вимоги ст. 22 ЗУ "Про
профспілки", п. 2.15 Галузевої угоди та
конвенції МОП, яка не передбачає
конкретного строку повідомлення.

Що стосується висновку суду про не
проведення консультацій роботодавця з
профспілковою організацією,
спрямованих на зменшення кількості
звільняючих працівників, то даний факт
не був предметом дослідження, тому цей
висновок суду не відповідає фактичним
обставинам справи.

Відповідач листами №792 від 15.03.13 року та
№935 від 22.03.13 року пропонував
проведення консультацій стосовно
питання вивільнення працівників,
однак, профспілкова організація, яка є
третьою особою по даній справі,
відмовилась від проведення
консультацій, що зазначено листами
ПК-207 від 15.03.13 року та ПК-232 від 25.03.13 року
Судом не надана належна оцінка цим
доказам.

Крім того, суд застосував
вищезазначені нормативні акти не
зважаючи на те, що вони не регулюють
трудові відносини, які склалися між
позивачем та відповідачем.

Суд першої інстанції в своєму рішенні
зазначив, що судом встановлено
порушення відповідачем вимог ст. 39
Закону України "Про зайнятість
населення", однак, приходячи до цього
висновку суд не застосував вимоги ст.
14.1.183 Податкового кодексу України, не
надав оцінки договору №1450 від 22.04.2013
року, укладеному між ТОВ "КорпусГрупп
Комтек" та ПАТ "АМКР", в зв'язку з чим
прийшов до невірного висновку, що ТОВ
"КорпусГрупп Комтек" надає послуги з
надання персоналу.

Відповідно до зазначених норм
законодавства та оцінюючи надані
документи, судова колегія прийшла до
висновку, що між відповідачем та ТОВ
"КорпусГрупп Комтек" існує
цивільно-правовий договір підряду,
тому суд зробив невірну оцінку
існуючим взаємовідносинам, що призвело
до неправильних висновків суду.

Суд не надав належної оцінки
обставинам, пов'язаним з предметом
спору, а саме поза увагою суду
залишилось питання стосовно того чи
мали місце зміни в організації
виробництва праці, зокрема скорочення
штату працівників, чи додержано
роботодавцем норм закону, що регулюють
вивільнення працівника, чи є докази
того, що працівник відмовився від
переведення на іншу роботу.

Аналізуючи ці обставини, колегія
суддів приходить до висновку, що у
відповідача відповідно до наказу №401
відбулися зміни в організаційній
структурі підприємства, а саме: УГХіТ
було виведено з організаційної
структури підприємства, скасовані усі
посади, що були передбачені штатним
розкладом цієї структури у кількості 582
одиниці. Зміни в організації
виробництва позначилися в тому, що
функції з харчування працівників були
передані іншому підприємству, з яким
позивач уклав договір на надання
послуг з харчування з ТОВ "КорпусГрупп
Комтек".

Відповідно до умов даного договору ТОВ
"КорпусГрупп Комтек" гарантувало
прийом працівників УГХіТ по переводу
на це підприємство.

Порядок вивільнення працівників
регулюється ст. 49-2 КЗпПУ.

Колегія суддів надає оцінку доказам
стосовно вивільнення позивача та
приходить до висновку, що позивач був
попереджений про наступне вивільнення
24.04.13 року відповідно до "Попередження
про заплановане звільнення з
пропозицією іншої роботи № 41" від 24.04.2013
року, а звільнений відповідно до наказу
№823/л 05.08.13 року, тобто відповідач у
відповідності до абз. 1 ст. 49-2 КЗпПУ
додержав 2 місячний строк попередження
працівника про його можливе
звільнення. Враховуючи, що всі посади
працівників в УГХіТ були скасовані в
результаті ліквідації цього
структурного підрозділу, ніхто з
працівників не залишився працювати на
попередній роботи, тому у позивача не
було переважного права на залишення на
роботі.

Відповідно до абз. 3 ст. 49-2 КЗпПУ власник
або уповноважений ним орган одночасно
з попередженням про вивільнення
пропонує працівникові роботу на
підприємстві. При відсутності роботи
за відповідною професією чи
спеціальністю, а також в разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу, працівник, за свої розсудом,
звертається за допомогою до державної
служби зайнятості або
працевлаштовується самостійно.

Оцінюючи докази, надані в
підтвердження факту дотримання
відповідачем порядку вивільнення,
колегія суддів прийшла до висновку, що
ПАТ "АМКР" виконало згідно закону,
покладений на нього обов'язок
прийняття заходів щодо
працевлаштування позивача з метою
уникнення його звільнення за
скороченням штату.

Одночасно з попередженням про
намічуване вивільнення позивачу тричі
пропонувалась робота в ТОВ
"КорпусГрупп Комтек" зі збереженням
існуючого рівня заробітної плати та
пільг і компенсацій, передбачених
Колективним договором ПАТ "АМКР" на
протязі одного року та виплатою
грошової компенсації залежно від стажу
роботи працівника, за умови його
переведення по п. 5 ст. 36 КЗпПУ. Крім
того, позивачу пропонувалась інша
робота на підприємстві, в тому числі з
можливістю перепідготовки. Однак
позивач відповідної заяви не підписав,
тим самим відмовившись від переведення

З огляду на вищезазначене колегія
суддів вважає, що порядок вивільнення
відповідачем не порушений.

Позивач відмовився від переведення на
запропоновані вакантні місця, як на
самому підприємстві, так і у ТОВ
"КорпусГрупп Комтек".

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що відповідач не мав права на
звільнення позивача, так як не отримав
згоду виборного органу первинної
організації профспілки, так як відмова
в наданні згоди на звільнення була
обґрунтованою і відповідач не згоден
тільки з мотивами відмови. При цьому
посилається на п. 15 Постанови Пленуму
ВСУ від 1992р. №9 "Про практику розгляду
судами трудових спорів" та зазначає, що
відмова профспілкового органу в згоді
на звільнення є підставою для
поновлення працівника на роботі.

Судом при оцінці цих обставин не
враховані вимоги ч.7 ст. 43 КЗпПУ, яка
передбачає, що рішення виборного
органу первинної профспілкової
організації про відмову в наданні
згоди на розірвання трудового договору
повинно бути обґрунтованим. У разі якщо
в рішенні немає обґрунтування відмови
в наданні згоди на розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган має право
звільнити працівника без згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації.

Зазначена норма КЗпПУ передбачає право
власника звільнити працівника без
згоди виборного органу профспілкової
організації, якщо відмова в наданні
згоди на звільнення працівника була
необґрунтованою.

Під обґрунтованою відмовою
профспілкового органу слід розуміти
таку думку, яка ґрунтується на
відповідних нормах трудового
законодавства.

Необґрунтованою відмовою
профспілкового органу вважається
відмова, якщо в рішенні профспілки не
має посилань на порушення роботодавцем
норм трудового законодавства щодо
підстав і порядку вивільнення
працівника.

Колегія суддів, надаючи оцінку рішенню
виборного органу профспілки, яким
відмовлено в наданні згоди на
звільнення позивача (протокол №166 від
18.07.2013р.), прийшла до висновку, що в
рішенні профспілка посилається на
нормативні акти, які не регулюють
правовідносини між позивачем та
відповідачем, а стосуються відносин
між відповідачем та профспілкою.
Рішення профспілки не містить посилань
на порушення відповідачем п. 1ст. 40
КЗпПУ та ст. 49-2 КЗпПУ, тому колегія
суддів вважає, що відповідач не отримав
обґрунтованої відмови в наданні згоди
на звільнення позивача.

Колегія суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги про те, що
відповідачу належить право надання
оцінки обґрунтування відмови
профспілки в наданні згоди на
звільнення працівника, так як йому
належить право на звільнення
працівника за ініціативою роботодавця.

Аналізуючи доводи представників
позивача та третьої особи щодо підпису
наказу про звільнення позивача не
уповноваженню особою, судова колегія
прийшла до висновку, що наказ
підписаний директором департаменту з
персоналу, яка мала відповідні
повноваження.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції при вирішенні
спору не з'ясував всіх обставин, які
мають значення для вирішення спору та
допустив порушення норм матеріального
права, а висновок про незаконність
звільнення ОСОБА_6 не відповідає
обставинам справи. Тому апеляційні
скарги відповідача та Директора
Департаменту з персоналу ПАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» підлягають
задоволенню, а рішення суду від -
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України.

Керуючись
ст.,ст.303,307, 309, 313,314, 316 ЦПК України
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Арселор
Міттал Кривий Ріг» та Директора
Департаменту з персоналу ПАТ
«АрселорМіттал Кривий
Ріг»задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду м.
Кривого Рогу від 08 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
«Арселор Міттал Кривий Ріг», третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на боці позивача -
Первинна профспілкова організація
профспілки трудящих металургійної та
гірничовидобувної промисловості
України Публічного акціонерного
товариства «Арселор Міттал Кривий
Ріг», про поновлення на роботі і
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення набирає законної
сили з моменту його проголошення, але
може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної
сили.

Головуючий:

Судді: