Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/3106/14
Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Каракуші К.В.

Стрелець Л.Г.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 03 червня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до Запорізького
державного підприємства «Радіоприлад»
про поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом до
Запорізького державного підприємства
«Радіоприлад» (далі - ЗДП
«Радіоприлад»).

У позові зазначалось, що 27 січня 2014 року
наказом №12-к позивача було звільнено з
посади начальника управління
режимно-секретної діяльності -
начальника відділу 101. Позивач вважає
своє звільнення незаконним та таким, що
не відповідає вимогам законодавства.
Наказами директора №4 та №6 від 20.01.2014
року його було відсторонено від
виконання трудових обов'язків зі
збереженням ним заробітної плати та
винесено догану на підставі висновків
скликаної директором технічної
комісії підприємства, яка розглядала
питання щодо невиконання договірних
обов'язків з боку НТЦ «Квант», останній
повинен був ще у 2012 році провести
експертизу для подальшого отримання
підприємством ліцензії на
криптографічний захист інформації.
Позивач вважає, що дані питання є
юридично-правовими, оскільки
передбачають претензійну роботу, та не
відноситься до його службових
обов'язків. Крім того, 27.01.2014 року за
ініціативою директора ОСОБА_4 на
робочій групі розглядалося питання
щодо неправомірності вивезення ним
влітку 2012 року залишків тротуарної
плитки з території ЗДП «Радіоприлад»,
за результатами якої голова профспілки
ОСОБА_5 запропонувала звільнити ОСОБА_3
за систематичне невиконання своїх
трудових обов'язків.

Посилаючись на те, що вказане
дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення застосовано неправомірно,
просив суд поновити його на роботі на
раніше займаній посаді, стягнути з
відповідача заробітну плату за час
вимушеного прогулу виходячи з розміру
середньоденного заробітку - 192 грн. та
моральну шкоду - 30 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 03
червня 2014 року позов залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Як убачається з матеріалів справи, на
підставі наказу №45к від 10 березня 2000
року ОСОБА_3 було призначено на посаду
начальника Управління
режимно-секретної діяльності (далі -
УРСД) - начальником відділу 101 (а.с.37).

Посадові обов'язки ОСОБА_3 встановлені
на підставі посадової інструкції
начальника Управління
режимно-секретної діяльності (а.с.32-36).

Наказом директора ЗДП
«Радіоприлад» за №6 к від 20 січня 2014
року ОСОБА_3 оголошено догану за не
організацію та не забезпечення
підготовки документів для отримання
дозволу на провадження діяльності
пов'язаною з державною таємницею -
ліцензії на право проведення робіт в
галузі криптографічного захисту
інформації (а.с.41). Підставою для
внесення догани послугував витяг із
протоколу наради технічної комісії за
№25 від 20 січня 2014 року (а.с.43).

Крім того, наказом директора ЗДП
«Радіоприлад» за №4 к від 20 січня 2014
року ОСОБА_3 відсторонено тимчасово
строком на один місяць від виконання
обов'язків начальника УРСД - начальника
відділу 101 з 20 січня 2014 року із
збереженням заробітної плати на період
відсторонення (а.с.40).

Наказом директора ЗДП
«Радіоприлад» за №12 к від 27 січня 2014
року, який погоджено з профспілковим
комітетом, ОСОБА_3 звільнено з роботи на
підставі п.3 ст.40 КЗпП України за
систематичне невиконання обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
(а.с.84). Підставою послугували акт
робочої групи від 27 січня 2014 року
(а.с.70-71).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
факт систематичного не виконання
позивачем без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором є доведеним і тому
дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення з роботи є обґрунтованим та
застосоване у межах строку накладення.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками місцевого суду,
виходячи з наступного.

Підставою для застосування п. 3 ст.40
КЗпП України є систематичне
невиконання працівником трудових
обов'язків. Легальне тлумачення
систематичності невиконання
працівником трудових обов'язків було
спочатку дане роз'яснення Держкомпраці
СРСР і Секретаріату ВЦРПС «Про деякі
питання, пов'язані із застосуванням
законодавства про трудову дисципліну»
(п.3.2). Такими, що систематично порушують
трудову дисципліну, були визнані
працівники, які мають дисциплінарне
або громадське стягнення за порушення
трудової дисципліни та порушили її
знову протягом року з дня застосування
стягнення за перше порушення.
Дисциплінарні та громадські стягнення
погашаються, якщо протягом року після
їх застосування працівник не порушив
дисципліну знову (ст.151 КЗпП). Якщо
дисциплінарне чи громадське стягнення
не погашене часом або не зняте до
закінчення встановленого річного
строку, порушення трудової дисципліни
працівником дає підставу його
звільнення за п.3 ст.40 КЗпП. Оскільки
чинність згаданого роз'яснення поняття
системності невиконання трудових
обов'язків може бути піддана сумніву,
Пленум Верховного Суду України в п.23
постанови «Про практику розгляду
судами трудових спорів» №9 від 6
листопада 1992 року дав таке ж тлумачення
систематичності.

Як вбачається із наказу відповідача за
№6к від 20 січня 2014 року ОСОБА_3
оголошено догану за неналежну
організацію та не забезпечення
підготовки документів для отримання
дозволу на провадження діяльності
пов'язаною з державною таємницею -
ліцензії на право проведення робіт в
галузі криптографічного захисту
інформації. Цього ж дня наказом
відповідача за №4к ОСОБА_3 відсторонено
від виконання своїх посадових
обов'язків строком на один місяць.
Таким чином, відповідач, діючи в межах
наданих йому повноважень, вжив заходів
до тимчасового припинення виконання
позивачем своїх трудових обов'язків.

27 січня 2014 року відповідач наказом за
№12к звільнив ОСОБА_3 з роботи на
підставі п.3 ст.40 , встановивши в діях
ОСОБА_3 систематичність невиконання
своїх трудових обов'язків, а саме:

-не направлення своєчасного до органів
СБУ листа для скасування допуску до
державної таємниці звільненого з
роботи головного бухгалтера
підприємства,

- неефективного планування графіків
виходу на роботу працівників відділу;

- не забезпечення належного контролю за
дотриманням пропускного та внутрішньо
- об'єктного режиму (самостійне рішення
про вивезення тротуарної плитки у
травні 2012 року).

Поняття систематичності невиконання
посадових обов'язків полягає у тому, що
працівник, який має дисциплінарне або
громадське стягнення за порушення
трудової дисципліни порушив її знову
протягом року з дня застосування
стягнення за перше порушення.

Проте, суд першої інстанції
відмовляючи у позові, не зважив на те,
що ОСОБА_3, маючи дисциплінарне
стягнення у вигляді догани від 20 січня
2014 року, цього ж дня був відсторонений
від роботи і тому виявленні 27 січня 2014
року випадки неналежного виконання
своїх посадових обов'язків ОСОБА_3, що
мали місце до оголошення догани і
відсторонення його від роботи, не
можуть слугувати підставою для
застосування п.3 ст.40 КЗпП, оскільки не
узгоджуються із самим поняттям
систематичності невиконання посадових
обов'язків передбаченого наведеним
приписом закону.

Таким чином, зважуючи на те, що ОСОБА_3 20
січня 2014 року було відсторонено від
роботи і йому було оголошено догану,
він фактично був позбавлений
можливості скоїти наступний
дисциплінарний проступок.

Твердження представника відповідача
про те, що позивач скоїв новий
проступок відразу після оголошення
йому догани 20 січня 2014 року, але до
відсторонення його від роботи, і це
порушення полягало у несвоєчасному
переданні листа про скасування допуску
звільненого ще 20 грудня 2013 року
головного бухгалтера ОСОБА_6, є
необґрунтованим виходячи з такого.

20 січня 2014 року наказом відповідача за
№4к ОСОБА_3 відсторонено від виконання
своїх посадових обов'язків строком на
один місяць. Наказом відповідача за №6к
від 20 січня 2014 року ОСОБА_3 оголошено
догану. З вказаними наказами ОСОБА_3
ознайомлено під розпис цього ж дня

Посилання представника відповідача
про те, що відсторонення від роботи
відбулось у другій половині дня, а
несвоєчасне направлення відповідного
листа до органів СБУ здійснено ОСОБА_3 у
першій половині цього дня, тобто після
догани, але до відсторонення від роботи
ґрунтуються на припущеннях, оскільки
жодних даних про час ознайомлення
ОСОБА_3 з відповідними наказами останні
не містять. Крім того, реєстраційні
номера вказаних наказів (№4к та №6к)
свідчать про протилежну хронологію, а
саме, спочатку ОСОБА_3 було
відсторонено від роботи, а потім
оголошено догану.

Таким чином, судова колегія вважає, що
наказ ЗДП «Радіоприлад» за №12к від 27
січня 2014 року про звільнення ОСОБА_3 за
систематичне невиконання трудових
обов'язків, за умови відсторонення
останнього від роботи 20 січня 2014 року і
оголошення цього ж дня догани, не
відповідає підставі, що передбачена п.3
ст.40 КЗпП України, тому цей наказ є
незаконним.

А отже, звільнення ОСОБА_3 проведено з
порушенням КЗпП України, тому є всі
підстави для визнання незаконним
такого звільнення, поновлення його на
попередньому місці роботи та стягнення
на його користь середнього заробітку
за весь час вимушеного прогулу у
відповідності до статті 235 КЗпП
України.

За змістом ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

При обрахуванні середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, необхідно
керуватися Постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 8 лютого 1995
року "Про затвердження порядку
обчислення середньої заробітної
плати».

Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України "Про оплату праці" за правилами,
передбаченими Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100. З урахуванням цих норм і зокрема
абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна
заробітна плата за час вимушеного
прогулу працівника обчислюється
виходячи з виплат за останні два
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана виплата, тобто,
що передують дню звільнення працівника
з роботи.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку
основою для визначення загальної суми
заробітку, що підлягає виплаті за час
вимушеного прогулу, є середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
працівника, яка згідно з п. 8 цього
Порядку визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством - календарних днів за
цей період.

Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику, здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8
Порядку).

Вимушений прогул ОСОБА_3 складає 108
робочих днів (з 28 січня по 08 липня 2014
року), а його середньоденний заробіток
становить 192 грн.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 28
січня 2014 року по 08 липня 2014 року, у сумі
20736 грн. без урахування утримання
податків та інших обов'язкових
платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Оскільки звільнення визнано
незаконним, позивач на підставі ст. 237-1
КЗпП України має право на
відшкодування моральної шкоди і
враховуючи, що його трудові права
поновлено, то виходячи із засад
розумності і справедливості, колегія
суддів вважає за доцільне стягнути на
користь позивача 500 грн. моральної
шкоди.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з порушенням
норм матеріального права, тому
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 а
саме: поновлення його на посаді
начальника УРСД - начальника відділу 101
з 28 січня 2014 року, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
сумі 20736 грн. та 500 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо
суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Ураховуючи це та обставину того, що при
зверненні ОСОБА_3 до суду з даним
позовом був звільнений від сплати
судового збору у силу положень п. 1 ч. 1
ст. 5 Закону України "Про судовий збір",
несплачена сума судового збору у
розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає
стягненню з відповідача на користь
держави.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4,
314, 316, 317, 367 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 03
червня 2014 року по цій справі скасувати,
ухвалити нове.

Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника
Управління режимно-секретної
діяльності - начальником відділу 101
Запорізького державного підприємства
«Радіоприлад».

Стягнути з Запорізького державного
підприємства «Радіоприлад» на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 28 січня
2014 року по 08 липня 2014 року у сумі 20736 грн
(двадцять тисяч сімсот тридцять шість)
без урахування утримання податків та
інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Запорізького державного
підприємства «Радіоприлад» на користь
ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у
сумі 500 (п'ятсот) грн.

Стягнути з Запорізького державного
підприємства «Радіоприлад» на користь
держави 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три)
судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі
ОСОБА_3 підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте воно
може бути оскаржено протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: