Справа № 646/9507/13-ц
№ 2/646/147/2014
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2014 року

Червонозаводський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого - Олізаренко С.М.,

за участю секретарів - Кочуковій О.П.,
Пономаренко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору міни квартири
удаваним правочином та визнання його
договором міни з доплатою, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2013р. ОСОБА_1 звернулася до суду
вищевказаним з позовом, в якому просила
визнати договір міни квартири від
28.08.1995р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
удаваним правочином (далі - спірний
договір) та визнати цей договір
договором міни з доплатою в сумі,
еквівалентній 3000 доларів США.

Ухвалою суду від 05.12.2013р. за клопотанням
ОСОБА_1 ОСОБА_2 залучений до участі у
справі у якості співпозивача.

В обґрунтування позову позивачі
послалися на те, що з 05.05.1989р. ОСОБА_1
перебувала в шлюбі з відповідачем
ОСОБА_3, проживала та вела з ним спільне
господарство за адресою: АДРЕСА_1.
Вказану квартиру ОСОБА_3 приватизував у
1993р. та у 1995р. запропонував її обміняти
на 2-кімнатну приватизовану квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_2, що
належала ОСОБА_4 Оскільки у ОСОБА_3 не
було 3000 доларів США на доплату за обмін
вказаної квартири, ОСОБА_1 за власні
кошти придбала 3000 доларів США, які
разом з ОСОБА_3 передали ОСОБА_4 у якості
доплати за обмін квартир. Оскільки в
договорі міни без відома позивача не
було зазначено про вищевказану
доплату, просила визнати його удаваним
правочином та договором міни з
доплатою.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання,
призначене на 16.01.2014р., не з'явилася,
заявивши клопотання через свого
представника про відкладення розгляду
справи через її хворобу. Разом з тим,
зважаючи на передбачені законом строки
розгляду цивільних справ, а також на те,
що справа перебуває в провадженні суду
з 23.10.2013р., судове засідання по справі
відкладалося 14.11.2013р. через неявку
сторін, 26.12.2013 за клопотанням позивача
та її представника, при цьому в судових
засіданнях від 05.12.2013р. та 26.12.2013р.
позивач ОСОБА_1 приймала участь, з метою
забезпечення розумного строку
розгляду даної цивільної справи, а
також враховуючи, що право участі
позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні
забезпечено через її представника, суд
ухвалив закінчити розгляд справи за
відсутності ОСОБА_1, належним чином
повідомленої про час та дату судового
засідання.

Позивач ОСОБА_6, залучений до участі у
справі ухвалою суду від 05.12.2013р., в
судове засідання не з'явився, причини
неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_7,
підтримав позов, з підстав, в ньому
викладених, та просив його
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову
заперечував та пояснив, що квартира за
адресою: АДРЕСА_1, належала йому на
праві особистої власності, оскільки
була ним отримана в процесі
приватизації. Через деякий час ОСОБА_4,
якому належала на праві особистої
власності 2-кімнатна приватизована
квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_2, запропонував здійснити їх
обмін. Оскільки квартира ОСОБА_4
перебувала у майже нежилому стані
через необхідність капітального
ремонту, а квартира ОСОБА_3 була
відремонтована та мала зручне
розташування, обмін був здійснений без
доплати.

Відповідач ОСОБА_4 проти позову
заперечував та надав суду пояснення,
аналогічні поясненням відповідача
ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_5 -
адвокат ОСОБА_9 - проти задоволення
позову заперечував, посилаючись на
дотримання нотаріусом закону під час
посвідчення спірного правочину.
Наполягав, що спірний договір міни був
здійснений без доплати. В
обґрунтування заперечень надав суду
для огляду оригінал нотаріальної
справи, завірену копію якої також надав
для долучення.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши доводи
позовної заяви та надані сторонами
докази, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦК УРСР (в
ред..1963р.), який діяв на час виникнення
спірних відносин, угода, укладена
внаслідок обману, насильства, погрози,
зловмисної угоди представника однієї
сторони з другою стороною, а також
угода, яку громадянин був змушений
укласти на вкрай невигідних для себе
умовах внаслідок збігу тяжких обставин
може бути визнана недійсною за позовом
потерпілого або за позовом державної
чи громадської організації.

Правочин, вчинений під впливом обману -
це такий правочин, в якому сторона, що
його уклала, була навмисно введена в
оману іншою стороною відносно її
предмета чи інших істотних умов і
тільки в результаті цього уклала
невигідний для себе правочин.

Таким чином, зі змісту вказаної норми
випливає, що позовні вимоги про
визнання правочину недійсним на
підставі ст..57 ЦК УРСР (в ред..1963р.)
можуть бути задоволені лише за
доведеності факту обману та
безпосереднього його впливу на
волевиявлення сторін укласти договір
на вкрай невигідних умовах.

Відповідно до ч.2 ст.58 ЦК УРСР (в
ред..1963р.) ЦК УРСР, якщо угода укладена з
метою приховати іншу угоду (удавана
угода), то застосовуються правила, що
регулюють ту угоду, яку сторони дійсно
мали на увазі.

За договором міни між сторонами
провадиться обмін одного майна на інше.
Кожний з тих, хто бере участь у міні,
вважається продавцем того майна, яке
він дає в обмін, і покупцем майна, яке
він одержує (ст. 241 ЦК УРСР в ред. 1963р.)

До договору міни застосовуються
відповідно правила про договір
купівлі-продажу, якщо інше не випливає
з змісту відносин сторін. (ст.242 ЦК УРСР
в ред. 1963р.)

Статтею 227 ЦК ЦК УРСР в ред. 1963р.
встановлено письмову нотаріально
посвідчену форму договору
купівлі-продажу, якщо хоча б однією з
сторін договору є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 цього
Кодексу).

Недодержання простої письмової форми,
що вимагається законом (стаття 44 цього
Кодексу), позбавляє сторони права в
разі спору посилатися для
підтвердження угоди на показання
свідків.

Судом встановлено і визнано сторонами
по справі, що 28.08.1995р. між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 було укладено договір міни
квартир за адресою: АДРЕСА_1, та за
адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до
вказаного договору в особисту
власність ОСОБА_3 перейшла квартира
АДРЕСА_2, а в особисту власність ОСОБА_4
перейшла квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Як вбачається з умов спірного договору,
квартира АДРЕСА_1, належала ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого Харківським міським
центром приватизації державного
житлового фонду 10.12.1993р. та
зареєстрованому в ХМ БТІ 16.12.1993р.
Квартира АДРЕСА_2, належала ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого Харківським міським
центром приватизації державного
житлового фонду 19.07.1993р. та
зареєстрованому в ХМ БТІ 23.07.1993р. (а.с.6)

Відповідно до п.5 договору міна
проведена без доплати. (а.с.6)

Вказані обставини підтверджуються
також матеріалами витребуваної судом
нотаріальної справи (а.с.127-133).

Крім того, відповідачі в судовому
засіданні надали суду пояснення, що
вони вірно розуміли суть добровільно
укладеного ними договору міни,
передбачали саме ті умови і наслідки,
які в ньому зазначені, та бажали
досягнути їх настання.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Червонозаводського районного
суду від 11.04.2012р. відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 у
визнанні її права власності на
квартиру АДРЕСА_1. Судом встановлено,
що вказана квартира є особистою
власністю ОСОБА_3 (а.с. 32-35)

Вказане рішення суду набрало законної
сили відповідно до ухвали апеляційного
суду Харківської області від 30.07.2012р.
(а.с.82-86)

Відповідно до ст..10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

З метою реалізації принципу
змагальності судом неодноразово
роз'яснювалось особам, які беруть
участь у справі, положення ст..10 ЦПК
України, їх права та обов'язки, наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій. Разом з тим, позивачами так і не
було доведено суду факту порушення їх
права відповідачами по справі,
оскільки сторони визнали, що між між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відбувся факт міни
квартир за адресою: АДРЕСА_1, та за
адресою: АДРЕСА_2. Тобто сторони угоди
досягли реального настання саме тих
наслідків, які були передбачені
спірним договором, факт введення
будь-кого з сторін в оману стосовно
предмету правочину чи інших його
суттєвих умов, відповідно до вимог
ст..ст.10, 60 ЦПК України в судовому
засіданні не знайшов свого
підтвердження, як і не знайшов свого
підтвердження факт вчинення удаваного
правочину, як на те посилаються
позивачі, а тому суд не вбачає підстав
для задоволення позову.

Крім того, суд враховує перебування
квартир, що є предметом оспорюваного
правочину, в особистій власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, при цьому ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не були стороною спірного
договору, на даний час шлюб ОСОБА_1 з
ОСОБА_3 розірвано, а тому у суду
відсутні підстави для визнання
позивачів потерпілими в розумінні ст..57
ЦК УРСР (в ред..1963р.), який діяв на час
виникнення спірних відносин.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,
на підставі ст.ст.44, 47, 57, 58, 241, 227 ЦК УРСР
(в ред..1963р.) суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору міни квартири
удаваним правочином та визнання його
договором міни з доплатою відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
С.М. Олізаренко