АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі: головуючого
- Левенця Б.Б.

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 28 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції в місті Києві, третя особа
ОСОБА_2 про визнання права власності та
зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом, на
обґрунтування якого зазначив, що 10
червня 2013 року був укладений договір за
яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у позику
33011.09 грн., що складало 4130 доларів США. В
забезпечення виконання зобов'язання
був укладений договір застави,
предметом застави визначений належний
ОСОБА_2 автомобіль MITSUBISHI LANSER, шасі
(кузов, рама) НОМЕР_2, 2008 року випуску, р/н
НОМЕР_1, та 10 червня 2013 року відомості
про забезпечувальне обтяження внесені
в Державний реєстр обтяжень рухомого
майна.

ОСОБА_2 не виконав грошового
зобов'язання, тому сторони погодили
передачу кредитору заставного майна у
власність. Проте під час реєстрації
транспортного засобу позивач дізнався,
що державним виконавцем Гудзь Р.В. ВДВС
Деснянського РУЮ в м. Києві відкрито
виконавче провадження стосовно ОСОБА_2
та на підставі постанови від 09.07.2013 року
на автомобіль накладений арешт.

Враховуючи вищевикладене. позивач
просив визнати за ним право власності
на автомобіль MITSUBISHI LANSER, шасі (кузов,
рама) НОМЕР_2, 2008 року випуску, р/н
НОМЕР_1, зняти арешт із зазначеного
автомобіля, що був накладений
державним виконавцем Гудзь Р.В. ВДВС
Деснянського РУЮ в м. Києві.(а.с.1-23а)

Рішенням Деснянського районного суду
міста Києва від 28 липня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ВДВС
Деснянського РУЮ в місті Києві, третя
особа ОСОБА_2 про визнання права
власності та зняття арешту з майна
відмовлено. (а.с.56-61)

В апеляційній скарзі позивач посилався
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими та невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просив рішення суду скасувати.(а.с. 68-70)

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримала скаргу і
просила її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, були
сповіщені встановленим порядком про що
у справі є докази.(а.с. 81-85)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ст. 77, ч. 2 ст.
305 ЦПК України колегія суддів визнала
повідомлення належним, а неявку такою,
що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи скарги, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що постановою
Деснянського районного суду міста
Києва від 09 липня 2013 року визнано
винним ОСОБА_2 в тому, що він 2 травня 2013
року в 5 годин 50 хвилин, керуючи
автомобілем MITSUBISHI, р/н НОМЕР_1 по вул..
Гарматній, 47 в м. Києві порушив п.п. 2.4, 2.5
Правил дорожнього руху, не виконав
вимогу працівника міліції про зупинку
автомобіля, після затримання шляхом
переслідування, будучи особою, яка
двічі протягом року піддавалась
адміністративному стягненню за дії,
передбачені частиною першою ст. 130
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, відмовився від огляду
на стан алкогольного сп'яніння, чим
вчинивадмінправопорушення,
передбачені ст.ст. 122-2, ч. 3 ст. 130
вищезазначеного Кодексу. Цією ж
постановою на ОСОБА_2 накладено
адміністративне стягнення у виді
позбавлення права керування
транспортними засобами на строк чотири
роки з оплатним вилученням
транспортного засобу автомобіля MITSUBISHI,
р/н НОМЕР_1. (а.с. 53)

23 серпня 2013 року державним виконавцем
відкрито виконавче провадження з
виконання вищезазначеної постанови
Деснянського районного суду міста
Києва від 09 липня 2013 року і в цей же день
накладений арешт на автомобіль MITSUBISHI,
р/н НОМЕР_1.(а.с. 49-51)

Обґрунтовуючи заявлені вимоги,
позивач зазначав, що набув прав на
арештований автомобіль, а арешт
останнього державним виконавцем
порушує права позивача.

Колегія суддів перевірила та
відхилила доводи апелянта враховуючи
наступне.

10 червня 2013 року був укладений договір
за яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у позику
33011.09 грн., що складало 4130 доларів США. В
забезпечення виконання зобов'язання
був укладений і нотаріально
посвідчений договір застави, предметом
застави визначений належний ОСОБА_2
автомобіль MITSUBISHI LANSER, шасі (кузов, рама)
НОМЕР_2, 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1, та 10
червня 2013 року відомості про
забезпечувальне обтяження внесені в
Державний реєстр обтяжень рухомого
майна.(а.с. 6-19)

Відповідно до положень ст. 572 ЦК
України, ст. 1, ч. 1 ст. 27 Закону України
«Про заставу», які є спеціальними
нормами для врегулювання цих
правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
кредитор вправі одержати задоволення
за рахунок заставленого майна
переважно перед іншими кредиторами, і
при переході права власності на
заставлене майно до іншої особи
застава зберігає силу щодо нового
власника. Кредитор, у цьому випадку, має
право заявити вимогу протягом
трирічного строку, що передбачено ст. 257
ЦК України.

Зазначені норми та укладений між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір застави не
передбачають можливості набуття
ОСОБА_1 за рішенням суду права
власності на заставне майно в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_2.

Згідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження», особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту. За змістом
останньої норми, під час вирішення
такого спору з'ясуванню підлягають
обставини щодо підстав набуття права
власності на спірне майно, у зв'язку з
чим зазначені вимоги є
приватноправовими.

Оскільки на час ухвалення державним
виконавцем постанови про арешт
належного на праві власності ОСОБА_2
автомобіля, на виконання набравшого
законної сили судового рішення про
оплатне вилучення у ОСОБА_2
вищевказаного автомобіля, ОСОБА_1 не
набув у встановленому законом порядку
прав власності на вищевказаний
автомобіль, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову.

При цьому колегія суддів враховує, що
ОСОБА_1 вправі вимагати одержання
задоволення на погашення
заборгованості ОСОБА_2 за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами, і при переході
права власності на заставлене майно до
іншої особи застава зберігає силу щодо
нового власника.

Інші доводи скарги цих висновків
не спростовують, тому колегія суддів їх
відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
308, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 28 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

В.А.Кравець

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/11631/2014

Головуючий у першій інстанції
-ТаранН.Г.

Доповідач Левенець Б.Б.