Справа № 127/3868/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого Бар'яка А.С.,

за участі секретаря Сивенюк О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

при розгляді у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань № 3
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільної справи за позовом
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про встановлення земельного
сервітуту та зобов'язання припинити
дії,-

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
встановлення земельного сервітуту та
зобов'язання припинити дії, зазначивши,
що ОСОБА_4 належить 1/4 частка
домоволодіння по АДРЕСА_1, а також на
підставі державних актів на право
власності на земельні ділянки від
24.06.2011 року земельні ділянки площею: 0,0068
га; 0,0057 га; 0,0042 га, які розташовані за
вище вказаною адресою, суміжними
землекористувачами позивача ОСОБА_4 є
відповідачі. В результаті побудови
ОСОБА_3 прибудови до своєї частки майна
- утворилась перешкода для позивача,
яка унеможливлює останнього пройти до
своєї земельної ділянки, в силу чого
позивач змушений обходити відповідну
прибудову по земельній ділянці,
належній ОСОБА_2, проте ОСОБА_3
перегородила і такій прохід, яким
користувався позивач, в силу чого
позивач просить суд встановити
постійний безоплатний земельний
сервітут шляхом надання ОСОБА_4 права
проходу до своєї земельної ділянки,
площею 0,0068 га, через частину земельної
ділянки довжиною 11,58 м. та шириною - 80
см., буд. АДРЕСА_2, що належить гр. ОСОБА_2,
вздовж прибудов позначених на Плані
під № «а-5 і а-7» та у відповідності до
викопіювання від 10.07.2014 року,
виконаного Подільським державним
підприємством геодезії, картографії та
кадастру.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, обґрунтувавши їх
обставинами викладеними в позовній
заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
зазначила, що прибудов у ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 не було і вони вільно проходили
по ділянці і мали прохід до вул.
Сковороди, однак після того, як ОСОБА_4
побудувала прибудову, вона перекрила
ОСОБА_3 прохід до вул. Сковороди. Позов
не визнає, просила в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
вказала, що її прибудова побудована до
самої межі земельної ділянки,
зазначила, що доступу до вул. Сковороди
вона не має, оскільки позивач,
забудувавши відповідну прибудову до
самої межі присадибної ділянки,
перекрив та унеможливив прохід до вул..
Сковороди, в силу чого вона змушена
також користуватись для проходу на
вул.. Сковороди земельною ділянкою
ОСОБА_2, при цьому підтвердила, що
правовстановлюючих документів на
прибудови, які унеможливлюють прохід
позивача до його земельної ділянки -
немає. Позов не визнає, просила в позові
відмовити.

В судовому засіданні судом в порядку ч.4
ст.10 ЦПК України було роз'яснено
сторонам право заявити клопотання про
призначення по справі експертизи, з
метою виявлення можливості
встановлення відповідного земельного
сервітуту та визначення його чітких
меж, що необхідно для ухвалення
законного та обґрунтованого рішення.

28.04.2014 року за клопотанням представника
позивача була призначена по справі
будівельно-технічна експертиза,
проведення якої доручено Державному
підприємству «Центр ДЗК», оскільки
представник позивача наполягав на
призначення експертизи саме в таку
установу.

Однак, 15.05.2014 Державне підприємство
«Центр ДЗК» повернуло справу, так як
дане підприємство не має дозволу на
проведення судової
будівельно-технічної експертизи.

29.05.2014 року в судовому засіданні
позивач ОСОБА_4 зазначила, що її
представник помилився і просила суд
проведення призначеної експертизи
доручити судовим експертам ТОВ
«Подільський центр судових експертиз»,
в наслідок чого суд постановив
відповідну ухвалу про проведення
призначеної експертизи в експертній
установі ТОВ «Подільський центр
судових експертиз».

Проте, 20.06.2014 року дана справа була
повернута до суду з підстав не бажання
сторони здійснити оплату за проведення
відповідної експертизи.

При цьому, позивач ОСОБА_4, в черговий
раз надіслала до суду клопотання (а.с.
65), про яке в наступних судових
засіданнях не заявляла та не
підтримувала, про передоручення
проведення відповідної експертизи
Подільському державному підприємству
геодезії, картографії та кадастру, яка,
з огляду на загальновідомі обставини
по м. Вінниці, не є експертною
установою, що об'єктивного
унеможливлює проведення такою
установою судової експертизи.

А тому суд вважає, що позиція позивача
та його представника вказує на
небажання проведення відповідної
призначеної судової експертизи та
об'єктивно вказує на зловживання
своїми процесуальними правами,
наслідком чого є затягування розгляду
справи.

В силу чого, суд, при ухваленні рішення,
виходив із наданих суду доказів.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
дослідивши матеріали справи,
встановив, визначив та дослідив
слідуючі докази, обставини та
відповідні правовідносини:

Згідно копії схематичного плану
розподілу 1/4 долі земельної ділянки,
розміщеної в АДРЕСА_1, між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 від 10.07.1998 року, ОСОБА_3
користується земельною ділянкою
площею 4,7/50, а ОСОБА_4 користується
земельною ділянкою площею 3,9/25. Також з
схематичного плану вбачається, що на
земельній ділянці, що належить ОСОБА_4
розташована прибудова, позначена
літерою а-10, а на ділянці ОСОБА_3
розташовані прибудови позначені
літерами а-5 та а-7. З схематичного плану
вбачається, що вище зазначені
прибудови займають площу земельних
ділянок від будинку до межі земельної
ділянки, чим загороджують прохід.
Сторони в судовому засіданні
підтвердили та визнали обставини
належності ОСОБА_4 прибудови,
позначеної літ. а-10, та належності
ОСОБА_3 прибудови, позначеної літ. а-5,
а-7. (а.с. 6).

Лист від 10.01.2000 року № Ф-3049-1/03-2-75,
виданий Виконавчим комітетом
Вінницької міської ради, зазначає, що
на звернення ОСОБА_4 було запропоновано
вирішити питання про закріплення
земельної ділянки для обслуговування
прибудов за рахунок домоволодіння
АДРЕСА_2, оскільки прибудови ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 спорудженні з порушенням вимог
пункту 2.20 державних будівельних норм
«Житлові будинки для індивідуальних
забудовників України» ДБН 79-92 (а.с. 39).

Відповідно до норм п.2.20. Державних
будівельних норм «Житлові будинки для
індивідуальних забудовників України»
ДБН 79-92 - відстань від межі
суміжної ділянки до стін житлового
будинку або господарської споруди слід
приймати не менше 1 м. Конструкції
будинків та споруд, що виступають, не
повинні перетинати межі сусідніх
ділянок.

Таким чином, судом встановлено, що
позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3
здійснили забудову земельних ділянок,
побудувавши прибудови, позначені на
схематичному плані літ. а-5, а-7 та а-10 - в
порушення вимог пункту 2.20 Державних
будівельних норм «Житлові будинки для
індивідуальних забудовників України»
ДБН 79-92, забудувавши земельну ділянку
до самої межі суміжної земельної
ділянки, не залишивши жодної відстані,
чим свідомо та об'єктивно створили
перешкоди в користування відповідними
земельними ділянками та унеможливили
здійснювати обслуговування згаданих
прибудов без використання суміжної
земельної ділянки, яка належить іншій
особі.

Суд не бере до уваги та відхиляє
при ухваленні рішення як доказ копію
технічного паспорту на садибний
житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 36),
оскільки графічні зображення
розташування прибудов літ. а-5, а-7 та а-10
вказують на наявність відстані між
такими прибудовами та суміжною
земельною ділянкою, що суперечить
іншим матеріалам справи та суперечить
встановленим у судовому засіданні
обставинам щодо проходження контурних
стін таких прибудов по межі суміжної
земельної ділянки.

Відповідно до Державних актів на
право власності на земельні ділянкі
серія ЯЛ № 526789, ЯЛ № 526788, ЯЛ № 526787
ОСОБА_4 є власником земельних ділянок
площею 0,0068 га., 0,0042 га. та 0,0057 га., які
розташовані по АДРЕСА_1 (а.с. 7,8,9).

Зміст рішення Ленінського районного
суду м. Вінниці від 27.02.2002 року по справі
№ 2-43/02р. зазначає: встановити порядок
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1, виділити ОСОБА_3 - 100.28 кв. м.
земельної ділянки, що складає 16/100
домоволодіння. ОСОБА_4 - 167.14 кв. м.
земельної ділянки,що складає 25/100
домоволодіння, виділити земельну
ділянку загального користування 76, 75
кв. м. з компенсацією земельної ділянки
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, що складає
23,87 кв. м. Усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою,
зобов'язавши ОСОБА_3 зняти самовільно
поставлену загорожу з землі загального
користування. (а.с. 37).

Суд звертає увагу, що зазначене вище
судове рішення не врегульовує
правовідносин між сторонами по даній
справі, оскільки ОСОБА_2 не була
учасником відповідного судового
розгляду, при цьому дане рішення не
містить встановлених судом обставин,
що стосуються прав та інтересів ОСОБА_2,
а тому даний доказ не охоплюється
предметом доказування по даній справі.

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯА
№ 819416 ОСОБА_2 є власником земельної
ділянки площею 0,0639 га., яка розташована
по АДРЕСА_2, при цьому згідно опису меж
суміжними землекористувачами від «В»
до «Г» є ОСОБА_4, а від «Г» до «Д» є
ОСОБА_3

Зміст Листа від 25.08.2010 року № 27-Ф-Д-1395-7-02,
виданого Головним управлінням
Держкомзему у Вінницькій області,
зазначає, що було розглянуто звернення
гр. ОСОБА_4, щодо дотримання вимог
земельного законодавства гр. ОСОБА_3
при використанні земельної ділянки по
вул. Г. Сковороди м. Вінниця та
зазначено, що колишній прохід, про який
йде мова у зверненні, входить до
власності земельної ділянки ОСОБА_2,
яка являється суміжним
землекористувачем ОСОБА_4 та
використовує земельну ділянку на
підставі державного акта на право
власності на земельну ділянку. ОСОБА_4
запропоновано звернутись до ОСОБА_2 для
встановлення договору земельного
сервітуту (а.с. 40).

Надані суду фотодокази у сукупності із
встановленими судом обставинами під
час дослідження таких доказів,
вказують, що ОСОБА_3 збудувала
відповідну прибудову до самої межі із
суміжною земельною ділянкою, яка
належить ОСОБА_2, при цьому до
відповідної прибудови змонтовано
металеву конструкцію, що перешкоджає
вільному проходу повз таку
прибудову(а.с. 34,35).

Зміст викопіювання земельної
ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_2, складеного
22.05.2014 року ДП
"Поділлягеодезкартографія", вказує, що
загальна площа земельної ділянки 0,0639
га., земельна ділянка 2 власність (для
укладання договору земельного
сервітуту) має площу 0,0006 га., довжиною, з
врахуванням відстанні від поворотної
точки 6 до поворотної точки 1, яка
складає 11,74 м. та шириною від точки 6 до
точки 7 - 0,76 м., та від точки 10 до точки 11 -
0,55 м..

Норма ч. 1 ст. 98 Земельного Кодексу
України прописує: право земельного
сервітуту - це право власника або
землекористувача земельної ділянки на
обмежене платне або безоплатне
користування чужою земельною ділянкою
(ділянками).

Відповідно до п. «а» ст. 99 Земельного
Кодексу України, зазначено, що власники
або землекористувачі земельних
ділянок можуть вимагати встановлення
таких земельних сервітутів: право
проходу та проїзду на велосипеді.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 100 Земельного Кодексу
України, сервітут може бути
встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Сервітут
може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).
Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

Норма ст. 401 ЦК України прописує, що
право користування чужим майном
(сервітут) може бути встановлене щодо
земельної ділянки, інших природних
ресурсів (земельний сервітут) або
іншого нерухомого майна для
задоволення потреб інших осіб, які не
можуть бути задоволені іншим способом.
Сервітут може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій, конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ст. 402 ЦК України,
зазначається, сервітут може бути
встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Земельний
сервітут може бути встановлений
договором між особою, яка вимагає його
встановлення, та власником
(володільцем) земельної ділянки.
Земельний сервітут підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно. У разі недосягнення
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови спір
вирішується судом за позовом особи, яка
вимагає встановлення сервітуту.

За даних обставин, враховуючи, що право
на сервітут в особи виникає не лише на
підставі її бажання, а реалізація
даного права, насамперед, залежить від
наявності чітких підстав неможливості
в інший спосіб використовувати свої
права та задовольнити потреби, з огляду
на норму ст. 401 ЦК України, яка прописує,
що сервітут, в тому числі щодо
земельної ділянки, може бути
встановлений для задоволення потреб
інших осіб, якщо такі потреби не можуть
бути задоволені іншим способом,
виходячи із наданих суду доказів та
встановлених обставин, суд прийшов до
висновку, що підставою для звернення
позивача до суду із даним позовом про
встановлення відповідного сервітуту
стали обставини незаконної забудови
земельної ділянки, яка межує із
земельною ділянкою відповідача ОСОБА_2,
чим були утворені перешкоди позивачу в
доступі до належної йому земельної
ділянки, а тому, суд вважає, що наслідки
відповідних протиправних дій не
повинні впливати на речові права інших
осіб, в тому числі на права власника
суміжної земельної ділянки, при цьому
позивач не наддав суду жодного доказу
реалізації ним механізмів захисту
свого порушенного права, зокрема,
шляхом звернення до суду із позовом про
приведення відповідної забудованої з
порушенням вимог законодавства
земельної ділянки в первинний стан, тим
самим вичерпавши можливі способи
захисту свого порушенного права, в силу
чого, суд вважає, що обраний позивачем
спосіб захисту свого порушеного права
за рахунок належних речових прав на
земельну ділянку відповідача ОСОБА_2 -
не пов'язаний із неможливістю
відновити свої порушені права в інший
спосіб, передбачений нормами чинного
законодавства, оскільки вимога про
надання права користування чужим
майном, яке належить іншій особі на
праві власності, повинна бути крайнім
способом захисту своїх прав та
задоволення своїх потреб, і не повинна
бути наслідком протиправних дій та
свідчити про визнання, а відтак
сприяння відповідним протиправним
діям щодо забудови земельної ділянки з
порушенням вимог чинного
законодавства, в результаті чого позов
задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись:
ст. ст. 98, 99, 100 Земельного Кодексу
України, ст. ст. 401, 402 ЦК України, ст.ст. 10,
60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И
В:

В позові ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення
земельного сервітуту та зобов'язання
припинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя