Справа № 343/3600/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1488/2014
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Матківського
Р.Й.

суддів Ковалюка Я.Ю.,
Шалаути Г.І.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю апелянта - ОСОБА_2, її
представника - ОСОБА_3,
представника відповідача -
Зубарєвої Л.Б., третя особа -
Сенів Т. Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Долинського краєзнавчого музею
«Бойківщина» Тетяни і Омеляна
Антоновичів, третя особа - директор
музею - Сенів Тетяна Любомирівна про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі і стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, з апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Долинського районного суду
від 21 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із даним позовом та просила
визнати незаконним та скасувати наказ
№76 від 07 листопада 2013 року про її
звільнення, поновити на посаді
провідного зберігача фондів в
Долинському краєзнавчому музеї,
стягнути на її користь заробітну плату
за час вимушеного прогулу.

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що з
часу прийняття на роботу завідувача
фондів Долинського краєзнавчого музею
сумлінно виконувала свої трудові
обов'язки. Про існування трьох наказів
про оголошення догани від 12 листопада
2012 року, 15 квітня 2013 року 16 вересня 2013
року не знала, не ознайомлювалась з
ними та їх не підписувала. Вважає
незаконним звільнення відповідно до
наказу від 07 листопада 2013 року у зв'язку
з систематичним невиконанням без
поважних причин обов'язків, покладених
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
оскільки догани директора музею є
безпідставними і не відповідають
дійсності. Накладаючи дисциплінарні
стягнення директор музею вишукувала та
придумувала будь-який спосіб, щоб
досягти мети звільнення її з роботи.

У разі застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмових пояснень, однак керівництво
музею цього не зробило, стягнення
оголошується в наказі і повідомляється
працівнику під розписку, чого зроблено
також не було. У жодному пункті про
оголошення догани не вказано дати
вчинення нею дисциплінарного
стягнення. Будь-яких порушень трудової
дисципліни з її боку не було, а
звільнення з роботи не має законного
підґрунтя і є наслідком неприязних
особистісних стосунків, що склалися
між нею та директором музею.

Рішенням Долинського районного суду
від 21 травня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, просить його
скасувати та ухвалити нове, про
задоволення її позовних вимог.

Апелянт у скарзі зазначає, що суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, не довів
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, порушив та
неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права.

Суд безпідставно зіслався на накази
про притягнення її до дисциплінарної
відповідальності ще до звільнення по
скороченню штатів з 15 квітня 2013 року
вважаючи, що вона продовжувала
працювати і на неї розповсюджувався
режим безперервної роботи. Апелянт з 15
квітня 2013 року по 19 червня 2013 року не
працювала, заробітна плата їй не
нараховувалася і не виплачувалась,
тому не можна вважати, що у вказаний
період вона працювала в музеї.

Суд першої інстанції безпідставно
відмовив у прийнятті заяви про
збільшення позовних вимог щодо
незаконного поновлення на роботі та
внесення записів у трудову книжку.
Відповідач неправомірно не вніс у
трудову книжку запис про її поновлення
на роботі від 18 червня 2013 року, а запис
від 25 червня 2013 року про визнання
запису №10 недійсним та поновлення на
роботі не відповідає вимогам закону.
Наказом від 15 квітня 2013 року догана їй
не оголошувалась, хоча суд зазначив
протилежне. В судовому засіданні
директор музею представляла наказ про
звільнення, який по змісту не
відповідає тому, який був оголошений
раніше, що є свідченням його
фальсифікації.

Вважає, що зроблені нею помилки під час
виконання обов'язків не нанесли шкоди в
організації роботи музею, проте це
свідчить про упереджене ставлення
директора музею до неї, що виразилось у
накладенні дисциплінарних стягнень за
виконання доручень які не передбачені
її посадовими обов'язками.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта та її представника, які вимоги
скарги підтримали, представника
відповідача - Зубарєву Л.Б., третю особу
директора музею Сенів Т.Л., перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що при
звільнення ОСОБА_2 відповідачем були
дотримані всі вимоги КЗпП України, що
регулюють вивільнення працівників.
Позивач не довела факту порушення
відповідачем процедури звільнення та
відсутності підстав для її звільнення
відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Вимога про стягнення з відповідача
заборгованості по заробітній платі за
час вимушеного прогулу не підлягає до
задоволення, оскільки відсутні
підстави для поновлення ОСОБА_2 на
роботі, визнав її звільнення законним.

Однак, такі висновки суду першої
інстанції зроблено при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
порушено і неправильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України,
трудовий договір , укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повинен був звернути більш
детальну увагу на доводи позивача про
причини її звільнення, враховуючи
трудові правовідносини, які склалися
із роботодавцем та що вона є слабшою
стороною у цих відносинах.

Судом встановлено, що з 18 жовтня 2003 року
ОСОБА_2 прийнята на роботу завідувачем
фондів за строковим трудовим
договором. 01 січня 2004 року посаду
перейменовано на «провідного
зберігача фондів», а наказом №76 з 07
листопада 2013 року звільнено з цієї
посади у зв'язку з систематичним
невиконанням трудових обов'язків без
поважних причин. (а.с. 18).

Наказ про звільнення
обґрунтовано тим, що позивачу 23 вересня
2013 року доручено організувати виставку
книги, зробити презентацію до
святкування 10 річниці музею та не
виконала доручення головного
зберігача фондів, реєстрацію основного
та науково-дослідницького фондів в
кількості 100 штук до 04 жовтня 2013 року.
Зазначено, що порушення трудової
дисципліни ОСОБА_2 неодноразово
вчиняла і раніше відповідно до наказів
від 12 листопада 2012 року №60, 15 квітня 2013
року №29 та 16 вересня 2013 року №58, за що
їй оголошувалась догана.

Колегією суддів встановлено, що
відповідно до наказу від 12 листопада 2012
року на а.с. 61 ОСОБА_2 оголошено догану у
зв'язку з тим, що вона 18 жовтня цього ж
року була відсутня на роботі з 13.30 до 16.00
години та повернулася на робоче місце в
нетверезому стані.

Відповідно до наказу від 15 квітня
2013 року №29 на а.с.14 у її роботі виявлено
ряд недоліків при перевірці зберігання
музейних фондів, за що також оголошено
догану.

Відповідно до наказу від 16
вересня 2013 року №58 на а.с. 17 ОСОБА_2 не
знайшла речі з основного та
допоміжного фондів музею, які
своєчасно не були виявлені під час
звірки музейних предметів по наказу
від 31 грудня 2012 року, не набрала
інформацію про почесних громадян міста
Долини і таке завдання повинна була
виконати інша працівник по наказу №51
від 21 серпня 2013 року. Позивач не
розробила топографічний опис та
топографічну картотеку, чим поставила
під загрозу виконання припису
Державної пробіркової служби, не
знайшла Інструкцію по обліку та
зберіганню музейних цінностей із
дорогоцінних металів та дорогоцінних
каменів, що знаходяться в державних
музеях та на основі неї не розробила
внутрішньомузейну посадову інструкцію
та написала не ту статтю, яка їй
доручалась, за що також оголошувалась
догана.

Відповідно до п. 22 Постанова
Пленум Верховного Суду України від 06
листопада 1992 № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» у
справах про поновлення на роботі осіб,
звільнених за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно з'ясувати,
в чому конкретно проявилось порушення,
що стало приводом до звільнення, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за п. 3, 4,
7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147-1, 148, 149
КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Протягом розгляду справи судом
першої інстанції та апеляційним судом
позивач доводила, що поряд з деякими
порушеннями виявлених комісією при
зберіганні музейних цінностей, які
вона усувала директор музею упереджено
ставилась до неї у зв'язку з критикою в
роботі, зверненням до контролюючих
органів про неправомірне заниження
нарахування їй заробітної плати,
намагалась зробити все для того, щоб
звільнити з роботи і з цією метою
накладала дисциплінарні стягнення.

Колегія суддів вважає, що такі
пояснення позивача з врахуванням
матеріалів справи, не можна залишити
поза увагою, оскільки позивач ОСОБА_2 як
працівник у трудових відносинах є
слабшою ланкою в порівнянні з
адміністрацією і потребує
застосування всіх гарантій і способів,
передбачених трудовим законодавством.

Зокрема, колегією суддів
встановлено при більш детальному
судовому розгляді та дослідженні
матеріалів справи, що позивача ОСОБА_2
наказом №30 від 15 квітня 2013 року було
звільнено з посади провідного
зберігача фондів музею за скороченням
чисельності та штату працівників.
Після звернення ОСОБА_2 з позовом до
суду про поновлення на роботі її
наказом від 18 червня 2013 року поновлено
на цій посаді у зв'язку з допущеною
помилкою при звільненні, а наказом від
25 червня 2013 року її поновлено на роботі
вже з іншої дати 15 квітня 2013 року, тобто
з дати звільнення та виплачено
заробітну плату за час вимушеного
прогулу. Зазначені обставини
підтверджуються наказами №40 та №42 на
а.с. 110-111.

Відповідно до постанови
Долинського районного суду від 20
вересня 2013 року директор музею Сенів
Т.Л. звільнено від адміністративної
відповідальності з обмеженням усного
зауваження. Притягнення до
адміністративної відповідальності
директора музею обґрунтовувалось тим,
що вона неправомірно занижувала
позивачу оплату праці, тобто проводила
її за заниженим тарифом.

Під час розгляду справи
апеляційним судом з'ясовано, що
притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної
відповідальності обґрунтовувалось в
основному виявленням недоліків при
зберіганні музейних фондів. При цьому
зазначалося, що перевірка зберігання
музейних фондів проводилась за період
з 31 грудня 2012 по 31 березня 2013 року.
Директор музею підтвердила в
засіданні, що такий акт перевірки
проводився не для перевірки роботи
позивача як провідного зберігача
фондів, а у зв'язку з звільненням
позивача за скороченням штату
чисельності працівників, яке було
проведено відповідно до наказу від 15
квітня 2013 року, а пізніше поновлено на
посаді у зв'язку з допущеними помилками
при звільненні.

Колегія суддів вважає, що саме цей
акт перевірки, який проводився для
передачі матеріальних цінностей при
вивільненні позивача директор музею
використовувала для притягнення до
дисциплінарної відповідальності і
саме у зв'язку з її поновленням на
роботі.

Після поновлення ОСОБА_2 на посаді
добровільно директором музею, їй
активно почали оголошуватись догани.

Даючи оцінку іншим наказам про
оголошення позивачу догани колегія
суддів звертає також увагу на те, що
вони оголошувались і були направлені
не на безпосереднє виконання трудових
обов'язків працівником, а виконання
загальних вказівок директора музею.

Відповідно до припису головного
контролера-ревізора Державної
пробіркової служби України від 24
травня 2005 року на а.с. 92, термін усунення
порушень надано директору музею Сенів
Т.М. Вона ж у листі №69 на а.с. 94 просить
відтермінувати виконання усунення
порушень відповідно до припису, однак
розпорядження розробити топографічний
опис та топографічну картотеку,
розробити внутрішньомузейну
Інструкцію по обліку та зберіганню
музейних цінностей із дорогоцінних
металів та дорогоцінних каменів, що
знаходяться в державних музеях дає
ОСОБА_2, хоча це безпосередньо не
передбачено її посадовою Інструкцією.

За іншим наказом про оголошення
догани як порушення трудової
дисципліни від 07 липня 2013 року
зазначено, що позивач не виконала
розпорядження директора від 23 вересня
2013 року організувати виставку «Книги:
релігійна, художня та наукова 19-20 ст.»,
зробити презентацію «Як це все
починалося» та «10-річна діяльність
музею в колажі» до святкування 10-річчя
Долинського краєзнавчого музею
«Бойківщина» Тетяни і Омеляна
Антоновичів.

Колегія суддів звертає увагу, що
відповідно до штатного розпису музею
(а.с. 113), працівником є не тільки позивач
як провідний зберігач фондів, а і
головний зберігач фондів та ряд інших
працівників, тому покладення обов'язку
виконувати роботу по організації
роботи виставки, її презентацію,
написання статей тільки на позивача, не
може свідчити про справедливий
розподіл обов'язків між працівниками.

Позивач ОСОБА_2 в засіданні
пояснила, що вона не відмовлялась від
виконання вказівок адміністрації,
однак вони давалася в такий термін, що
їх неможливо було виконати. Наприклад,
підготувати інформацію про 33 почесних
громадян міста Долини директором їй
доручено зранку до 16.00 цього ж дня,
однак таку кількість інформації для
всіх почесних громадян підготувати не
встигла, за що наказом від 16 вересня 2013
року отримала догану. Розробила проект
дорученої їй директором Інструкції,
однак вона до уваги її не взяла,
використавши проект іншого працівника.

Відповідно до ч.3 ст. 149 КЗпП при
обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
врахувати ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяну ним шкоду,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередню роботу працівника.

Враховуючи всі зазначені
обставини, відносини, що створені
адміністрацією для позивача колегія
суддів вважає, що застосування такого
крайнього заходу як звільнення для
позивача, на вихованні та утриманні
якої є дитина-інвалід І групи, яка
потребує постійного стороннього
догляду зроблено з порушенням вимог ч.3
ст. 149 КЗпП є надмірним та
несправедливим.

Тому фактичні обставини про
звільнення позивача на підставі п. 3 ст.
40 КЗпП України, тобто про наявність
систематичного невиконання позивачем
своїх посадових обов'язків, свідчать не
про наявність систематичного
невиконання позивачем своїх посадових
обов'язків, а підтверджують упереджене
та наполегливе ставлення до нею з метою
звільнення з роботи.

Відповідно до ст. 235 КЗПП у разі
звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про
поновленні на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Колегія суддів вважає, що
відповідно до поданої адміністрацією
музею довідки про заробіток ОСОБА_2 за
серпень-вересень 2013 року, її
середньоденний заробіток становить 198
гривень.

Враховуючи, що позивачкою
допущено 167 днів вимушеного прогулу при
п'ятиденному робочому тижні, на її
користь необхідно стягнути з
відповідача 33069 гривень середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
без врахування податків та зборів.

На підставі ст. 40, 149, 231, 235 КЗпП України,

керуючись, 218, 307, 309, 316, 367 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити
частково.

Рішення Долинського районного
суду від 21 травня 2014 року скасувати та
ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до
Долинського краєзнавчого музею
«Бойківщина» Тетяни і Омеляна
Антоновичів про скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі і
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу задоволити.

Визнати незаконним наказ №76 від 07
листопада 2013 року про звільнення
ОСОБА_2 з посади провідного зберігача
фондів Долинського краєзнавчого музею
«Бойківщина» Тетяни і Омеляна
Антоновичів.

Поновити ОСОБА_2 на посаді
провідного зберігача фондів
Долинського краєзнавчого музею
«Бойківщина» Тетяни і Омеляна
Антоновичів з 07 листопада 2013 року.

Стягнути з Долинського
краєзнавчого музею «Бойківщина»
Тетяни і Омеляна Антоновичів на
користь ОСОБА_2 33069 гривень середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Долинського
краєзнавчого музею «Бойківщина»
Тетяни і Омеляна Антоновичів на
користь державного бюджету 336 гривень
судового збору.

Рішення суду в частині поновлення
ОСОБА_2 на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в межах одного місяця звернути
до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Р.Й. Матківський

Судді Я.Ю. Ковалюк

Г.І. Шалаута