У х в а л а

12 травня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Парінової І.К.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши заяву заступника
Генерального прокурора України про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 січня 2014 року у справі за
позовом прокурора Шевченківського
району м. Львова в інтересах держави в
особі Кабінету Міністрів України,
Державного агентства лісових ресурсів
України, Львівської міської ради до
Брюховицької селищної ради, ОСОБА_3,
треті особи: Управління Держкомзему у
м. Львові, приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, приватне підприємство
«Галицький достаток», про скасування
рішення, визнання нечинними державних
актів на право власності на землю,
витребування майна; за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів
України, Державного агентства лісових
ресурсів України, Львівської міської
ради про визнання добросовісним
набувачем та визнання права власності
на земельні ділянки,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року прокурор
Шевченківського району м. Львова
звернувся до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що рішенням
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області 19 листопада 2004
року зобов'язано Брюховицьку селищну
раду прийняти рішення про продаж
приватному підприємству «Буддизайн»
(далі - ПП «Буддизайн») земельної
ділянки площею 8,9965 га в АДРЕСА_1, яку ПП
«Буддизайн» орендувало для
будівництва дошкільного
спортивно-навчального центру, та
укласти з останнім договір
купівлі-продажу зазначеної земельної
ділянки. На виконання вищевказаного
рішення суду Брюховицькою селищною
радою було винесено рішення від 23
жовтня 2008 року № 619, згідно з яким між
Брюховицькою селищною радою та ПП
«Буддизайн» 5 листопада 2008 року
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки загальною площею 8,9965
га, що знаходиться за адресою: район
АДРЕСА_1, з яких: 5,0360 га - для
громадсько - житлового будівництва, 3,9605
га - для будівництва об'єктів
дошкільного спортивно-навчального
центру. В подальшому
ПП «Буддизайн» відчужив земельну
ділянку площею 5,0360 га для громадсько -
житлового будівництва на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 11 серпня 2009 року,
укладеного з покупцями ОСОБА_3 та
приватним підприємством «Галицький
достаток» (далі - ПП «Галицький
достаток»). 25 вересня 2009
року ОСОБА_3 та ПП «Галицький достаток»
уклали договір про поділ земельної
ділянки, що є у спільній частковій
власності. На підставі вищевказаних
договорів ОСОБА_3 зареєстрував право
власності на спірні земельні ділянки,
оформивши державні акти на право
власності на них.

13 липня 2010 року рішенням Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області вищезазначене рішення суду від
19 листопада 2004 року було скасовано при
розгляді заяви у зв'язку з
нововиявленими обставинами, а
рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 14 лютого 2005 року
визнано неправомірними та скасовано
рішення Брюховицької селищної ради
від 11 березня 2004 року № 245 та від 18
березня 2004 року № 263 про вилучення
земельних ділянок, лісів 1 групи в
кварталі 44 Львівського держлісгоспу
загальною площею 19,1 га та віднесення їх
до земель селища рекреаційного
призначення.

Виходячи з наведеного, прокурор вважав,
що відповідач ОСОБА_3 набув право
власності на спірні земельні ділянки
всупереч встановленому законом
порядку, а тому просив: скасувати
рішення Брюховицької селищної ради
«Про виконання рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 19 листопада 2004 року»;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений між Брюховицькою селищною
радою та ПП «Буддизайн» 05
листопада 2008 року, зареєстрований в
реєстрі за № 8661; визнати недійсним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, укладений між ПП «Буддизайн»
та ОСОБА_3, ПП «Галицький достаток» від
11 серпня 2010 року, зареєстрований в
реєстрі за № 4448, в частині передачі
ОСОБА_3 частини земельної ділянки
загальною площею 5,036 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
визнати недійсним договір поділу
земельної ділянки, що є спільною
частковою власністю, укладений між ПП
«Галицький достаток» та ОСОБА_3 25
вересня 2010 року, зареєстрований у
реєстрі за № 5177; визнати нечинними
вищезазначені державні акти на право
власності на земельні ділянки, видані
ОСОБА_3, та зобов'язати повернути спірні
земельні ділянки у розпорядження
держави в особі Кабінету Міністрів
України.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із
зустрічним позовом та просив визнати
його добросовісним набувачем та
визнати за ним право власності на
вищезазначені земельні ділянки, в
обґрунтування позову зазначив, що є
добросовісним набувачем та законним
власником набутих у встановленому
законом порядку на підставі укладеного
з ПП «Буддизайн» відплатного договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
11 серпня 2009 року, договору поділу
земельної ділянки від 25 вересня 2009
року. Посилався на те, що не знав і не
міг знати, що ПП «Буддизайн» та
Брюховицька селищна рада не мали права
на відчуження спірних земельних
ділянок, а тому останні не можуть бути
витребувані у добросовісного добувача
відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 26 лютого 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 7 жовтня 2013 року, у
задоволенні позову прокурора
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3
право власності на земельні ділянки,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 2,036 га. У
задоволенні позовних вимог про
визнання ОСОБА_3 добросовісним
набувачем відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 січня 2014 року
судові рішення в частині задоволення
зустрічного позову скасовано та в цій
частині справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції. В
іній частині судові рішення залишено
без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
заступника Генерального прокурора
України про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 січня 2014 року в частині
вирішення первісного позову з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме п. 12
Перехідних положень ЗК України, що
потягло, на думку заявника, ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
постанову Вищого господарського суду
України від 24 лютого 2009 року, постанову
Вищого адміністративного сулу України
від 5 липня 2012 року, ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 30
травня 2013 року, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 липня 2013 року.

Колегія суддів не знаходить підстав
для задоволення заяви.

Із доданих до заяви постанов Вищого
господарського суду України та Вищого
адміністративного суду України, ухвал
Вищого адміністративного суду України
та Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ випливає різне
визначення предмета регулювання
правових норм, різні підстави та зміст
позовних вимог й різні фактичні
обставини у порівнянні з судовим
рішенням, яке оскаржується.

Крім того, зі змісту заяви та доданих
судових рішень вбачається, що виникли
питання щодо доведення позовних вимог,
що стосується процесуального права,
неоднакове застосування яких не є
підставою для допуску до провадження
Верховного Суду України.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно з вимогами
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є підставами
для перегляду судових рішень, то у
допуску справи до провадження слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом прокурора
Шевченківського району м. Львова в
інтересах держави в особі Кабінету
Міністрів України, Державного
агентства лісових ресурсів України,
Львівської міської ради до
Брюховицької селищної ради, ОСОБА_3,
треті особи: Управління Держкомзему у
м. Львові, приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, Приватне підприємство
«Галицький достаток», про скасування
рішення, визнання нечинними державних
актів на право власності на землю,
витребування майна; за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів
України, Державного агентства лісових
ресурсів України, Львівської міської
ради про визнання добросовісним
набувачем та визнання права власності
на земельні ділянки за заявою
заступника Генерального прокурора
України про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 січня 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
І.К. Парінова

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко