АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 215/1077/13-ц 22-ц/774/234/К/14
Справа № 215/2896/13-ц
Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц774234К14
Категорія № 26 (ІІІ)
Доповідач Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А.,
Турік В.П.,

при секретарі: Кузьміній Н.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

його представника - ОСОБА_3,

представника відповідача Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» - Шаніної Ірини
Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
на рішення Тернівського районного
суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» (далі - ПАТ
«Кривбасзалізрудком») про
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на отримання ним
професійного захворювання внаслідок
праці протягом тривалого часу в
шкідливих умовах. Висновком МСЕК від 25
жовтня 2011 року йому первинно
встановлено втрату професійної
працездатності в розмірі 10%.

Вважаючи причиною отримання
професійного захворювання тривалу
роботу в умовах важкої фізичної праці
та несприятливого мікроклімату, просив
суд стягнути з відповідача ПАТ
«Кривбасзалізрудком» на його користь
моральну шкоду в сумі 45880 грн. та 1000 грн.
на правову допомогу.

Рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 11 листопада 2013 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на
користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 25000 грн., витрати на
правову допомогу 1000 грн., а також - на
користь держави 260 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ
«Кривбасзалізрудком» ставить питання
про скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, а також неповне з'ясування
обставин справи.

Зокрема, судом не взято до ваги що в
матеріалах справи відсутні докази
підтвердження факту заподіяння
позивачу моральної шкоди, який
повинен доводитися відповідним
висновком медичної установи ,судом не
проведено огляду МСЕК для його
встановлення, не враховано відсутність
вини підприємства у спричиненні шкоди
позивачу, а також те, що позивач
працював у шкідливих умовах на інших
підприємствах протягом 10 років, а на
підприємстві відповідача лише 1 рік 2
міс.

Судом не враховано, що Акт про
розслідування хронічного
професійного захворювання не
підписано усіма членами комісії, тому
не може бути доказом у справі.

Витрати на правову допомогу стягнуто
у завищеному розмірі без урахування
законодавства про граничний розмір
витрат на правову допомогу.

Крім того, вважають, що розмір
моральної шкоди, стягнутий судом
першої інстанції, не відповідає
засадам розумності, виваженості і
справедливості.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом
тривалого часу, з 03.02.1986 року по 10.02.1993
рік, 10.02.1993 року по 22.04.1994 рік , виконував
роботи в умовах пилу , що перевищувала
ГДК на ВО "Кривбасзалізрудком" у
підземних умовах праці.

Актом розслідування хронічного
професійного захворювання від 26
вересня 2011 року встановлена причина
зазначеного професійного захворювання
- робота протягом 8 років 3 міс. в умовах
запиленості робочої зони, що
перевищувала ГДК, що виникло в
результаті порушення керівництвом
підприємств, де працював хворий, ст. 153
КЗпП України.( а.с.8,9)

Висновком МСЕК від 25 жовтня 2011 року
первинно ОСОБА_2 встановлена стійка
втрата професійної працездатності в
розмірі 10%.( а.с.22). В подальшому
висновком МСЕК від 01 жовтня 2013 року
відсоток втрати професійної
працездатності збільшився до 20%,
встановлений безстроково.

На підставі встановлених обставин суд
першої інстанції дійшов висновку про
відшкодування позивачу у зв'язку з
отриманими ним на виробництві
професійним захворюванням моральної
шкоди відповідачем, з вини, якого її
заподіяно.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до
статті 237-1 КЗпП України за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, зокрема, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах, яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Як убачається з акту розслідування
хронічного професійного захворювання
від 26 вересня 2011 року (а.с. 7-8) причиною
професійного захворювання ОСОБА_2 є
робота впродовж 8 років 3 міс в умовах
запиленості робочої зони, що
перевищувала ГДК, що виникло у зв'язку з
порушенням керівництвом підприємств,
де працював хворий, ст. 153 КЗпП України,
якою передбачено обов'язок власника
або уповноваженого ним органу створити
на робочому місці умови праці
відповідно до нормативно-правових
актів, а також забезпечити додержання
вимог законодавства щодо прав
працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ВАТ
«Кривбасзалізрудком» про відсутність
обов'язку підприємства відшкодовувати
моральну шкоду завдану позивачу з тих
підстав, що останній є суб'єктом
страхування від нещасного випадку на
виробництві, суперечать нормам діючого
законодавства, оскільки Закон України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV в редакції, що діяла на час
встановлення позивачеві вперше
стійкої втрати працездатності, не
передбачає відшкодування
застрахованим і членам їх сімей
моральної (немайнової) шкоди, отриманої
внаслідок ушкодження здоров'я Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що,
право на відшкодування моральної шкоди
у зв'язку з ушкодженням здоров'я
ОСОБА_2, пов'язаного з виконанням
трудових обов'язків, виникло у позивача
з 25 жовтня 2011 року, тобто з моменту
встановлення йому стійкої втрати
професійної працездатності (а.с. 22),
питання про відшкодування працівнику
такої шкоди слід вирішувати на
загальних підставах, передбачених
нормами КЗпП України та Закону України
«Про охорону праці», а не відповідно до
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», норми якого є
спеціальними.

Також, спростовуються й доводи
відповідача ВАТ «Кривбасзалізрудком»
щодо відсутності підстав
відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди,
оскільки, факт заподіяння такої шкоди у
зв'язку з отриманим ним професійним
захворюванням встановлений в судовому
засіданні. Так, позивач час від часу
змушений проходити стаціонарний курс
лікування, переносить фізичні
страждання, позбавлений нормальних
життєвих зв'язків, що вимагає
додаткових зусиль для організації його
життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що Акт розслідування
хронічного професійного захворювання
від 26 вересня 2011 року не підписаний
усіма членами комісії, тому не може
бути належним та допустимим доказом у
справі колегія суддів до уваги не
приймає, оскільки на час розгляду
справи даний акт є чинним в
установленому законом порядку не
скасований.

Однак, колегія суддів звертає увагу на
доводи апеляційної скарги відповідача
щодо розміру моральної шкоди,
стягнутої судом першої інстанції та
розміру витрат на правову допомогу.

Колегія суддів вважає, що розмір
моральної шкоди визначений судом без
повного урахування роз'яснень п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995р., з подальшими
змінами, " Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
якого, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, характер отриманого
позивачем професійного захворювання,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
конкретних обставин по справі і
наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди визначений
судом першої інстанції без
урахуванням відсотку втрати
професійної працездатності , який
згідно висновку МСЕК становить лише 10%,
строку роботи позивача у шкідливих
умовах праці на підприємстві
відповідача 1 рік, з урахуванням
конкретних обставин по справі, праці
характеру отриманого позивачем
професійного захворювання, і
пов'язаних із ним фізичних і моральних
страждань, з урахуванням істотності
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, вважає
необхідним змінити рішення суду,
зменшити розмір стягнутої моральної
шкоди з відповідача на користь
позивача з 25 000 грн. до 10 000 грн..

Колегія суддів звертає увагу на
доводи апеляційної скарги відповідача
в частині стягнення на користь
позивача правової допомоги в сумі 1000
грн.

Пунктом 2 частиною 3 ст.79 ЦПК
України передбачено, що до витрат,
пов'язаних із розглядом судової справи
, належать витрати на правову
допомогу.

Частина 1 ст.88 ЦПК України
передбачає, що стороні , на користь
якої ухвалено судове рішення , суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Відповідно до статті 1 Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах , в яких
така компенсація виплачується стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, іншою стороною, не може
перевищувати 40% встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи , яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Як убачається з матеріалів справи
між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3
укладено договір про надання
правової допомоги від 14 травня 2013 року
( а.с. 36-38)

Як убачається ОСОБА_3 був присутнім в
судових засіданнях 23 липня 2013 року, 11
листопада 2013 року,загальна тривалість
судових засідань складає 2 год.10 хв., у
зв'язку із чим з розрахунку
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
ОСОБА_3 в судовому засіданні підлягає
стягненню витрати на правову допомогу
в сумі 1147 грн. х 2,16 х 40%= 991 грн.

Доказів або будь-яких інших відомостей
про кількість годин витрачених
представником позивача ОСОБА_3 на
вчинення окремих процесуальних дій
поза судовим засіданням суду не
надано. У зв'язку із чим, рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
витрат на правову допомогу слід
змінити та зменшити з 1000 грн. до 991 грн.

Також, колегія суддів зважує на доводи
апеляційної скарги про те, що суд
першої інстанції ухвалюючи рішення про
стягнення моральної шкоди не вірно
визначив розмір судового збору та
стягнув 260 грн.

Згідно пп.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України
"Про судовий збір", зі змінами
внесеними Законом України від 19
версеня 2013 року розмір судового
збору за подання позовної заяви
немайнового характеру становить 0,2
розміру мінімальної заробітної плати,
яка станом на 01 січня 2013 року становить
1147грн.

Таким чином, ухвалюючи рішення про
стягнення з ПАТ "Кривбасзалізрудком»
на користь держави судовий збір 229,40
грн., а не 260 грн. грн, тому рішення суду
в частині стягнення судового збору
підлягає зміні та зменшенню до 229,40
грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» задовольнити
частково.

Рішення Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 11 листопада 2013 року
в частині розміру моральної шкоди,
витрат на правову допомогу та
стягнутого судового збору змінити.

Зменшити стягнутий з Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» на користь
ОСОБА_2 розмір моральної шкоди до 10 000
грн.., витрати на правову допомогу до
991грн.

Зменшити розмір судового збору
стягнутого з Публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат» на користь держави до 229,40
грн.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: