У х в а л а

7 липня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про знесення
самочинного будівництва, звільнення
самовільно захопленої земельної
ділянки, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_4 звернулась
до суду з указаним позовом, посилаючись
на те, що вона є власником жилого
будинку АДРЕСА_1 та розташований на
земельній ділянці площею 0,1535 га, яка
межує із земельною ділянкою
відповідачки, яка є власником жилого
будинку АДРЕСА_2. Зазначала, що
земельна ділянка, на якій розташований
її будинок, перебувала у користуванні
її батьків, а після їх смерті перебуває
у її користуванні. Рішенням
Виноградівського міськвиконкому від 24
грудня 1993 року № 215 земельну ділянку
передано їй у власність. При
виготовленні технічної документації,
необхідної для отримання Державного
акту на право власності на землю, їй
стало відомо, що відповідачка
самовільно збудувала туалет, знищила
межові знаки, порушила межу суміжного
землекористування, зруйнувала огорожу
і на належній їй земельній ділянці
встановила свою огорожу з туалетом, чим
унеможливила її користування
земельною ділянкою. Оскільки ОСОБА_3 в
добровільному порядку не звільнила
самовільно зайняту ділянку, не
демонтувала туалет, просила
зобов'язати відповідача знести
самовільно споруджений туалет, який
розташований частково на 0,9 м земельній
ділянці позивача по АДРЕСА_1; звільнити
самовільно зайняту частину земельної
ділянки; усунути перешкод у
користуванні її земельною ділянкою.

Рішенням Виноградівського районного
суду Закарпатської області від
27 вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 18 грудня 2013
року, позов задоволено. Зобов'язано
ОСОБА_3 знести самовільно споруджену
споруду - туалет, який розташований
частково на 0,9 м земельній ділянці
ОСОБА_4 по АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_3
звільнити самовільно зайняту частину
земельної ділянки, відновити межу
суміжного землекористувача з
позивачем шляхом перенесення огорожі
на відстань 0,9 м по межі від ОСОБА_4 на
земельну ділянку відповідача. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 березня 2014
року судові рішення залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 березня 2014 року з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме
ст. 376 ЦК України, ст. 152 ЗК України що
потягло, на думку заявника, ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21
травня 2014 року, від 14 травня 2014 року, від
31 липня 2013 року, від 16 січня 2013 року,
ухвалу Верховного Суду України від 22
червня 2011 року та від 22
квітня 2013 року та постанову Верховного
суду України від 26 лютого 2014
року.

У п. 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» роз'яснено, що судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, можуть
бути, зокрема, рішення судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України, ухвалені як судом касаційної
інстанції.

Оскільки постанова Верховного Суду
України від 26 лютого 2014 року прийнято
Верховним Судом України не як судом
касаційної інстанції, тому на неї не
може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Із доданих до заяви ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 травня 2014 року, від 14 травня
2014 року, від 31 липня 2013 року, від 16 січня
2013 року, ухвалу Верховного Суду України
від 22 червня 2011 року та від 22 квітня 2013
року випливає різне визначення
предмета регулювання правових норм,
різні підстави та зміст позовних вимог
й різні фактичні обставини у
порівнянні з судовим рішенням, яке
оскаржується.

Крім того, у заяві про перегляд
вбачається посилання на порушення
судом норм процесуального права щодо
доказування позову, що не може бути
підставою для допуску справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про знесення самочинного
будівництва, звільнення самовільно
захопленої земельної ділянки, усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою за заявою ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 березня 2014
року до провадження Верховного Суду
України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С. Ф. Хопта

В.А. Черненко