Ухвала

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова
М.В., Касьяна О.П.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
індексу інфляції та трьох процентів
річних, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду м. Києва від
15 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») про
стягнення середнього заробітку за час
затримки до дня фактичного розрахунку,
індексу інфляції та трьох процентів
річних, у зв'язку з порушенням
грошового зобов'язання.

Зазначала, що рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 23
травня 2012 року задоволено її позовні
вимоги до ПАТ «КБ «Надра» про стягнення
14 081 грн 85 коп. вихідної допомоги,
передбаченої ст.
44 КЗпП України, у розмірі тримісячного
середнього заробітку, 2
635 грн невиплаченої компенсації за
роботу у вихідні дні та
178 370 грн 01 коп. середнього заробітку
за час затримки розрахунку.

Посилаючись на те, що зазначені грошові
кошти були сплачені їй банком лише 04
лютого 2013 року під час примусового
виконання вказаного рішення суду, з
урахуванням кількості днів затримки
повного розрахунку просила на підставі
статей 116, 117 КЗпП України стягнути з
ПАТ «КБ «Надра» 38 193 грн 23
коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 24 травня 2012 року до 04 лютого
2013 року; на підставі ст. 34
Закону України «Про оплату праці» -
4 129 грн 06 коп. - суму індексу
інфляції з належної їй при звільненні
вихідної допомоги у розмірі
тримісячного середнього заробітку та
невиплаченої частини компенсації за
роботу у вихідні дні за період з
березня 2009 року до січня 2013 року; на
підставі ст. 625 ЦК України -
1 070 грн 22 коп. - суму індексу
інфляції з нарахованого їй станом на
23 травня 2012 року середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період з червня 2012
року до січня 2013 року та
3 901 грн 74 коп. - три проценти
річних за період з червня 2012 року до
січня 2013 року зі стягнутої за рішенням
Шевченківського районного суду
м. Києва від 23 травня 2012 року
грошової суми.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 26 квітня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
15 серпня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про часткове задоволення
позову. Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
в сумі 38 193 грн 23 коп. за
період з 23 травня 2012 року до 04 лютого 2013
року. У задоволенні решти вимог
відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 вересня 2013
року у відкритті касаційного
провадження в указаній справі за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 15 серпня
2013 року відмовлено на підставі п. 5 ч. 4
ст. 328 ЦПК України.

Постановою Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 21
травня 2014 року заяву ОСОБА_3 у порядку
глави 3 розділу V ЦПК
України задоволено частково, ухвалу
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 вересня 2013
року скасовано, справу направлено на
новий касаційний розгляд до суду
касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у
своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України. Суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції у частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення суми індексу інфляції та
трьох процентів річних, ухвалити у цій
частині нове рішення, яким указані
позовні вимоги задовольнити,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не
обмежений доводами касаційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
виявлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів, виходячи за межі доводів та
вимог касаційної скарги, дійшла
висновку про те, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково з огляду
на наступне.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо
змісту, рішення апеляційного суду
повинно мати: мотивувальну частину із
зазначенням мотивів зміни рішення,
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення;
встановлених судом першої інстанції
обставин, а також обставин,
встановлених апеляційним судом, і
визначених відповідно до них
правовідносин; назви, статті закону, на
підставі якого вирішено справу;
резолютивну частину із зазначенням
висновку апеляційного суду про зміну
чи скасування рішення, задоволення
позову або відмову в позові повністю чи
частково; висновку апеляційного суду
по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Таким чином, у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який має право
на дослідження нових доказів і
переоцінку доказів.

Проте рішення апеляційного суду
зазначеним нормам не відповідає,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 13 лютого 2009 року ОСОБА_3
звільнено з роботи у ПАТ «КБ «Надра».

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 травня 2012 року
визнано незаконним звільнення ОСОБА_3
та змінено підстави її звільнення за
статтею 38 КЗпП України на підстави,
передбачені частиною третьою статті 38
КЗпП України; зобов'язано ПАТ «КБ
«Надра» внести відповідні зміни до
трудової книжки ОСОБА_3; стягнуто з ПАТ
«КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 2 635 грн
невиплаченої компенсації за роботу у
вихідні дні, 14 081 грн 85 коп. вихідної
допомоги у розмірі тримісячного
середнього заробітку та 178 370 грн 01 коп.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку за період з 13 лютого 2009 року
до дня ухвалення рішення суду.

Зазначені грошові кошти ПАТ «КБ
«Надра» виплатило ОСОБА_3 04
лютого 2013 року під час примусового
виконання указаного рішення суду.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив із того, що при
примусовому виконанні судового
рішення фактично була проведена
індексація стягнутої на користь
позивача належної їй заробітної плати,
і дійшов висновку про відсутність
правових підстав для стягнення на її
користь середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
застосування до спірних правовідносин
статті 625 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову
ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із
того, що відповідно до вимог ст. 117 КЗпП
України відповідач зобов'язаний
сплатити позивачу середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні, тобто до дня виконання
судового рішення про стягнення
належних при звільненні відповідних
грошових сум, і вважав, що на підставі
судового рішення не виникають
зобов'язальні правовідносини, тому
відсутні правові підстави для
стягнення індексу інфляції та трьох
процентів річних від простроченої суми
у порядку ст. 625 ЦК України.

Статтею 34 Закону України «Про оплату
праці» встановлено, що компенсація
працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати, проводиться відповідно до
індексу зростання цін на споживчі
товари і тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених
строків виплати заробітної плати
працівникові надається право на
компенсацію відповідно до Закону
України «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати», за яким
компенсація громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати провадиться у разі затримки
на один і більше календарних місяців
виплати доходів, нарахованих
громадянам за період, починаючи з дня
набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід
розуміти грошові доходи громадян, які
вони одержують на території України і
які не мають разового характеру:
пенсії, соціальні виплати, стипендії,
заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення про порядок
компенсації працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням термінів її виплати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня
1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 23 квітня 1999 року № 692),
компенсація провадиться у разі
затримки на один і більше календарних
місяців виплати заробітної плати,
нарахованої працівникові за період
роботи, починаючи з 01 січня 1998
року, якщо індекс цін на споживчі
товари і тарифів на послуги за цей
період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом
множення суми нарахованої, але не
виплаченої працівникові заробітної
плати за відповідний місяць (після
утримання податків і платежів) на
коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін
визначається як різниця між часткою
від ділення індексу споживчих цін в
останній місяць перед виплатою суми
заборгованості на індекс споживчих цін
у тому місяці, за який виплачується
заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

За наявності зазначених умов у тому
самому порядку компенсації підлягає
присуджена за рішенням суду сума
заробітної плати, якщо ці умови настали
у зв'язку з несвоєчасним виконанням
рішення.

Проте вищевикладене залишилося поза
увагою апеляційного суду, який на
порушення вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України
в достатньому обсязі не визначився з
характером спірних правовідносин та
нормою матеріального права, яка
підлягає застосуванню; неправильно
встановив правову природу заявленого
позову та правовідносини, які виникли
між сторонами у справі; помилково
вважав наявними підстави для стягнення
з відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, тобто до дня
виконання судового рішення про
стягнення належних при звільненні
відповідних грошових сум на підставі
ст. 117 КЗпП України, тоді як позовні
вимоги полягали у стягненні
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати, до яких підлягає застосуванню
ст. 34 Закону України «Про оплату праці»;
не перевірив як доводів апеляційної
скарги, так і законності й
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції по суті вирішеного спору;
припустився помилки в застосуванні
матеріального та процесуального
закону.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а ухвалене у справі рішення
апеляційного суду у частині вирішення
вимог позову про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
(компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати) - скасуванню з направленням
справи у цій частині на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених частиною третьою
статті 338 ЦПК України.

Водночас з підстав, передбачених ч. 2 ст.
348 ЦПК України, підлягає скасуванню
ухвала Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 вересня 2013
року, якою на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328
ЦПК України відмовлено у відкритті
касаційного провадження у цій справі
за касаційною скаргою ПАТ «КБ «Надра»
на рішення апеляційного суду м. Києва
від 15 серпня 2013 року.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 348 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
15 серпня 2013 року в частині вирішення
вимог позову про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
(компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати) скасувати, справу в цій
частині направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 вересня 2013
року про відмову на підставі
п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у відкритті
касаційного провадження у цій справі
за касаційною скаргою ПАТ «КБ «Надра»
на рішення апеляційного суду м. Києва
від 15 серпня 2013 року скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

О.В. Ступак

С.П. Штелик