________________________________________________________________________
____________________________________________________________
Справа № 520/5822/14-ц
Провадження № 2/520/4477/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.07.2014 року Київський
районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Реви
С.В.,

при секретарі
Бродецькій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка
діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2,
до ОСОБА_3 про визнання недійсним
заповіту, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітньої особи ОСОБА_2,
звернулася до суду з вказаним позовом,
в якому посилається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року була відкрита
спадщина внаслідок смерті рідної
бабусі - ОСОБА_4, яка мешкала за адресою:
АДРЕСА_1, та належала їй на праві
приватної власності, відповідно до
свідоцтва від 12 січня 2009 року, виданого
Київською райдержадміністрацією м.
Одеси.

Після смерті спадкодавця, ОСОБА_1,
яка діє в інтересах неповнолітньої
особи ОСОБА_2, звернулася до
державного нотаріуса Третьої Одеської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, де
дізналась, що бабуся заповідала усе
належне їй майно відповідачу ОСОБА_3

Однак, ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітньої особи ОСОБА_2, вважає, що
вказаний заповіт повинен бути визнаний
недійсним, оскільки під час його
складання та підписання ОСОБА_4,
внаслідок хвороби, прийняття
медикаментів та під впливом сторонніх
осіб, не усвідомлювала значення своїх
дій в повній мірі.

У судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітньої особи ОСОБА_2, позовні
вимоги підтримала та просила їх
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на обставини, які
викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому
засіданні позов не визнав та просив суд
відмовити у його задоволенні,
посилаючись на те, що заповіт був
складений та посвідчений державним
нотаріусом, свої дії спадкодавець
розуміла, психічними захворюваннями не
страждала, правочин вчинено відповідно
до закону, а отже волевиявлення
спадкодавця розпорядитися своїм
майном, як це вказано у заповіті було
вільним. У зв'язку з чим, ОСОБА_3 просив
суд відмовити позивачу в задоволенні
позову за його необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та надані докази, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 року через хворобу
серця померла ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
Серії НОМЕР_1, актовий запис № 12117,
виданого відділом державної
реєстрації актів цивільного стану у
м. Одесі реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції.

Під час свого життя ОСОБА_4 склала
заповіт, а саме 21 січня 2009 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 5-158 та
посвідченого державним нотаріусом
Третьої Одеської державної
нотаріальної контори Сальніковою З.В.
Згідно заповіту єдиним спадкоємцем
зазначено відповідача ОСОБА_3.

Як встановлено у судовому
засіданні, спадкодавець приходилась
дружиною померлого двоюрідного дідуся
відповідача - ОСОБА_5 За останні роки
життя ОСОБА_4 мала лише хворобу
колінних суглобів, у зв'язку з чим вона
потребувала сторонньої допомоги для
прибирання квартири, принесення
продуктів, ліків, прання білизни тощо.
Саме тому, в ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла
запропонувала бабусі ОСОБА_3, яка
приходилась рідною сестрою ОСОБА_5, щоб
онуки доглядали та допомагали їй, а за
це вона заповість їм квартиру. Так,
відповідач з дружиною на протязі п'яти
с половиною років доглядали та
допомагали у всьому ОСОБА_4: купували
продукти, оплачували ліки, за час свого
життя померла сплачувала тільки за
комунальні послуги.

Судом також досліджено, що
поховання спадкодавця здійснював
ОСОБА_3 за власні кошти, що
підтверджується договір-замовленням
на організацію проведення поховань від
15 грудня 2013 року з ФОП ОСОБА_6 та
договір-замовленням на організацію та
проведення поховання № 012391 з КП
«Спеціалізоване підприємство
комунально-побутового
обслуговування».

Суд не приймає твердження
позивачки ОСОБА_1, що після смерті
батька ОСОБА_2 - ОСОБА_5, а саме
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, покійна бабуся
просила, щоб онука мешкала з нею та при
необхідності допомагала їй, оскільки
відповідно до свідоцтва про народження
ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 року, а
отже трьохлітня онука не могла
допомагати своїй бабусі.

Також, ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітньої особи ОСОБА_2,
посилається на те, що ОСОБА_3 заволодів
всіма документами на майно та речами,
які знаходились в квартирі спадкодавця
та перешкоджає у можливості зайти у
квартиру, користуватися належними їй
особистими речами, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 Суд не приймає вказане
до уваги, оскільки, як встановлено під
час розгляду справи, позивач з квітня
2014 року проживає у даній квартирі та
вільно користується всім майном.

У судовому засіданні був
допитаний свідок ОСОБА_7, яка пояснила,
що вона є близькою подругою померлої,
знайомі багато років, оскільки її
чоловік та ОСОБА_5 проходили разом
службу на флоті, а потім дружили. В свою
чергу свідок зазначила, що через
хворобу суглобів, та свій вік остання
потребувала допомоги, тому ОСОБА_3 на
протязі п'яти с половиною років
допомагав їй матеріально, купував ліки,
продукти харчування, а позивачка
ніяким чином не допомагала. Свідок
зазначив, що ОСОБА_4 розповідала їй, що
склала заповіт на ім'я ОСОБА_3, оскільки
останній її у всьому допомагав та
доглядав. Також свідок пояснила суду,
що ОСОБА_4 психічними захворюваннями не
страждала, на обліку у
лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не
перебувала. За поховання та ритуальні
послуги ОСОБА_4 сплачував ОСОБА_3,
позивачка ніяких грошових коштів не
надавала.

Свідок ОСОБА_8 у судовому
засіданні пояснила суду, що є сусідкою
та близькою подругою померлої, яка за
останні роки життя мала хворобу
колінних суглобів. Заповідач вчинила
правочин відповідно до закону, будучи
дієздатною фізичною особою, яка
усвідомлювала значення своїх дій та
керувала ними. Свідок зазначила, що
ОСОБА_3 допомагав по господарству
померлої, матеріально та морально
завжди підтримував її. Також, на
прохання ОСОБА_3, вона часто купувала їй
продукти, різні побутові дрібнички. В
свою чергу, позивач дуже рідко
навідувалась до померлої та майже не
цікавилась її життям. Свідок зазначила,
що ОСОБА_3 наняв та оплачував її
послуги, щоб вона допомагала ОСОБА_4.
Також свідок підтвердила, що
спадкодавець психічними хворобами не
боліла, на обліку ні в якій
психіатричній лікарні не перебувала.
За час її життя ніколи спадкодавець не
звертався до лікаря психіатра та
повністю усвідомлювала значення своїх
дій, під впливом ніяких осіб не
перебувала.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1234 ЦК України, право
на заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.

За приписами ст.203 ЦК України
визначено, що особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 2,
3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. У випадках, встановлених
цим Кодексом, нікчемний правочин може
бути визнаний судом дійсним. Серед
таких підстав може бути наступне:
волевиявлення учасника не було вільним
і не відповідало його внутрішній волі
(ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Статтею 1257 ЦК України встановлено, що
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

При цьому, вимоги до форми
заповіту визначені ст. 1247 ЦК України,
відповідно до якої заповіт складається
у письмовій формі, із зазначенням місця
та часу його складення; має бути
особисто підписаний заповідачем. Якщо
особа не може особисто підписати
заповіт, він підписується відповідно
до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має
бути посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими, службовими особами,
визначеними у статтях 1251-1252 цього
Кодексу. Заповіти, посвідчені особами,
зазначеними у частині третій цієї
статті, підлягають державній
реєстрації у Спадковому реєстрі в
порядку, затвердженому Кабінетом
Міністрів України.

На час посвідчення заповіту була
чинна Інструкція про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03 березня 2004 року
за № 20/5 зі змінами, відповідно до
пунктів 156, 157, якої було визначено те, що
нотаріус посвідчує заповіти
дієздатних фізичних осіб, заповіт має
бути складений у письмовій формі, із
зазначенням місця і часу складення
заповіту, дати та місця народження
заповідача та підписаний особисто
заповідачем. Нотаріус посвідчує
заповіт, який написаний заповідачем
власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів.

На вимогу суду з Третьої Одеської
державної нотаріальної контори була
надана копія спадкової справи ОСОБА_4. В
судовому засіданні було досліджено
матеріали спадкової справи. Судом
встановлено, що заповіт відповідає
вимогам законодавства на час складання
заповіту.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що під час розгляду
даної справи не встановлено підстав
для визнання заповіту недійсним, так як
заповіт складено особою, яка мала на це
право, а також не порушені вимоги щодо
його форми. Волевиявлення було вільним
і відповідало волі заповідача.

Також суд вважає за необхідним
зазначити, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, під
час складання заповіту, тобто в 2009 році,
була здоровою людиною та в цей період
не боліла психічними хворобами й не
перебувала на обліку в будь-якій
психіатричній лікарні, тобто в момент
складання заповіту ОСОБА_4 повністю
розуміла значення своїх дій та вільно
ними керувала.

При цьому, суд критично ставиться
до тверджень ОСОБА_1, яка діє в
інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2,
щодо волевиявлення ОСОБА_4 під час
оформлення заповіту від 21 січня 2009
року, яке не було вільним і не
відповідало її волі та дійсним намірам
через перебування під впливом
лікарських засобів, дій сторонніх осіб,
оскільки ОСОБА_1 не надала суду жодного
документу, який би підтверджував
наявність у ОСОБА_4 під час складання
заповіту психічної хвороби.

Отже, з огляду на вищевказане,
оцінивши всі докази у їх сукупності, з
урахуванням пояснень, суд дійшов до
висновку, що відсутні підстави для
визнання недійсним заповіту від 21
січня 2009 року, а тому у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, яка діє в
інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2,
слід відмовити.

04 червня 2014 року з метою
забезпечення позову були винесено
ухвалу про накладення арешту на
квартиру АДРЕСА_1 що належала на праві
власності ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
року, а також про встановлення Третій
Одеській державній нотаріальній
конторі заборони видавати свідоцтво
про право на спадщину за заповітом
після померло.

У зв'язку з відмовою позивачу у
задоволенні позовних вимог, на
підставі ст. 154 ЦПК України, суд вважає,
що необхідність в забезпеченні позову
відпала та їх слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 154, 209, 212-215
ЦПК України, на підставі ст.ст. 16, 203, 207,
215-216, 225, 1233-1234, 1247, 1251-1252, 1257 ЦК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1, яка діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, у
задоволені позовних вимог до ОСОБА_3
про визнання недійсним заповіту за
безпідставністю.

Скасувати заходи забезпечення
позову, які були вжиті ухвалою
Київського районного суду м. Одеси від
04 червня 2014 року по справі № 520/5822/14-ц, у
вигляді накладення арешту на квартиру
АДРЕСА_1 що належала на праві власності
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Скасувати заходи забезпечення
позову, які були вжиті ухвалою
Київського районного суду м. Одеси від
04 червня 2014 року по справі № 520/5822/14-ц, у
вигляді встановлення Третій Одеській
державній нотаріальній конторі
заборони видавати свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
шляхом подання через Київський
районний суд міста Одеси апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Рева С. В.