Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3115/14
Головуючий у 1 інстанції: Міщенко
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 27 травня 2014
року за поданням державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Мелітопольського міськрайонного
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року державний виконавець
ВДВС Мелітопольського міськрайонного
управління юстиції звернувся до суду
із поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_3.

Ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 27 травня 2014 року подання
державного виконавця ВДВС
Мелітопольського міськрайонного
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_3 задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України без вилучення
паспортного документу шляхом заборони
перетину кордону України до виконання
своїх зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням.

Виконання доручено Державній
прикордонній службі України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою
суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права, просить ухвалу
суду скасувати та постановити нову, про
відмову в задоволенні подання
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Мелітопольського міськрайонного
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_3.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну" від 21 січня 1994року (зі
змінами), громадянин України може бути
обмежений у праві виїзду за кордон,
якщо відносно нього діють
неврегульовані аліменти, договірні чи
інші невиконані зобов'язання до
виконання зобов'язань або розв'язання
спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України
вирішується при виконанні судових
рішень, ухвалених у порядку,
передбаченому ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" та ст.377-1 ЦПК
України, зокрема в разі доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання.

Так, пунктом 5 частиною 1 статті 6
вказаного Закону встановлено, що
ухилення громадянином від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, є підставою для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Подання державного виконавця не
свідчить про ухилення боржника від
виконання зобов'язань.

Так, у поданні не зазначено жодних дій
або бездіяльності боржника, які
свідчили б про те, що він ухиляється від
виконання зобов'язань.

Натомість виконавчий документ було
пред'явлено до виконання та відкрито
виконавче провадження лише 28 квітня 2014
року, а вже 22 травня 2014 року (менше ніж
через місяць) державний виконавець
звернувся в суд з зазначеним поданням.

Матеріали виконавчого провадження не
містять жодних посилань на ухилення
боржника, тоді як сам боржник зазначив
і це підтверджено матеріалами справи,
що заборгованість з аліментів виникла
внаслідок нарахування державним
виконавцем боргу за останні три роки
одноразово при відкритті провадження.
При цьому вже після відкриття
провадження він сплачував аліменти за
травень та червень 2014 року.

За поясненнями стягувача виконавчий
лист не надавався на виконання у
зв'язку з тим, що боржник добровільно
надавав утримання на дитину.

Щодо погашення заборгованості,
нарахованої при відкритті провадження,
то державним виконавцем лише 20 травня
2014 року було накладено арешт на майно
боржника, жодних заходів з примусового
стягнення боргу не вживалося.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань є передчасним та не
відповідає матеріалам справи.

Доказів, які б підтверджували факт
ухилення боржника від виконання
обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону
України "Про виконавче провадження" ні
державним виконавцем, ні стягувачем не
надано.

З огляду на викладене, подання ВДВС не
підлягає задоволенню, підстав для
тимчасового обмеження боржника у праві
виїзду за кордон судова колегія не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 312, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 27 травня 2014 року по цій
справі скасувати.

У задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_3 - відмовити.

Головуючий:

Судді: