Справа № 369/5102/14-ц
Провадження №2/369/2398/14
РІШЕННЯ

Іменем України

19.06.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі

головуючого судді
Медвідь Н.О.

при секретарі
Ткаченко В.В.

розглянувши у судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет застави шляхом
визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з даним позовом, посилаючись на те, що
09.07.2010 між сторонами було укладено
договір позики, за умовами якого
позивач передав у власність
відповідача грошові кошти в сумі 40 000
грн., які останній зобов'язувався
повернути до 09.07.2011.

09.07.2010 між сторонами було укладено
договір застави, за умовами п. 1 якого
він забезпечує вимогу позивача, що
випливає з договору 1.

Згідно п. 2 договору 2, в забезпечення
виконання зобов'язань , відповідач
передав в заставу легковий автомобіль
марки VOLKSWAGEN Transport,
тип-вантажопасажирський, рік випуску
1991, колір білий, шасі (кузов, рама,
коляска) № -, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Відповідно до п. З договору 2, предмет
застави належить відповідачу на праві
приватної власності на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2,
виданого Ірпінським МРЕВ ДАІ УМВС
України від 06.12.2003.

Предмет застави оцінено сторонами в 42
650 грн. 72 коп. Відповідно до п. 11
договору 2, при невиконанні
відповідачем зобов'язань, які
випливають з договору 1, позивач має
право звернути стягнення на предмет
застави в порядку, передбаченому
чинним законодавством України.

Відповідач своїх зобов'язань за
договором 1 не виконав, борг позивачу у
встановлені строки не повернув.

Тому просив в рахунок погашення
заборгованості в сумі 40 000 грн.
звернути стягнення на предмет застави
відповідно до договору застави від
09.07.2010, який посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 і
зареєстрований в реєстрі за № 1376, а
саме на легковий автомобіль марки
VOLKSWAGEN Transport, тип-вантажопасажирський,
рік випуску 1991, колір білий, шасі (кузов,
рама, коляска) № -, реєстраційний номер
НОМЕР_1, вартістю 42 650 грн. 72 коп., який
належить на праві приватної власності
ОСОБА_2 шляхом визнання за ним права
власності на спірний автомобіль .
Стягнути з відповідача судовий збір.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав.

Відповідач позов визнав.

Суд, вислухавши осіб, які приймають
участь у розгляді справи, вивчивши
матеріали справи, в позові відмовляє з
наступних підстав:

Судом встановлено, що 09.07.2010 між
сторонами було укладено договір
позики, який посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 і
зареєстрований в реєстрі за № 1375. За
умовами договору 1, позивач передав у
власність відповідача грошові кошти в
сумі 40 000 грн., які останній
зобов'язувався повернути до 09.07.2011.

09.07.2010 між сторонами було укладено
договір застави, який посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3 і
зареєстрований в реєстрі за № 1376.

Згідно п. 2 договору 2, в забезпечення
виконання зобов'язань відповідач
передав в заставу спірний
автомобіль.Предмет застави оцінено
сторонами в 42 650 грн. 72 коп. (п. 5 Договору
2).

Відповідно до п. 11 договору 2, при
невиконанні відповідачем зобов'язань,
які випливають з договору 1, позивач має
право звернути стягнення на предмет
застави в порядку, передбаченому
чинним законодавством України.

Договором від 22.05.2014 було внесено зміни
до договору 2, згідно з якими : «при
невиконанні відповідачем зобов'язань,
які випливають з договору 1, позивач має
право звернути стягнення на предмет
застави в порядку, передбаченому
чинним законодавством України, в тому
числі шляхом передачі рухомого майна,
що є предметом забезпечувального
обтяження, у власність обтяжувача в
рахунок виконання забезпеченого
обтяженням зобов'язання в порядку,
встановленому законодавством України.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
повинні виконуватись сторонами
належним чином та у встановлений строк.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки, завданих
порушенням зобов'язання.

Статтею 590 ЦК України передбачено, що
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом.

За змістом ст. 19 Закону України «Про
заставу», за рахунок заставленого
майна заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення.

Положеннями ст. 20 Закону України «Про
заставу» передбачено, що
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором. Звернення стягнення на
заставлене майно здійснюється за
рішенням суду або третейського суду, на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
якщо інше не передбачене законом або
договором застави.

Але відповідно до ч. 1, ч. 2, ст. 328 ЦК
України, право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. При цьому, право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

В силу ст. 392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою.

Відповідно до ст.334 ч.3 ЦК України право
власності на майно за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст.321 ч.1 ЦК України право
власності є непорушним; ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

За правилами ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право звернутися до суду саме
за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або
інші речі визначені родовими ознаками
а позичальник зобов»язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку
ж кількість речей того ж роду та такої
ж якості . Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей визначених родовими ознаками .

Тобто договір позики опосередковує
відносини щодо передачі майна у
власність на засадах повернення такої
ж кількості майна того ж роду та
якості.

Таким чином обставини, на які
посилається позивач а також його
представник не передбачені договором
позики, як підстави для виникнення
права власності у позивача на
автомобіль.

Правовідносини, які склалися між
сторонами регулюються главою 71 ЦК
України.

Як свідчать матеріали справи, а також
твердження сторін ,позивачем не
обґрунтовано та не надано жодних
доказів, які б вказували на правові
підстави для визнання за позивачем
право власності на автомобіль.

Позивачем не доведено підставу позову,
а саме - які саме права позивача були
порушені в зв'язку з невиконанням
відповідачем договору позики.

Представник позивача не довів тих
обставин на які посилався як на
підставу позовних вимог позивача, не
надав докази в обґрунтування її вимог,
що є його обов»язком відповідно до
засад змагальності процесу за ст.. 10
ЦПК України . При цьому суд створив всі
умови для змагального процесу ,
роз»яснював представнику позивача
його права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх
сукупності, дійшов висновку про
необґрунтованість та недоведеність
вимог позивача, оскільки вони не
відповідають вимогам ст. ст.. 57-59 ЦПК
України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 526, 589, 590, 615, 629, 1046 ЦК України, ЗУ
«Про заставу» ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И
В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет застави шляхом
визнання права власності, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Києво-Святошинський протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: