Ухвала

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова
М.В., Касьяна О.П.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, який діє в
інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи:
Ужгородська міська рада, орган опіки та
піклування Виконавчого комітету
Ужгородської міської ради, про поділ
майна, що є у спільній сумісній
власності, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_11 - ОСОБА_13 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від
14 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 07 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 в інтересах
малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи:
Ужгородська міська рада, орган опіки та
піклування Виконавчого комітету
Ужгородської міської ради, про поділ
майна, що є у спільній сумісній
власності. Позовні вимоги під час
розгляду справи ОСОБА_3 неодноразово
змінював і остаточно просив виділити у
власність ОСОБА_7 приміщення горища,
які позначені на плані висновку
експертного дослідження літерами 1-4
загальною площею 119,4 кв. м із
зобов'язанням її влаштувати окремий
вхід зліва на горище з дверима та
коридор з дверима для вільного доступу
до зазначених приміщень, площа якого
становить 12,3 кв. м; відповідачам ОСОБА_11
та ОСОБА_12 виділити приміщення, яке
позначено на плані висновку експерта
літерою 5 площею 39,8 кв. м та робочий
діючий вхід на горище, що прилягає до
цієї площі; зобов'язати ОСОБА_7
встановити гіпсокартонні перегородки
з дверима для облаштування зазначеної
площі відповідачів. Зазначені позовні
вимоги обґрунтовано тим, що позивачам
на праві власності належать квартири №
№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1, а
відповідачам - квартири № № НОМЕР_3,
НОМЕР_4. У цьому чотириквартирному
будинку є горище, яке належить на праві
спільної сумісної власності сторонам,
але відповідачі не бажають вирішити
питання поділу цього горища в
добровільному порядку і тому позивачі
змушені звернутися до суду з цим
позовом. Експертним висновком горище
можливо поділити на чотири рівні
частини. Відповідач ОСОБА_10 подав заяву
про відступлення свого права на
приміщення під НОМЕР_4 на користь
позивача ОСОБА_7, у зв'язку з чим
сформульовано остаточні позовні
вимоги.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 14
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 07 квітня 2014
року, уточнену позовну заяву
задоволено частково. Допоміжні
приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1
- горище площею 159,3 кв. м, що знаходиться
у спільному користуванні
співвласників квартир даного будинку,
розділено згідно з висновком
експертного дослідження від
12 лютого 2013 року № 64, та виділено у
власність: ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, малолітнім ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, як
співвласникам квартир № № НОМЕР_1,
НОМЕР_2, а також ОСОБА_10 як власнику
квартири НОМЕР_3 приміщення горища, що
позначені на плані під літерами «
НОМЕР_1», « НОМЕР_3», « НОМЕР_2» та «
НОМЕР_4», загальною площею 119,40 кв. м.
Зобов'язано ОСОБА_7 влаштувати окремий
вхід зліва на горище з дверима та
коридор з дверима для вільного доступу
до приміщень, які виділені
співвласникам квартир № НОМЕР_1,
НОМЕР_3, НОМЕР_2, площа якого становить
12,3 кв. м, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 як
співвласникам квартири НОМЕР_4 -
приміщення горища, що позначені на
плані під літерами « 5», загальною
площею 39,8 кв. м, та діючий
вхід на горище, що прилягає до площі
приміщення 39,8 кв. м. Зобов'язано
ОСОБА_7 встановити гіпсокартонну
перегородку на горищі для облаштування
площі приміщення, які виділені
співвласникам квартири НОМЕР_4, площею
39,8 кв. м.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_11 - ОСОБА_13 просить скасувати
судові рішення першої й апеляційної
інстанцій, ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом установлено, що позивачам ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 на
праві спільної часткової власності
належать квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в
будинку АДРЕСА_1. Відповідачу ОСОБА_10 на
праві приватної власності належить
квартира НОМЕР_3 у вказаному будинку, а
відповідачам ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на
праві спільної сумісної часткової
власності належить квартира НОМЕР_4 в
цьому будинку, що підтверджується
матеріалами інвентаризаційної справи
№ 4094 на будинок АДРЕСА_1.

12 грудня 2012 року ОСОБА_3 як співвласник
квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в будинку
АДРЕСА_1 на підставі договорів
дарування частки квартири, посвідчених
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_14,
зареєстрованих в реєстрі за № 2241 та №
2242, подарував належні йому частки у
вищезазначених квартирах в рівних
долях своїм малолітнім дітям
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Будинок АДРЕСА_1, є багатоквартирним,
(чотириквартирним) будинком.

Згідно з висновком експертного
дослідження від 12 лютого
2013 року № 64, виконаного експертом
Корчинським Б.М., розподіл горища
житлового будинку АДРЕСА_1 на чотири
рівні частини можливий. При цьому
експертом запропоновано наступний
варіант розподілу горища (додаток ІІ).
При даному розподілі площа горища
зайнята під перегородкою становить 3,6
кв. м, отже розподілу підлягатиме площа
159,3 кв. м. Площа горища відповідно до ј
частки становитиме 39,8 кв. м, для
ефективного використання площі горища
експертом запропоновано діючий вхід на
горище та приміщення площею 39,8 кв. м,
надати одному співвласнику. Трьом
іншим співвласникам необхідно із лівої
сторони влаштувати окремий вхід на
горище та влаштувати коридор для
вільного доступу до приміщень, площа
якого становить 12,3 кв. м. Коридор площею
12,3 кв. м залишити в спільному
користуванні трьох співвласників, за
таких умов, загальна площа приміщення
кожного із трьох співвласників
становитиме 39,8 кв. м, в тому числі 4,1 кв.
м - коридор та приміщення площею 35,7 кв.
м.

Статтею 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» визначено, що власники квартир
багатоквартирних будинків та житлових
приміщень у гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь
у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки у
майні будинку чи гуртожитках.
Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і
т. ін.) передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Згідно з п. 1.1 рішення Конституційного
Суду України від 02 березня 2004 року №
4-рп/2004 (справа № 1-2/2004) допоміжні
приміщення (підвали, сараї, кладовки,
горища, колясочні і т. ін.) передаються
безоплатно у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією
ними квартир (кімнат у квартирах)
багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема
створення об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, вступу до
нього.

Частина 2 ст. 382 ЦК України визначає
правовий режим допоміжних приміщень і
приміщень загального користування у
багатоквартирному будинку. Так,
власникам квартири у дво-або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Тобто, мешканці житлового будинку,
розташованого на АДРЕСА_1, є
співвласниками всіх допоміжних
приміщень цього будинку, які належать
їм на праві спільної сумісної
власності.

Судом встановлено, що допоміжне
приміщення - горище в даному будинку, не
є приміщенням загального користування,
придатне для використання для
господарських потреб, відокремлене та
може бути виділене в натурі як частка
без створення перешкод в
обслуговуванні житлового будинку. На
горищі відсутнє технічне обладнання,
яке призначене для забезпечення потреб
власників всіх квартир, а також для
забезпечення експлуатації та
технічного обслуговування житлового
будинку в цілому.

Співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними (ст.
369 ЦК України).

Відповідно до ст. 370 ЦК України
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду. Виділ частки із майна, що
є у спільній сумісній власності,
здійснюється у порядку, встановленому
статтею 364 цього Кодексу.

Співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. (ст. 364 ЦК України).

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд,
обґрунтовано виходив з підстав,
передбачених ст. 370 ЦК України, про
рівність часток співвласників у праві
спільної сумісної власності та
висновку експертного дослідження про
можливість розподілу приміщення
горища на чотири частини.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_11
вказував на наступне: порушення ст. 372
ЦК України, відповідно до якої право
спільної сумісної власності
припиняється у разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності, оскільки
горище залишилося у спільній сумісній
власності позивачів та відповідача
ОСОБА_10, а також у спільній сумісній
власності ОСОБА_11, ОСОБА_12; розподіл
горища базується на факті наявності
чотирьох квартир, а не співвласників
будинку; у відповідачів ОСОБА_11, ОСОБА_12
у власності перебуває квартира НОМЕР_4,
площа якої становить 106,2 кв. м, що
становить 37,2 % від загальної площі
квартир і саме на такий розмір площі
горища вони мають право, а позивачам
належить лише 33,1 % від загальної площі
квартир; порушеня Закону України «Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» та
неврахування права ще двох
співвласників цього будинку, яким
належить нежитлове приміщення в цьому
будинку, розміром 20,2 кв. м; відсутня
ухвала про залучення нових
співвласників - неповнолітніх ОСОБА_4
та ОСОБА_5 до участі у справі.

На спростування доводів апеляційної
скарги ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_11 щодо
процентного співвідношення площі
квартири з процентним співвідношенням
допоміжних приміщень, апеляційний суд
правильно зазначив, що відповідно до ч.
2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки
із майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.

На спростування доводів апеляційної
скарги про розподіл горища на чотири
частини - за кількістю квартир,
апеляційний суд зазначив, що критерієм
розподілу є кількість співвласників
цих квартир відповідно до ч. 2
ст. 370 ЦК України; співвласників квартир
є дев'ять осіб: ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 - і кожному з
них належить 17,7 кв. м горища, загальна
площа якого становить 159,3 кв. м.

Разом з тим апеляційний суд звернув
увагу заявника на ту обставину, що
відповідачам належить відповідно 35,4
кв. м горища, а їм виділено
39,8 кв. м, тобто більше ніж їм належить.
Тому в цьому аспекті їхні права жодним
чином не порушено.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, повно та всебічно
дослідив наявні у справі докази і надав
їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10,
60, 212 ЦПК України, правильно встановив
обставини справи, в результаті чого
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів.

Вищевикладене дає підстави для
висновку про те, що касаційна скарга
підлягає відхиленню, а ухвалені у
справі судові рішення - залишенню без
змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_11 -
ОСОБА_13 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від
14 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 07 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

О.В. Ступак

С.П. Штелик