Справа №442/1748/14-ц
Провадження №2/442/891/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря - Галин Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виселення з житлового
будинку без надання іншого житлового
приміщення, -

в с т а н о в и в :

У березні 2014 позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду з вказаним позовом, посилаючись
на те, що вона є власником 56/100 ід. частин
житлового будинку АДРЕСА_1, в якому,
крім неї, проживає її син - відповідач у
справі. Останній руйнує та нищить
вказану частину будинку, проявляє
агресивну поведінку до неї, провокує
сварки та скандали, неодноразово
застосовував фізичне насильство,
систематично порушує правила
співжиття і робить неможливим для
інших осіб проживання з ним в одному
будинку, перешкоджає позивачу
здійснювати право користування та
розпорядження будинком. Враховуючи
викладене позивач просила
задовольнити позов з підстав,
визначених ст. ст. 116, 157 ЖК України та ст.
391 ЦК України.

В судовому засіданні позивач, будучи
допитана як свідок, та її представник -
адвокат ОСОБА_3 позов підтримали з
підстав, викладених у позовній заяві і
доповнили, що позивач неодноразово
зверталась до правоохоронних органів з
приводу фізичного насильства щодо неї,
у зв'язку з чим відповідача притягали
до адміністративної відповідальності.
Крім цього, після нанесених позивачці
відповідачем у лютому 2014 року побоїв,
позивач перебувала на стаціонарному
лікуванні. Після закінчення лікування
відповідач не допускає позивача у
належну їй частину житлового будинку,
куди вселив невідомих їй осіб. Крім
цього, вказала що Дрогобицьким МВ ГУ
МВСУ у Львівській області розпочато
кримінальне провадження відносно
відповідача за ч. 1 ст. 125 КК України.
Вказала, що вжиті численні заходи
впливу щодо відповідача не дали
жодного позитивного результату,
відповідач продовжує вчиняти щодо
позивача фізичне насильство та створює
неможливе з ним спільне проживання, а
тому просять позов задоволити.

Відповідач заперечив з приводу
задоволення позову посилаючись на його
надуманість та безпідставність.
Вказав, що його мати - позивач по справі
приводить у їх будинок свого
нинішнього чоловіка - ОСОБА_4, з яким
виживають його з будинку, провокуючи
сварки та непорозуміння. Не заперечив,
що конфлікти між ним та позивачкою
мають місце, однак такі провокує сама
позивачка. Так, в грудні 2013 року мало
місце нанесення йому ножових поранень
позивачкою, з приводу чого він
перебував на амбулаторному лікуванні.
До правоохоронних органів не
звертався, маючи намір зберегти добрі
відносини з матір'ю. Зазначив, що іншого
місця проживання у нього немає, а тому
задоволення позову позбавить його
єдиного житла. Просить в позові
відмовити.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, заслухавши пояснення
свідків, перевіривши письмові
матеріали справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Згідно ст.
11 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами та іншими
учасниками процесу доказів. А згідно
ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є
власником 56/100 ід. частин будинку
АДРЕСА_1. Вказана частка складається з
двох житлових кімнат, коридору та
ванної кімнати (копія договору
дарування, а.с. 5).

Син позивачки - відповідач ОСОБА_2
зареєстрований у спірному житлі з 26
лютого 2005 року (а. с. 6 зворот). Крім
цього, як встановлено у судовому
засіданні і сторонами не оспорювалось,
відповідач ОСОБА_2 іншого житла немає.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням у обсязі, визначеному
відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього
Кодексу.

Право вимагати у судовому порядку
виселення членів сім'ї, у т. ч. колишніх,
власник жилого будинку (квартири) має
відповідно до ст. 157 ЖК України, але за
наявності обставин, передбачених ч. 1
ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони
систематичним порушенням правил
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявилися
безрезультатними.

Тобто для застосування норм цієї
статті необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів. Під
заходами впливу маються на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача.

Крім того, згідно із п. 17 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року під час
вирішення справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК України осіб, які
систематично порушують правила
співжиття та роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід керуватися
тим, що під час тривалої
антигромадської поведінки виселення
винного може статися під час
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Серед таких визначені
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокуратурами, органами
внутрішніх справ тощо.

Свідок ОСОБА_5 - дільничний інспектор
Дрогобицького МВ ГУ МСВСУ у Львівській
області пояснив суду, що неодноразово
розглядав заяви позивачки ОСОБА_1 з
приводу сімейних конфліктів з її сином
ОСОБА_2 Останньому виносилось офіційне
застереження з приводу
неприпустимості вчинення насильства
щодо матері - ОСОБА_1 Відповідач
пояснював свою поведінку конфліктом з
вітчимом, який намагається вселитись в
їхній з матір'ю будинок.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що відповідач
ОСОБА_2 неодноразово провокував
конфлікти з ним та позивачкою ОСОБА_1,
виганяв її з будинку, наноси тілесні
ушкодження.

Так, як вбачається з оглянутих в
судовому засіданні матеріалів
адміністративних справ №442/3859/13-ц та
№442/8576/13-ц, відповідач ОСОБА_2
притягався до адміністративної
відповідальності за насильство в сім"ї,
зокрема, по відношенню до позивачки та
свого вітчима, за що був підданий
адміністративному стягненню у виді
штрафу в дохід держави.

Відповідно до оглянутих в судовому
засіданні матеріалів перевірки за
заявами ОСОБА_1 з приводу протиправних
дій ОСОБА_2, складених Дрогобицьким МВ
ГУ МВСУ у Львівській області,
відповідачу ОСОБА_2 15.11.2013 року
виносилось офіційне попередження №284
про неприпустимість учинення
насильства щодо матері - ОСОБА_1 Разом з
тим, з позивачкою ОСОБА_1 також
проводилась профілактична бесіда щодо
недопущення антигромадської
поведінки.

Отже, судом встановлено, що конфлікти
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 провокуються як
позивачем, так і відповідачем.

В той же час позивачкою не представлено
достатньо доказів про те, що дії
відповідача роблять неможливим для неї
проживання з ним в одному будинку та що
до відповідача були вжиті передбачені
законом заходи попередження або
громадського впливу, які не дали
позитивних результатів, оскільки
відповідача, як і позивача, попереджали
лише про недопустимість вчинення
сімейних конфліктів.

За таких обставин суд вважає, що позов
не підлягає до задоволення. Однак,
відповідача необхідно попередити про
недопустимість порушення правил
співжиття та можливість в майбутньому
його виселення саме з цих підстав.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, ст. ст. 116, 157 ЖК України, ст. ст.
317, 319, 321, 386 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про виселення з житлового будинку без
надання іншого житлового приміщення -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції.

Суддя

Справа №442/1748/14-ц

Провадження №2/442/891/2014

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

В с т у п н а т а р е з о л ю т и в н а ч
а с т и н а

08 травня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря - Галин Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виселення з житлового
будинку без надання іншого житлового
приміщення, -

в с т а н о в и в :

Зважаючи на складність у викладенні
повного рішення суду, пов'язаного з
потребою в обґрунтуванні доводів
сторін, на що може бути витрачений
значний час, суд вважає за необхідне
проголосити його вступну та
резолютивну частини.

Керуючись ст. 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про виселення з житлового будинку без
надання іншого житлового приміщення -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції.

Суддя