Справа № 357/5250/13-ц Головуючий у І
інстанції Кошель Л.М.Провадження №
22-ц/780/289/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Лащенка В.Д., Кулішенка Ю.М.

при секретарі:
Токар Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 01 листопада 2013 року за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист прав
споживача та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по договору,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року позивачка ОСОБА_2
звернулась до суду із зазначеним
позовом, який обґрунтувала тим, що
15.10.2012 р. вона уклала з приватним
підприємцем ОСОБА_1 договір на
виготовлення та установку балкону з
видвиженням із ПВХ-констукцій,
вартість замовлення становила 10 000,00
грн., які позивачка передала
відповідачу 21.09.2012 р. в сумі 4 000,00 грн.,
як аванс та 15.10.2012 р. решту - 6 000,00 грн..
16.10.2012 р. позивачці було змонтовано
балкон, який виготовлено та
встановлено із суттєвими порушеннями
технології: відсутні металеві
підсилювачі, конструкція балкону
трималася лише на монтажній піні,
відсутні заглушки на віконних петлях,
віконні рами із склом хитаються від
вітру, дах балкону протікає і т.д. При
зверненні до відповідача з проханням
усунути недоліки балкону позивачка
відповіді не отримала, а тому
звернулася до суду з вимогою розірвати
договір від 15.10.2012 р., стягнути з ПП
ОСОБА_1 на її користь сплачені по
договору кошти в сумі 10 000,00 грн., 3 500,00
грн. неустойки за порушення строків
виконання зобов'язань та 3 000,00 грн на
відшкодування моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся із
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по договору
від 15.10.2012 р. в сумі 6000,00 грн.,
посилаючись на те, що ОСОБА_2 оплатила
за встановлений їй балкон лише 4 000,00
грн., про що їй була видана відповідна
квитанція, решту суми по договору 6 000,00
грн. вона сплатити відмовляється, а
тому дана сума має бути з неї стягнута в
судовому порядку, в задоволенні
первісного позову просив відмовити.

В ході судового розгляду ОСОБА_2
зменшила позовні вимоги, просила суд
розірвати договір від 15.10.2012 р.,
стягнути з ПП ОСОБА_1 на її користь
сплачені по договору кошти в сумі 10 000
грн., 3 000 грн на відшкодування моральної
шкоди та компенсувати витрати на
правову допомогу адвоката в сумі 2 000
грн. Проти зустрічного позову ОСОБА_2
заперечувала, посилаючись на його
надуманість, оскільки без повного
розрахунку їй би балкон не встановили,
що прямо передбачено договором.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 01 листопада 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено.

Розірвано договір про виготовлення та
встановлення ПВХ- конструкції балкону,
укладений 15 жовтня 2012 року між ОСОБА_2
та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
сплачені за товар 10 000,00 грн., 3 000,00 грн.
в рахунок відшкодування моральної
шкоди, 2 000,00 грн судових витрат та 2 000,00
грн. витрат на правову допомогу, всього
17 000,00 грн..

ОСОБА_1 в задоволенні зустрічного
позову відмовлено та стягнут із ОСОБА_1
на користь держави 458 грн 80 коп судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволені позовних
вимог ОСОБА_2,а зустрічний позов
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, та порушення норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині
розірвання договору від 15 жовтня 2012
року, суд першої інстанції
обґрунтовував свої висновки тим, що
недоліки виготовленого та встановлю
позивачці ОСОБА_2 відповідачем ФОП
ОСОБА_1 балкону з видвиженням із ПВХ
конструкцій згідно договору від 15.10.2012
р. є істотними, оскільки балкон не
відповідає вимогам нормативно-
правових актів у галузі будівництва.
Усунення недоліків балкону з ПВХ
конструкцій потребує понад
чотирнадцять календарних днів,
оскільки існує необхідність
розроблення проекту з відповідними
розрахунками із залученням до цього
компетентної експертної установи або
ліцензованих спеціалістів
відповідного профілю, а також
необхідний певний час для
безпосереднього виконання зазначених
в ньому проекті робіт із залученням ФОП
ОСОБА_1 та іншого суб'єкта
господарської діяльності, який має
відповідні права на цей вид діяльності.

Крім того, на вимогу позивачки ОСОБА_2
суд задовольнив позовні вимоги про
стягнення 10 000,00 грн. сплачених на
виконання договору та 3 000,00 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

Однак, такі висновки суду не
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 15 жовтня 2012 року між
ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 було укладено договір про
виготовлення та встановлення ПВХ-
конструкції балкону за адресою
АДРЕСА_1.

Відповідно до п. п. 3.1 та 3.2 після оплати
замовником вартості заказу, що складає
10000,00 грн., виконавець зобов'язується
виготовити та доставити вироб.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№СЕ-1-1-163/13д 03.09.2013 р. :

-балкон П з видвиженням із ПВХ
конструкцій, встановлений за адресою
АДРЕСА_2, не відповідає вимогам
нормативно-правових актів у галузі
будівництва;

-безпечне користування балконом в
існуючому варіанті не можливе,
оскільки конструкція досліджуваного
балкону хитка, ненадійна та не
відповідає умовам безпечної
експлуатації;

-усунення недоліків балкону з метою
безпечної його експлуатації можливе
при умові створення жорсткої,
нерухомої системи конструкції балкону,
надійного закріплення його до існуючих
конструктивних елементів будинку
зовнішніх стін, плити балкону, що буде
підтверджено відповідними
розрахунком.

Згідно ст.6 Закону України «Про захист
прав споживачів» продавець (виробник)
зобов'язаний передати споживачеві
продукцію належної якості.

Згідно положень абз.2 ч.1 ст.8 Закону
України «Про захист прав споживачів» у
разі виявлення протягом встановленого
гарантійного строку істотних
недоліків, які виникли з вини виробника
товару (продавця, виконавця), споживач,
в порядку та у строки, що встановлені
законодавством і на підставі
обов'язкових для сторін правил чи
договору, має право за своїм вибором
вимагати від продавця або виробника: 1)
розірвання договору та повернення
сплаченої за товар грошової суми; 2)
вимагати заміни товару на такий же
товар або на аналогічний, з числа
наявних у продавця (виробника), товар.

Відповідно до п.12 ст.1 Закону України
«Про захист прав споживачів» під
істотним недоліком розуміється
недолік, який робить неможливим чи
недопустимим використання товару
відповідно до його цільового
призначення, виник з вини виробника
(продавця, виконавця), після його
усунення проявляється знову з
незалежних від споживача причин і при
цьому наділений хоча б однією з
нижченаведених ознак: а) він взагалі не
може бути усунутий; б) його усунення
потребує понад чотирнадцять
календарних днів; в) він робить товар
суттєво іншим, ніж передбачено
договором.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про
захист прав споживачів» захист прав
споживачів, передбачених
законодавством, здійснюється судом.
При задоволенні вимог споживача суд
одночасно вирішує питання щодо
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Тобто, при вирішенні даного спору в
частині розірвання договору та
повернення сплачених за товар коштів з
посиланням позивачки на істотні
недоліки товару, суд мав виходити з
того, що закон пов'язує можливість
розірвання договору безпосередньо не
з наявності тільки істотного недоліку
товару, а з наявністью одночасно
чотирьох умов визначених п.12 ст.1 Закону
України «Про захист прав споживачів» (
наявність істотного недоліку, вина
виробника, факт усування недоліку
виробником та наявність ознак :
неможливості усунення, усунення
потребує понад чотирнадцять днів, він
робить товар суттєво іншим).

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що саме по собі
наявність істотного недоліку товару
та встановлення вини виробника не є
підставною для розірвання договору на
підставі абз.2 ч.1 ст.8 Закону України
«Про захист прав споживачів».

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про задоволення
позову в частині розірвання договору
від 15 жовтня 2012 року, стягненню
сплачених за товар коштів в розмірі
10000,00 грн..

Згідно ч.2 ст..22 Закону України « Про
захист прав споживачів» при
задоволенні вимог споживача суд
одночасно вирішує питання щодо
відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги в частині відшкодування
моральної шкоди в розмірі 3000,00грн. не
підлягають задоволенню, оскільки
позивні вимоги ОСОБА_2 про захист прав
споживача є необґрунтованими.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
задоволення позову ОСОБА_2.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову ОСОБА_2 про
захист прав споживачів ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права і підлягає
скасуванню в цій частині з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Разом з цим, суд першої інстанції
вирішуючи спір в частині стягнення
заборгованості по договору,
обґрунтовував свої висновки тим, що
зустрічний позов заявлений не
правомірно, оскільки факт повного
розрахунку ОСОБА_2 по договору від
15.10.2012 р. в сумі 10 000,00 грн. підтверджено
умовами цього договору п.3.1. та п.3.2, а
також показами свідків ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, письмовими поясненні ОСОБА_1
від 28.12.2012 р. а.с.51в яких він не
зазначав,що ОСОБА_2 з ним не
розрахувалася.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання (Договір) має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну товару.

Встановлено, що 21.09.2012року ОСОБА_2
сплатила 4000,00грн. ФОП ОСОБА_1 за балкон
-П з видвеженням відповідно до
товарного чеку.

15 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 було
укладено договір про виготовлення та
встановлення ПВХ- конструкції балкону
в якому в зазначено, що п. п. 3.1 та 3.2
після оплати замовником вартості
заказу, що складає 10000,00 грн., виконавець
зобов'язується виготовити та
доставити виріб. На наступний день 16
жовтня 2012року було змонтовано та
встановлено балкон за місцем
проживання ОСОБА_2 - АДРЕСА_3.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2
виконала умови договору від 15 жовтня 2012
року, що підтверджується товарним
чеком та підписами сторін договору від
15 жовтня 2012 рок, в умовах якого
зазначено, що виготовлення та
встановлення ПВХ- конструкції балкону
проводиться після оплати замовником
вартості заказу. При цьому
встановлення ПВХ- конструкції балкону
проводилось ФОП ОСОБА_1 на наступний
день після підписання договору.

За таких обставин, суд дійшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду про
відмову у задоволенні зустрічного
позову про стягнення заборгованості за
договором, рішення суду в цій частині
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
не може бути скасовано з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 01 листопада 2013 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про
захист прав споживача, розірвання
договору, стягнення коштів та
моральної шкоди - скасувати та в цій
частині ухвалити нове рішення.

В задоволені позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист прав
споживача, розірвання договору,
стягнення коштів та моральної шкоди -
відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: