Номер провадження: 22-ц/785/6273/14
Головуючий у першій інстанції Зудіхін
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І.,
Артеменка І.А.

за участю секретаря - Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на заочне рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2012
року по справі за позовом Заступника
прокурора Суворовського району м.
Одеси в інтересах держави в особі
Одеської міської ради до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу
земельної ділянки недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року Заступник прокурора
Суворовського району м. Одеси, який діє
в інтересах держави в особі ОМР
звернувся до Суворовського районного
суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу
земельної ділянки недійсним
посилаючись на те, що до прокуратури
Суворовського району м. Одеси надійшла
кримінальна справа №7, що
розслідується слідчім відділом
Суворовського РВ ОГУ УМВС України в
Одеській області, порушена 30.10.2008 за
фактом шахрайських дій невстановленої
особи за ознаками злочину,
передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Під час розслідування зазначеної
справи встановлено, що невідома особа,
яка назвалася ОСОБА_4 переслідуючи
корисну мету, використовуючи
підроблений державний акт,
надрукований на бланку серії РІ № 478952
на ім'я ОСОБА_4 на право приватної
власності на земельну ділянку старого
зразку, шахрайським шляхом заволоділа
грошима гр. ОСОБА_2, уклавши з останньою
20.09.2006 договір купівлі-продажу
земельної ділянки, площею 0,49 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В ході досудового слідства було
встановлено, що згідно акту
судово-медичного дослідження
(обстеження) за №1641 Обласного бюро
судово-медичної експертизи, труп
ОСОБА_4 29.05.2005 року було захоронено на
цвинтарі «Західний»в м. Одесі, що
свідчить про те, що зазначена особа не
могла вчинити вказаний злочин та
укласти договір купівлі-продажу
зазначеної земельної ділянки.

Судом встановлено, що відповідно до
листа Одеського міського управління
земельних ресурсів від 20.02.08 №01-08/499-04, в
управлінні не числиться архівний
екземпляр державного акту на право
власності на землю, який надрукований
на бланку серії РІ № 478952 на ім'я ОСОБА_4,
також відповідно до листа ДП Центру
державного земельного кадастру
адресованого на ім'я ОМР від 03.08.2011 року
№ 06-04/16042 встановлено, що згідно
автоматизованої системи Державного
земельного кадастру (АС ДЗК) відсутня
інформація щодо реєстрації за ОСОБА_4
на праві власності спірної земельної
ділянки.

Крім того, за інформацією Головного
управління Держкомзему у Одеській
області від 19.09.11 року № 08-07-04/4913 в
архіві управління відсутні відомості
щодо реєстрації права власності на
земельну ділянку загальною площею 0,49
га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1
(територія Гідропарку «Лузанівка»).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Одеси від 23.09.1999 року, на підставі якого
ОМР 31.12.2000 року здійснила видачу
державного акту на право приватної
власності на землю РІ № 478952, відповідно
до інформації, яка зазначена в
державному акті, не існує, оскільки за
цим номером 18.05.1999 року Жовтневий
районний суд м, Одеси розглянув зовсім
іншу справу за позовом ОСОБА_5 до
Управління освіти Одеського
міськвиконкому про стягнення надбавки
за вислугу років, що підтверджується
копією судового рішення.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2012
року позовні вимоги Заступника
прокурора Суворовського району м.
Одеси в інтересах держави в особі ОМР
задоволено, визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
20.09.2006 року, площею 0,49 га, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2,посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованого в реєстрі за № 5276.
Передано земельну ділянку у
пляжно-парковій зоні Гідропарку
«Лузанівка», загальною площею 0,49 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
Одеській міській раді.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 29 травня 2013 року заяву
ОСОБА_2 про скасування заочного рішення
залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 23 грудня 2013 року апеляційні
скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено,
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 15 жовтня 2012 року скасовано,
ухвалено нове рішення, яким в
задоволенні позовної заяви заступника
прокурора Суворовського району м.
Одеси в інтересах держави в особі ОМР
відмовлено.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду
України від 16 квітня 2014 року касаційну
скаргу заступника прокурора Одеської
області задоволено частково, рішення
апеляційного суду Одеської області від
23 грудня 2013 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі вивчивши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити.

вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов прокурора суд
обґрунтовано дійшов зазначеного
висновку.

Судом встановлено, що вимоги прокурора
у позові ґрунтуються на матеріалах
кримінальної справи, порушеної 30
жовтня 2008 року за ознаками злочину,
передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в
ході розслідування якої встановлено,
що невідома особа, яка назвалася
ОСОБА_4. 20 вересня 2006 року продала
ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу
земельну ділянку, площею 0,49 га по
АДРЕСА_1 (у зоні гідропарку
«Лузанівка»). Слідством встановлено, що
ОСОБА_4 не могла укласти зазначений
договір купівлі-продажу, оскільки вона
у 2005 році померла. У державному
земельному кадастрі відсутні
відомості про реєстрацію права
власності на спірну земельну ділянку
за ОСОБА_4

Рішення суду на підставі якого було
видано державний акт на право
власності на спірну земельну ділянку
на ім'я ОСОБА_4 судом не ухвалювалося та
є підробленим.

На підставі наведених доказів позивач
просив суд визнати недійсним
зазначений договір купівлі-продажу,
передати спірну земельну ділянку
державі в особі Одеської міської ради.

Відповідно до копії свідоцтва про
смерть № 015337 серія 1-ЖД, наданого
представником позивача, ОСОБА_4 померла
29 травня 2005 року.

Відповідно до листа Одеського міського
управління земельних ресурсів від 20
лютого 2008 року № 01-08/499-04 в управлінні не
числиться архівний екземпляр
державного акту на право власності на
землю, який надрукований на бланку
серії РІ № 478952 на ім'я ОСОБА_4 Листом ДП
Центру державного земельного кадастру
на адресу ОМР від 03 серпня 2011 року №
06-04/16042 підтверджено, що в
автоматизованій системі Державного
земельного кадастру відсутня
інформація щодо реєстрації за ОСОБА_4
на праві власності спірної земельної
ділянки.

Інформацією головного Управління
Держкомзему в Одеській області від 19
вересня 2011 року № 08-07-04/4913 підтверджено
відсутність в архіві відомостей щодо
реєстрації права власності на земельну
ділянку площею 0,49 га за зазначеною
адресою.

Матеріалами справи підтверджено, що
рішення Жовтневого районного суду м.
Одеси від 23 вересня 1999 року, на підставі
якого ОМР 31 грудня 2000 року здійснила
видачу державного акту на право
приватної власності на землю РІ № 478952,
відповідно до інформації, яка
зазначена в державному акті, не існує,
оскільки за цим номером 18 травня 1999
року Жовтневим районним судом м. Одеси
розглянуто зовсім іншу справу.

Статтею 78 Земельного кодексу України
визначено, що право власності на землю -
це право володіти, користуватися і
розпоряджатися земельною ділянкою, яке
набувається на підставі Конституції,
Земельного кодексу України та інших
законів, що видаються відповідно до
них.

Пунктом «а» ст. 81 Земельного кодексу
України визначено, що громадяни
набувають право власності на земельні
ділянку на підставі придбання за
договором купівлі-продажу, ренти,
дарування, міни, іншими
цивільно-правовими угодами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
передає або зобов'язується передати
майно у власність другій стороні, а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно і сплатити за нього
певну грошову суму.

Якщо продавець товару не є його
власником, покупець набуває право
власності лише у випадку, якщо власник
не має права вимагати його повернення
(ст. 658 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України
визначено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог,
встановлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 293 ЦК України.

Статтею 216 ЦК України визначено, що
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Статтею 89 ЗК України визначено, що
суб'єктами права власності на землю є
зокрема, територіальні громади, які
реалізують це право безпосередньо або
через органи місцевого самоврядування,
на землі комунальної власності.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності та право користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється за
підставами, передбаченими ч. 3 ст. 152 ЗК
України шляхом визнання права,
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення права, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення права, визнання угоди
недійсною, визнання недійсним рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування,
відшкодування заподіяних збитків, та
застосування інших передбачених
законних способів.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України визначено,
що якщо майно за відплатним договором
придбане у особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
його волі іншим шляхом.

Досліджуючи викладені обставини
колегія суддів вважає, що районний суд
повно з'ясував обставини у справі, дав
правильну правову оцінку доказам та
дійшов правильного висновку про
обґрунтованість вимог позивача та
необхідність їх задоволення.

Посилання апелянта на неправильну
оцінку судом доказів, акту медичного
обстеження № 1641 та інших медичних
документів стосовно смерті ОСОБА_4,
неналежну оцінку судом доказів наданих
ДП Центру ДЗК, неправильну оцінку
підроблених документів на земельну
ділянку, рішення Жовтневого районного
суду м. Одеси від 18 травня 1999 року, яке є
підробленим і фактично не існувало,
порушення судом процесуальних прав
апелянта, як на підставу скасування
оскаржуваного рішення колегія суддів
вважає необґрунтованими, оскільки вони
спростовані у судовому засіданні, а
висновок суду у рішенні ґрунтується на
належних та допустимих доказах.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини у
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив характер спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є
істотними і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий
П.М. Черевко

Судді:
В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко