Справа № 357/938/14-ц Головуючий у І
інстанції Дмитренко А.М.Провадження №
22-ц/780/3713/14 Доповідач у 2
інстанції МельникКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

10 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 09 квітня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк "Надра" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом та просив
стягнути солідарно з відповідачів на
його користь заборгованість за
кредитним договором у розмірі 785 984,78
грн., та судовий збір у розмірі 3 441 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
13.02.2008 року між позивачем та
відповідачкою ОСОБА_1 укладено
кредитний договір, відповідно до якого
їй надано кредит в сумі 59044 дол. США з
метою придбання нерухомого майна
строком до 11.02.2033 року зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 12,99 % річних. З метою
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань за вказаним кредитним
договором між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
договір поруки, за якими він поручився
солідарно відповідати за невиконання
позичальником ОСОБА_1 зобов'язань за
кредитним договором.

Однак відповідачі належним чином не
виконували своїх зобов'язань, у зв'язку
з чим станом на 03.12.2013 року виникла
заборгованість у розмірі 785 984, 78 грн.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 09 квітня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на користь ПАТ «КБ «Надра»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 785 984,78 грн. та судовий збір по 1720,50
грн. з кожного.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1
та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в
якій просять його скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справу в межах заявлених
вимог на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у цих сторін виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що, оскільки
банк свої зобов'язання виконав в
повному обсязі, а позичальник ОСОБА_1 та
солідарний поручитель ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за кредитним договором
належним чином не виконали, то з
відповідачів необхідно солідарно
стягнути заборгованість за кредитним
договором.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 13.02.2008 року між ВАТ
КБ «Надра» (правонаступником якого є
ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір №
104/П/33/2008/840, відповідно до якого
позичальнику було надано кредит у
розмірі 59044 дол. США зі сплатою
відсотків за користування кредитними
коштами у розмірі 12,99 % річних та
строком повернення до 11.02.2033 року.

13.02.2008 року між позивачем та ОСОБА_2
укладено договір поруки, за якими
останній поручився солідарно
відповідати за невиконання взятих
позичальником ОСОБА_1 зобов'язань, що
витікають з вищевказаного кредитного
договору, в тому числі: повернути до
11.02.2033 року кредит у сумі 59044 дол. США;
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами із розрахунку 12,99 %
річних; сплатити інші платежі,
передбачені кредитним договором;
сплатити можливі штрафні санкції
/штраф, пеня (а.с.14).

З матеріалів справи вбачається, що банк
свої зобов'язання виконав в повному
обсязі, однак відповідачі своїх
зобов'язань за кредитним договором
належним чином не виконують, у зв'язку з
чим станом на 03.12.2013 року виникла
заборгованість у розмірі 98 334,14 доларів
США, що за курсом НБУ становить 785 984,78
грн., яка складається з: кредиту у
розмірі 58 055,90 доларів США, несплачених
відсотків за користування кредитом - 30
439,28 доларів США, пені - 3 934,56 доларів
США, штраф згідно п. 5.3 кредитного
договору - 5 904,40 доларів США (а.с.12-13).

Згідно вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і відповідно до умов
договору.

У ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
поверненої чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому, за договором
або законом.

Відповідно до ст.543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
/солідарних боржників/ кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Таким чином суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку про
солідарне стягнення з позичальника
ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2
заборгованості за кредитним договором,
оскільки матеріалами справи
підтверджується невиконання
боржниками своїх зобов'язань та
утворення заборгованості. При цьому
належних та допустимих доказів щодо
погашення боргу або обґрунтовану зміну
його розміру відповідачами не надано.

У п. 24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

При вирішенні таких спорів необхідно
враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Судом встановлено, що позивач не
звертався окремо до боржника та
поручителя з вимогою про дострокове
повернення кредиту, а обрав інший
спосіб пред'явлення вимоги до
поручителя, такий як пред'явлення до
нього позову, а тому доводи відповідача
ОСОБА_2 про припинення поруки у зв'язку
з пропущенням строку пред'явлення
банком позову про стягнення з нього
боргу є необґрунтованими.

Таким чином, оскільки відповідачі
своїх зобов'язань за кредитним
договором належним чином не виконали,
то колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
задоволення позову, з урахуванням
зокрема ст.ст. 526, 543, 559, 1050 ЦК, п. 24
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
ст.ст. 212-213 ЦПК, та вважає, що він
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
на підставі належних та допустимих
доказів по справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що
банком зроблений невірний розрахунок,
який порушує права відповідачів є
необґрунтованими, оскільки
відповідачами не спростована сума
заборгованості та не надано доказів її
відсутності.

Колегія суддів не бере до уваги доводи
апелянтів на те, що їхнім представником
було подане клопотання про призначення
фінансової експертизи, оскільки
матеріали справи не містять
відповідної заяви про призначення
такої експертизи.

Інших вагомих, достовірних та
достатніх доводів, які б містили
інформацію щодо предмета доказування і
спростовували висновки суду першої
інстанції та впливали на законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку, що судом першої інстанції
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які відповідно до ст. 309 ЦПК
України могли б бути підставою для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів Апеляційного суду
Київської області,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 09 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: