№ 336/8890/13-ц
пр. № 2/336/2462/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі судді Дацюк О.І., при
секретарі Скибі О.Б., за участі позивача
ОСОБА_1, представника позивача адвоката
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
представника відповідача адвоката
ОСОБА_4, розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3,
уточненим в ході розгляду справи,
вказавши, що є матір'ю відповідача,
являється непрацездатною, отримує
мінімальну пенсію, розмір якої менший
за прожитковий мінімум для
працездатної особи, що недостатньо для
забезпечення життєвих потреб та
додаткових витрат на лікування,
харчування і догляд, через що потребує
матеріальної допомоги. Оскільки
відповідач добровільно матеріальної
допомоги не надає, просить стягнути з
ОСОБА_3 кошти на своє утримання в сумі
1000 гривень щомісячно, починаючи з дня
подання позову до зміни матеріального
або сімейного становища.

Позивач у судовому засіданні заявлені
позовні вимоги підтримала у повному
обсягу, додатково суду пояснила, що є
пенсіонеркою, розлучена, отримує
мінімальну пенсію за віком у розмірі 999
гривень (на час розгляду справи), має
поганий стан здоров'я, потребує
придбання слухового апарату, син
матеріальної допомоги не надає, хоча
має таку можливість. Також позивачем
визнано в судовому засіданні, що вона
також має повнолітню працездатну
доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, від якої
матеріальної допомоги не отримує,
оскільки донька має малолітнього сина
та не отримує аліменти.

Представник позивача в судовому
засіданні на позовних вимогах
наполягала, вказавши, що позивач є
непрацездатною внаслідок досягнення
пенсійного віку, стягнення коштів на
утримання з доньки є її правом, яким
вона не користується внаслідок
незадовільного матеріального стану
ОСОБА_5, на користь якої не сплачуються
аліменти на утримання малолітнього
сина; пенсії, яку отримує позивач явно
недостатньо для забезпечення
найпростіших життєвих потреб, а
відповідач разом з дружиною мають
достатній дохід для проживання, тож
відповідач зобов'язаний та має
можливість утримувати матір.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечував повністю,
посилаючись, що позивач своїх
батьківських обов'язків належним чином
не виконувала, хоча і не була
позбавлена батьківських прав.
Вказував, що батько про нього не
піклувався, мати займалась особистими
справами та не приділяла йому належної
уваги, він навчався у спецшколі, а у 1993
році, будучи неповнолітнім, був вперше
засуджений до позбавлення волі, при
цьому позивач навідувала його в місцях
позбавлення волі лише один раз. На цей
час він одружений з ОСОБА_6, яка є
інвалідом 3 групи та потребує
періодичного лікування, сам він
офіційно не працює, неофіційний
заробіток становить приблизно 1000
гривень на місяць, дружина ОСОБА_6, крім
заробітної плати, отримує пенсію в сумі
1009 гривень на місяць, інших утриманців
позивач не має.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував
повністю, вказуючи, що позивачка не є
непрацездатною, оскільки не визнана
інвалідом, не скористалась усіма
можливостями задля поліпшення свого
матеріального стану, оскільки,
незважаючи на наявність захворювання,
не оформила інвалідність, що дало б їй
можливість отримувати вищу пенсію, не
звернулась за наданням субсидії для
сплати житлово-комунальних послуг,
крім того, у неї є повнолітня
працездатна донька, яка має рівні з
відповідачем обов'язки утримувати
матір.

При вивченні матеріалів справи судом
встановлено наступне.

Згідно витягу з державного реєстру
актів цивільного стану 12.11.1976 року між
ОСОБА_8 та ОСОБА_1 укладено шлюб,
позивач, яка була уродженою ОСОБА_1,
змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 8). У
шлюбі народився ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_8
згідно свідоцтва про народження (а.с. 9).
14.07.1981 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1
розірвано, позивачка повернула собі
дошлюбне прізвище ОСОБА_1 (а.с. 29). 25.11.1981
року ОСОБА_1 уклала шлюб зі ОСОБА_11,
змінивши прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 10).

Як зазначила позивач та це
підтверджено довідкою, вона проживає
одна (а.с. 11), отримує пенсію за віком в
сумі 999 гривні на місяць (згідно з її
поясненнями на час розгляду справи).

ОСОБА_1 відповідно до довідки КУ
«Центральна районна поліклініка
Шевченківського району» від 05.02.2009 року
(а.с. 13) страждає на двосторонній
отосклероз, кондуктивну туговухість 2
ст. та потребує оперативного лікування.
Як вказала позивач в судовому
засіданні, за відсутністю коштів вона
не має змоги сплатити лікування та
придбати слуховий апарат, але конче
цього потребує.

Відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058 від 09.07.2003 року
непрацездатними громадянами є особи,
які досягли встановленого законом
пенсійного віку або визнані
інвалідами, а також особи, які мають
право на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, досягла
пенсійного віку, встановленого ст. 26
Закону України Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058 від 09.07.2003 року. Тож
посилання представника відповідача
про те, що ОСОБА_1 є працездатною,
оскільки не являється інвалідом, суд
вважає неспроможними, оскільки
позивачка досягла пенсійного віку, тож
за законом вважається непрацездатною.

Відповідач ОСОБА_3 є цілком
працездатним, одружений з ОСОБА_6 (а.с.
51), яка у свою чергу є інвалідом 3 групи,
але постійно працює медичною сестрою з
масажу в КУ «ЗОКЛ» ЗОР, середній
заробіток її становить 2675 гривень на
місяць, що підтверджується довідкою
про доходи від 03.06.2014 року, а також
отримує пенсію у зв'язку з інвалідністю
(а.с. 54, 55).

Як вказує ст. 75 ч. 2, 4 СК України право на
утримання (аліменти) має той із
подружжя, який є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, за
умови, що другий із подружжя може
надавати матеріальну допомогу. Один із
подружжя є таким, що потребує
матеріальної допомоги, якщо заробітна
плата, пенсія, доходи від використання
його майна, інші доходи не забезпечують
йому прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Враховуючи, що заробіток ОСОБА_6 значно
перевищує розмір прожиткового
мінімуму як для непрацездатної, так і
для працездатної особи, а ОСОБА_3
офіційно не працює, має доходи, з його
слів, нижче прожиткового мінімуму, суд
вважає безпідставними доводи
відповідача та його представника про
необхідність врахування при вирішенні
спору обов'язку ОСОБА_3 по утриманню
його дружини.

Приймаючи до уваги пояснення ОСОБА_3
про отримання ним неофіційного
заробітку в розмірі приблизно 1000
гривень на місяць, сукупний доход
відповідача та його дружини, з
урахуванням отримуваної нею пенсії,
становить більш ніж 4600 гривень на
місяць.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_3 інших
утриманців не має, з роботи звільнився
за власним бажанням ще у 2010 році (а.с. 53),
а наявність у нього заборгованості за
кредитними договорами (а.с. 56, 57) є
наслідком реалізації ним свого
особистого права укладати відповідні
договори та не повинно обумовлювати
виконання зобов'язань перед іншими
особами.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України
повнолітні діти зобов'язані
піклуватися про своїх непрацездатних
батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

Згідно ст. 205 СК України суд визначає
розмір аліментів на батьків у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) з урахуванням
матеріального та сімейного стану
сторін. При визначенні розміру
аліментів та додаткових витрат суд
бере до уваги можливість одержання
утримання від інших дітей, до яких не
пред'явлено позову про стягнення
аліментів, дружини, чоловіка та своїх
батьків.

Єдиною підставою для звільнення
повнолітніх дітей від обов'язку
утримувати матір, батька та обов'язку
брати участь у додаткових витратах, є,
відповідно д ст. 204 СК України,
встановлення факту того, що мати,
батько ухилялися від виконання своїх
батьківських обов'язків. У виняткових
випадках суд може присудити з дочки,
сина аліменти на строк не більш як три
роки.

Статтями 10, 60 ЦПК України обов'язок
доведення обставин, які є підставою
вимог або заперечень, покладений на
сторону, яка на них посилається.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Оцінивши пояснення сторін та надані
сторонами докази, суд вважає, що
позивачем доведено, що вона потребує
матеріальної допомоги, а відповідачем,
у свою чергу, не доведено факт ухиляння
ОСОБА_1 від виконання своїх
батьківських обов'язків щодо ОСОБА_3,
оскільки виключно скоєння останнім
протиправних діянь з наступним
відбуттям покарання, призначеного
вироком суду, не має прямого причинного
зв'язку з добросовісністю здійснення
ОСОБА_1 своїх обов'язків з виховання та
утримання сина.

При визначенні розміру аліментів, які
повинні бути стягнуті з відповідача на
утримання матері, суд враховує розмір
пенсії позивача, стан її здоров'я, який
потребує додаткових зусиль для ведення
активного життя та забезпечення всіх
нагальних потреб, наявність у ОСОБА_1
працездатної доньки, розмір
прожиткового мінімуму, який Законом
України "Про державний бюджет на 2014 рік"
з 01.01.2014 року, тобто на момент розгляду
справи, встановлений для
непрацездатних осіб на рівні 949
гривень, а для працездатних осіб на
рівні 1218 гривень, значне підвищення цін
та рівень реальної інфляції протягом
останніх кількох місяців, та вважає, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню в межах 300 гривень на
місяць, враховуючи право сторін в
подальшому заявляти вимоги про зміну
розміру аліментів у разі зміни
обставин.

Підстав для стягнення більшої суми для
забезпечення можливості належного
лікування позивача, в тому числі і
придбання слухового апарату, суд не
вбачає, оскільки відповідно до ст. 203 СК
України дочка, син крім сплати
аліментів зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на батьків,
викликаних тяжкою хворобою,
інвалідністю або немічністю, тож
позивач не позбавлена можливості
заявити відповідні вимоги окремо за
наявності для того законних підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в
частині стягнення аліментів за один
місяць підлягає негайному виконанню.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України
стягненню з відповідача підлягають
судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти
на її утримання в сумі 300 (триста)
гривень щомісячно, починаючи з 16 жовтня
2013 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в сумі 229,40 гривень (двісті
двадцять дев'ять гривень 40 коп.).

Допустити негайне виконання рішення в
частині стягнення аліментів за один
місяць.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк

09.07.2014