Справа № 1326/2-5/11
Головуючий у 1 інстанції: Ванівський
Провадження № 22-ц/783/2257/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5
та Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
на рішення Франківського районного
суду м.Львова від 25 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
третьої особи: Франківська районна
адміністрація Львівської міської ради
про усунення перешкод у проведенні
реконструкції та знесення самовільно
спорудженої надбудови, позовом
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради до ОСОБА_6,
третьої особи: ОСОБА_5 про знесення
самочинного будівництва та приведення
квартири відповідно до погоджених
проектних пропозицій згідно
розпорядженням Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
від 21 грудня 2000 року №1647 «Про
самовільне розширення кв.АДРЕСА_1» та
позовом ОСОБА_6 до Франківської
районної адміністрації м. Львова,
ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення
Франківської райдержадміністрації та
усунення перешкод в оформленні права
власності -

встановила:

16 червня 2004 року позивач ОСОБА_7, (в
послідуючому, як правонаступник -
ОСОБА_5) звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_6, за участю третьої особи
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради про усунення
перешкод у проведення реконструкції та
знесення самовільно спорудженої
надбудови.

Свій позов мотивував тим, що він є
власником квартири АДРЕСА_2. В січні 1990
року виконавчим комітетом Радянської
районної Ради народних депутатів м.
Львова видано дозвіл на здійснення
реконструкції вищезазначеної
квартири. Згідно з проектом ГУАМ м.
Львова, проектом реконструкції 2-го
поверху, передбачено спорудження
балкону з виходом у двір будинку над
квартирою №2. Протягом 2000-2001 років
відповідач без жодних погоджень провів
реконструкцію квартири АДРЕСА_1. Дах
проведеної реконструкції квартири
АДРЕСА_1 досяг рівня на якому мав бути
споруджений балкон квартири АДРЕСА_2,
що унеможливлює спорудження
останнього.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. позивач ОСОБА_7 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданому відділом реєстрації актів
цивільного стану Львівського міського
управління юстиції від 25.05.2006р., актовий
запис №3429. Відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за законом від
05.01.2007р. спадкоємцем майна ОСОБА_7 є його
дружина ОСОБА_5. Тому вона просила
задовольнити позов.

23 травня 2005 року Франківська районна
адміністрація Львівської міської ради
звернулася з позовом до відповідача
ОСОБА_6, за участю третьої особи ОСОБА_7
про знесення самочинного будівництва.

Згодом 2 вересня 2013 року Франківська
районна адміністрація уточнила свої
позовні вимоги (а.с.222, т.1), які
мотивувала тим, що районною
адміністрацією було прийнято
розпорядження від 26.04.2013 року №170 «Про
знесення самочинного будівництва на
АДРЕСА_1», яким затверджено висновок
міжвідомчої комісії (протокол від
16.04.2013 р. №13 параграф 7) про приведення
самочинно реконструйованої квартири
АДРЕСА_1 у м. Львові у відповідність до
погоджених проектних пропозицій
згідно з розпорядженням Франківської
районної адміністрації №1647 від 21.12.2000
року «Про самовільне розширення
кв.АДРЕСА_1» та знесення самочинної
надбудови. Підставою прийняття
зазначеного рішення було проведення
ОСОБА_6 розширення квартири з
відхиленням від проектних пропозицій,
погоджених міжвідомчою комісією ФРА та
розпорядженням голови ФРА №1647 від
21.12.2000 року. Всупереч розроблених
відповідачем пропозицій, відповідачем
над стелею приміщення 2-го вище рівня
прибудови до квартири №2 було
здійснено надбудову із скатним дахом,
що не надано можливість власнику
квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_7 влаштувати
балкон.

10 травня 2005 року відповідач ОСОБА_6
звернувся із зустрічним позовом до
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради та ОСОБА_7 про
визнання недійсним рішення
Франківської райадміністрації
Львівської міської ради та усунення
перешкод в оформленні права власності.
Свої вимоги мотивував тим, що з 1999 року
він є власником квартири АДРЕСА_1.
Згідно висновку міжвідомчої комісії
(протокол №33 від 24.10.2000 р.) визнано
технічно можливим завершити
самовільно розпочате розширення
квартири. Роботи із завершення
розширення квартири виконано
відповідно до вимог розпорядження та
погоджених проектних пропозицій,
жодних відхилень від погоджених
проектних пропозицій він не
здійснював, що підтверджується
технічним паспортом, виданим ДОД КБ БТІ
та ЕО від 12.12.2003 року.

Просив відмовити у первісному позові
та задоволити зустрічний позов і
зобов'язати ОСОБА_5 не чинити йому
перешкод в оформлені права власності
на реконструйовану квартиру.

Ухвалою Франківського районного суду
м. Львова від 23 травня 2005 року вказані
справи об'єднано в одне провадження.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 25 грудня 2013 року в позові
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третьої особи:
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради про усунення
перешкод у проведення реконструкції та
знесення самовільно спорудженої
надбудови - відмовлено.

В позові Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_6, третьої особи: ОСОБА_5 про
знесення самочинного будівництва та
приведення квартири відповідно до
погоджених проектних пропозицій
згідно з розпорядженням ФРА ЛМР від
21.12.2000р. №1647 «Про самовільне розширення
квартири АДРЕСА_1» - відмовлено за
безпідставністю.

Позов ОСОБА_6 до Франківської районної
адміністрації м. Львова, ОСОБА_5 про
усунення перешкод в оформленні права
власності задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод в
оформленні ОСОБА_6 права власності на
реконструйовану квартиру АДРЕСА_1.

Знято арешт з квартири АДРЕСА_1
власник ОСОБА_6, накладений згідно
ухвали Франківського районного суду м.
Львова від 05.10.2005р.

Ухвалою суду від 20 січня 2014 року
виправлено описки у вказаному судовому
рішенні.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи; не доведено
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; висновки
суду не відповідають обставинам
справи; судом порушено та неправильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задоволити позови
Франківської районної адміністрації
та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про знесення
надбудови над квартирою АДРЕСА_1 у м.
Львові і приведення квартири до
попереднього стану; відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_6 до
Франківської районної адміністрації
та ОСОБА_5 про усунення перешкод в
оформленні права власності на
квартиру; залишити в силі накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1 у м. Львові.

Рішення суду оскаржила також і
Франківська районна адміністрація
Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі вказує, що судом
при винесенні оскаржуваного рішення не
повно та не об'єктивно досліджено всі
матеріали справи, не надано юридичної
оцінки доказам, які були представлені,
тим самим порушено принцип повноти та
об'єктивності розгляду судового спору.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради задоволити, а у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6
- відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
підтримання апеляційних скарг,
пояснення ОСОБА_4 на заперечення
апеляційних скарг, перевіривши в межах
доводів апеляційних скарг та
пред'явлених позовних вимог законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги слід
задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не в
повній мірі не відповідає з таких
підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.376
Цивільного кодексу України особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Судом встановлено, що розпорядженням
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради від 21.12.2000р.
№1647 «Про самовільне розширення
кв.АДРЕСА_1» затверджено висновок
міжвідомчої комісії про технічну
можливість завершення самовільно
розпочатого розширення квартири
АДРЕСА_1 відповідно до поданих
проектних пропозицій, враховуючи
висновок про інсоляційний режим
сусідніх квартир. Дозволено ОСОБА_6 за
власні кошти завершити самовільно
розпочате розширення квартири АДРЕСА_1
відповідно до поданих проектних
пропозицій. Зобов'язано ОСОБА_6 після
завершення робіт з розширення та
перепланування квартиру здати в
експлуатацію комісії з прийняття в
експлуатацію будівель та споруд при
Франківській адміністрації, оформити
свідоцтво про право власності на
розширену квартиру у відділу
приватизації житла Франківського
району та зареєструвати його і
оформити технічний паспорт квартири у
Львівському ОБТІ та ЕО.

ЛОДК БТІ та ЕО 12.12.2003р. ОСОБА_6 видано
технічний паспорт на приватизовану
квартиру (будинок) АДРЕСА_1 загальною
площею 57,8 кв. м.

Державним науково-дослідним та
проектно-вишукувальним інститутом
«Ндіпроектреконструкція» розроблено
робочий проект на реконструкцію
квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до копії ухвали Львівського
апеляційного адміністративного суду
України від 03.10.2011 р. у справі за позовом
ОСОБА_6 до Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - ОСОБА_5, про скасування
рішення суб'єкта владних повноважень,
апеляційні скарги Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради та ОСОБА_5 залишено без
задоволення, а постанову Франківського
районного суду м. Львова від 27.12.2010 р.
без змін.

Відповідно до постанови Франківського
районного суду м. Львова від 27.12.2010р.
позовні вимоги ОСОБА_6 було задоволено
повністю та скасовано розпорядження
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради від 18.04.2005р. №
550.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позові ОСОБА_5 суд виходив з того, що
ОСОБА_6 звертався до Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради з питанням прийняття в
експлуатацію самочинної прибудови
квартири АДРЕСА_1, та отримав такий
дозвіл, проте йому чинились перешкоди в
оформленні права власності на
реконструйовану квартиру, а також те,
що представник позивача ОСОБА_5 не
надав доказів, щодо наміру спорудження
балкону на вищезазначеною квартирою, а
також, що відповідачем ОСОБА_6 не
чинились перешкоди для завершення
реконструкції квартири АДРЕСА_2.

Відмовляючи в задоволенні
первісного позові Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради суд виходив з того, що в
ході розгляду справи не доведено
наявність порушення проектних
пропозицій, відсутні докази та дані
невідповідності надбудови будівельним
нормам та про неможливість приведення
надбудови у стан, що буде відповідати
будівельним нормам та правилам, а також
не встановлено обставин, які б свідчили
про відмову відповідача вчинити дії,
щодо приведення самочинно здійсненої
надбудови над квартирою АДРЕСА_1
відповідно до погоджених проектних
пропозицій. Суд зробив висновок, що
відсутні підстави для задоволення
заявлених позовних вимог Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради до ОСОБА_6, третя особа
ОСОБА_5 про знесення самочинно
здійсненої надбудови.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 суд
вказав, що ОСОБА_5 не надано доказів, що
ОСОБА_6 здійснив реконструкцію своєї
квартири з порушенням будівельних
норм, також не надано доказів, що
перепланування ОСОБА_6 квартири
суперечить розпорядженню Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради від 21.12.2000 року № 1647 «Про
самовільне розширення квартири
АДРЕСА_1», а тому позовні вимоги ОСОБА_6
підлягають задоволенню.

Однак такі висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Встановлено, що представник
позивача ОСОБА_5 первісний позов
підтримав та додатково пояснив, що
позивач надав дозвіл на реконструкцію
згідно проектної пропозиції,
відповідач підняв надбудову вище, ніж
на 30 см, чим порушив домовленість.
Просив позов задоволити та зобов'язати
відповідача не чинити перешкод в
проведення реконструкції згідно із
затвердженою проектною документацією
та знести самовільно збудовану
надбудову.

Представник Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради позов Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради підтримав, заперечив
проти зустрічного позову ОСОБА_5,
додатково пояснив, що в 2000 році був
наданий дозвіл на реконструкцію
квартири, але відповідач відійшов від
проекту, розпорядження було скасоване
в 2005 році, але є розпорядження від
26.04.2013 року №170 «Про знесення
самочинного будівництва на АДРЕСА_1»,
яке на даний час не виконано. Просив
позов задоволити та зобов'язати ОСОБА_6
знести самочинно здійснену надбудову
на квартирою АДРЕСА_1 та привести дану
квартиру відповідно до погоджених
проектних пропозицій згідно з
розпорядженням Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
№ 1647 від 21.12.2000 року.

Встановлено, що ОСОБА_6 провів
розширення квартири з відхиленням від
проектних пропозицій, погоджених
міжвідомчою комісією ФРА та
розпорядженням голови Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради №1647 від 21.12.2000 року.
Всупереч розроблених ним пропозицій,
ним над стелею приміщення 2-го рівня
прибудови до квартири №2 було
здійснено надбудову із скатним дахом.

Тому предметом судового дослідження є
те, чи вказаним розширенням квартири №2
надано можливість власнику квартири №3
- ОСОБА_5 влаштувати балкон.

Судовою колегією встановлено, що
хоча в судовому порядку скасовано
розпорядження Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
№ 550 від 18.04.2005 року (а.с.163-165), однак
Франківською районною адміністрацією
Львівської міської прийнято
розпорядження №170 від 26.04.2013 року, яким
затверджено висновок міжвідомчої
комісії про приведення самочинно
реконструйованої квартири АДРЕСА_1 до
проектних пропозицій згідно з
розпорядженням Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
№1647 від 21.12.2000 року (а.с.225-235).

Вказане розпорядження
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради №170 від 26.04.2013
року є чинне та ОСОБА_6 його в судовому
порядку не оскаржив.

Згідно вказаного ОСОБА_6 повинен
привести самочинно реконструйовану
квартиру АДРЕСА_1 у м. Львові у
відповідність до погоджених проектних
пропозицій згідно з розпорядженням
Франківської районної адміністрації
від 21.12.2000р. №1647 «Про самовільне
розширення кв.АДРЕСА_1» та знести
самочинну надбудову.

Судовою колегією провірені його
посилання на те, що роботи із
завершення розширення квартири
виконано відповідно до вимог
розпорядження та погоджених проектних
пропозицій, жодних відхилень від
погоджених проектних пропозицій він не
здійснював, що підтверджується
технічним паспортом та судовою
колегією встановлено, що вони не
знайшли свого підтвердження.

Встановлено, що всупереч розроблених
пропозицій, відповідачем ОСОБА_6 над
стелею приміщення 2-го рівня прибудови
до квартири №2 було здійснено
надбудову із скатним дахом, а тому
немає можливості власнику квартири №3
влаштувати балкон.

Так про ці обставини в судовому
засіданні ствердили представники
ОСОБА_5 та Франківської районної
адміністрації. В засіданні судової
колегії вони підтвердили ці ж
пояснення та представник ОСОБА_5
представив фотографії, з яких
вбачається, що у ОСОБА_5 немає
можливості влаштувати балкон, оскільки
над стелею приміщення 2-го вище
проектного рівня прибудови до квартири
№2 ОСОБА_6 було здійснено надбудову із
скатним дахом.

З висновку судової
будівельно-технічної експертизи №2003
від 20.03.2007 року встановлено, що
реконструкція квартири АДРЕСА_1
здійснена без дотримання діючих
будівельних норм та правил ДБНА.2.2-3-2004
та ДБНВ.2.2-15-2005 в частині влаштування
покрівлі вбудовано-прибудованої
частини будинку (а.с.119-122).

Зокрема у вказаному висновку
зазначено, що рівень покриття
прибудови та рівень її покрівлі
перевищує позначку підлоги вище
розташованих житлових приміщень.

З таблиці №1 до вказаного висновку
вбачається, що рівень підлоги квартиру
№3 є на висоті 3.480 м., а стеля приміщення
2-го рівня прибудови до квартири №2 на
висоті 5.800 м. Згідно проектних
пропозицій висота стелі мала
знаходитись на висоті 3.650 м.

Таким чином доведено, що рівень
покриття прибудови до квартири №2 та
рівень її покрівлі перевищує позначку
підлоги вище розташованих житлових
приміщень - квартири №3 на АДРЕСА_1, а
отже встановлена невідповідність до
погоджених проектних пропозицій.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_4 в засіданні
судової колегії пояснив, що між ОСОБА_8
та було ОСОБА_6 домовленість на
добудову, однак це заперечив
представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 це
заперечив, вказуючи, що домовленість
була тільки з умовою, що дах проведеної
реконструкції квартири АДРЕСА_1 мав
бути на рівні на якому мав бути
споруджений балкон квартири АДРЕСА_2.

Належних та допустимих доказів про
вказані ним умови домовленості
представник ОСОБА_6 - ОСОБА_4 не
представив.

Не заслуговують на увагу і посилання
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_4 на те, що
ОСОБА_5 немає дозволу на спорудження
балкону в силу того, що визнано
неправомірним розпорядження
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради №1102 від 28.08.2003
року про реконструкцію її квартири, так
як встановлено, що вказане
розпорядження стосувалось
облаштування горища та мансардного
поверху, а не балкону.

Отже ОСОБА_6 повинен привести
самочинно реконструйовану квартиру
АДРЕСА_1 у м. Львові у відповідність до
погоджених проектних пропозицій
згідно з розпорядженням Франківської
районної адміністрації від 21.12.2000р. №1647
«Про самовільне розширення
кв.АДРЕСА_1».

При цьому судова колегія враховує,
що згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судами норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов"яковим для всіх суб"єктів владних
повноважень та для судів України. Суди
зобов"язані привести свою судову
практику у відповідність із рішеннями
Верховного Суду України.

В постанові Верховного Суду
України від 4 грудня 2013 р. у справі №
6-130цс13 зазначено, що в розумінні
частини першої статті 376 ЦК України
самочинним будівництвом є не тільки
новостворений об'єкт, а й об'єкт
нерухомості, який виник у результаті
реконструкції, капітального ремонту,
перебудови, надбудови вже існуючого
об'єкта, здійснених без одержаного
дозволу місцевих органів виконавчої
влади чи органів місцевого
самоврядування, розробленої та
затвердженої в установленому порядку
проектної документації, дозволу на
виконання будівельних робіт, наданого
органами архітектурно-будівельного
контролю, оскільки в результаті таких
дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на
який власником (власниками) отримано
право власності . Усі об'єкти
нерухомого майна, які зведені після
одержання акта приймання в
експлуатацію, незалежно від того,
значились вони до одержання акта
приймання в проектній документації чи
ні, вважаються самочинними (пункт
3.4.1.Методичних рекомендацій з питань
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України від 5
вересня 2003 року № 146.

Поняття реконструкції об'єкта
нерухомості міститься в пункті 3
Державних будівельних норм В.3.2-2-2009
Житлові будинки. Реконструкція та
капітальний ремонт, затверджених
наказом Міністерства регіонального
розвитку і будівництва України від 22
липня 2009 року № 295, відповідно до якого
реконструкція - це така перебудова
будинку, наслідком якої є зміна
кількості приміщень, їх площі,
геометричних розмірів та
функціонального призначення, заміна
окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої
статті 376 ЦК України підлягає
застосуванню й до випадків самочинної
реконструкції об'єкта нерухомості, у
результаті якої об'єкт набуває нових
якісних характеристик (зміна
конфігурації, площі та кількості
приміщень, втручання в несучі
конструкції, улаштування дверних
прорізів у капітальних стінах тощо;
розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

При цьому за змістом частини першої
статті 376 ЦК України правила про
самочинне будівництво і його наслідки
поширюються на всі випадки будівництва
(реконструкції) всіх типів будівель,
споруд та іншого нерухомого майна.

Судова колегія враховує і те, що
відповідно до вимог п.4 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)» будівництвом, яке
здійснюється з істотним порушенням
будівельних норм і правил, вважається у
тому числі будівництво, яке хоча і
здійснюється за наявності проекту, але
з порушенням державно-будівельних норм
та санітарних правил, що загрожують
життю та здоров'ю людини у разі
невиконання приписів інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил тощо.

Таким чином при таких обставинах
апеляційні скарги ОСОБА_5 та
Франківської районної адміністрації
Львівської міської слід задовольнити
та рішення суду скасувати і ухвалити
нове рішення яким позови ОСОБА_5 та
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради відповідно до
вимог ст.376 ЦК України слід
задовольнити.

Відповідно немає підстав для
задоволення позову ОСОБА_6, оскільки
його позовні вимоги є похідними від
вищевказаних позовів.

Тому рішення суду в частині
задоволення позову ОСОБА_6 слід
скасувати і постановити нове рішення,
яким в задоволенні позову ОСОБА_6
відмовити, стягнувши з ОСОБА_6 в користь
ОСОБА_5 130 грн.30 коп. судових витрат та
стягнути ОСОБА_6 в користь Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради 114 грн.70 коп. судових
витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4,
313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

вирішила :

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та
Франківської районної адміністрації
Львівської міської - задовольнити.

Рішення Франківського районного
суду м. Львова від 25 грудня 2013 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третьої
особи: Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
про усунення перешкод у проведенні
реконструкції та знесення самовільно
спорудженої надбудови - задовольнити.

Позов Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_6, третьої особи: ОСОБА_5 про
знесення самочинного будівництва та
приведення квартири відповідно до
погоджених проектних пропозицій
згідно з розпорядженням Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради від 21.12.2000 року №1647 « Про
самовільне розширення квартири
АДРЕСА_1» - задовольнити.

Зобов"язати ОСОБА_6 знести самочинно
здійснену надбудову над квартирою
АДРЕСА_1 та привести дану квартиру
відповідно до погоджених проектних
пропозицій згідно з розпорядженням
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради від 21.12.2000 року
№1647 «Про самовільне розширення
квартири АДРЕСА_1».

Стягнути з ОСОБА_6 в користь
ОСОБА_5 130 грн.30 коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради 114 грн.70 коп.
судових витрат.

В позові ОСОБА_6 до Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради, ОСОБА_5 про усунення
перешкод в оформленні права власності -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.