УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Штелик С.П., суддів:
Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,Касьяна
О.П., Попович О.В.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Агрофірма «Зеленогірськ» до ОСОБА_6
про тлумачення змісту правочину, за
касаційною скаргою Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Агрофірма «Зеленогірськ» на рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 2
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року Приватне
сільськогосподарське підприємство
«Агрофірма «Зеленогірськ» звернулось
до суду з позовом до ОСОБА_6, у якому
просило витлумачити пункт 3.2
укладеного 8 грудня 2008 року договору
оренди земельної ділянки,
зареєстрованого Відділом Держкомзему
у Білогірському районі Автономної
Республіки Крим в державному реєстрі
земель 19 квітня 2012 року, так, що
п'ятирічний строк дії цього договору
починається з 20 квітня 2012 року і
закінчується 20 квітня 2017 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалось на ті обставини, що 8
грудня 2012 року між сторонами укладено
договір, за яким відповідачка передала
в оренду позивачу строком на п'ять
років у платне користування належну їй
земельну ділянку загальною площею 1,3430
га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Позивач вважає, що п'ятирічний строк
дії цього договору потрібно
обчислювати з дати його державної
реєстрації - 19 квітня 2012 року, а не з
дати його підписання - 8 грудня 2008 року,
оскільки відповідно до чинного
законодавства на час виникнення
спірних відносин державна реєстрація
була необхідним елементом форми
правочину, без чого він не вважався
укладеним та не набув чинності, просив
задовольнити позов.

3 жовтня 2013 року рішенням Білогірського
районного суду Автономної Республіки
Крим позов задоволено та витлумачено
зміст пункту 3.2, укладеного між
приватним сільськогосподарським
підприємством «Агрофірма
«Зеленогірськ» та ОСОБА_6 договору
оренди земельної ділянки від 8 грудня
2008 року, так, що п'ятирічний строк дії
цього договору починається з 20 квітня
2012 року і закінчується 20 квітня 2017 року.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

2 грудня 2013 року рішенням колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Автономної
Республіки Крим рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове,
яким позов задоволено частково та
витлумачено п. 3.2 договору оренди
земельної ділянки, визначено останнім
днем дії договору дату 7 грудня 2013 року.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволенні позову про тлумачення
договору щодо початку строку його дії
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, ухвалене згідно з законом,
мотивуючи свої вимоги тим, що
апеляційним судом порушені норми
процесуального права та неправильно
застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що строк дії
договору оренди потрібно обчислювати з
часу проведення його державної
реєстрації, а тому він розпочався 20
квітня 2012 року, а закінчиться 20 квітня
2017 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що кінцевим строком дії договору
потрібно вважати 7 грудня 2013 року, як
визначено договором, і продовження
його дії поза межами цього строку
можливо тільки за погодженням сторін.

Рішення апеляційного суду в частині
тлумачення змісту договору щодо строку
закінчення його дії є правильним та
таким, що ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Разом з тим, погодитися з рішенням
апеляційного суду в частині відмови у
задоволенні позову не можна на таких
підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК
України).

Судами встановлено, що
за договором від 8 грудня 2008 року
ОСОБА_6 передала в оренду належну їй
земельну ділянку, площею 1,3430 га, для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Зеленогірської сільської ради.

Згідно п. 3.2, п. 10.1 договору оренди він
укладений строком на 5 років з 8
грудня 2008 року по 7 грудня 2013 року.
Договір набирає чинності після
підписання сторонами та державної
реєстрації.

За змістом ст. 213 ЦК України на вимогу
однієї або обох сторін суд може
постановити рішення про тлумачення
змісту правочину.

Судами першої та апеляційної інстанції
правильно встановлено, що між
сторонами укладено договір оренди,
однак внаслідок розриву у часі між його
укладенням та державною реєстрацію між
ними виникли суперечності щодо строку
його дії.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції дав належну оцінку
обставинам справи про те, що кінцевим
строком дії договору потрібно вважати 7
грудня 2013 року, як визначено
договором, а продовження його дії поза
межами цього строку можливо тільки за
погодженням сторін, ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права в цій частині.

При цьому не виконав вимоги
процесуального права та не врахував, що
позивач ставив питання про тлумачення
змісту договору оренди та просив
витлумачити початок та закінчення
перебігу строку дії договору, а відтак
не вирішив усі позовні вимоги, а
зробивши висновок про необхідність
тлумачення договору щодо закінчення
строку його дії з 7 грудня 2013 року, без
наведення мотивів відмовив у
задоволенні позову щодо тлумачення
початку строку дії договору, скасував
рішення суду першої інстанції та
відмовив у задоволенні цих позовних
вимог.

Не перевірив законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, ухвалив передчасне
рішення про часткове задоволення
позову.

Ураховуючи, що такі порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права унеможливлюють
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, рішення суду
апеляційної інстанції в частині
відмови у задоволенні позову потрібно
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції,
як передбачено ч. 2 ст. 338 ЦПК
України та на підставі ст. 12 Закону
України «Про забезпечення права і
свобод громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України» від 15 квітня 2014 року направити
справу за підсудністю до Апеляційного
суду м. Києва для розгляду. У решті
рішення суду апеляційної інстанції
потрібно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
Законом України «Про забезпечення
права і свобод громадян та правовий
режим на тимчасово окупованій
території України» , колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Агрофірма «Зеленогірськ»
задовольнити частково, рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 2 грудня 2013 року в
частині відмови у задоволенні позову
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до Апеляційного суду м. Києва.

В решті рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 2 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. ШтеликСудді: М.В.
Дем'яносов О.П. Касьян В.М. Коротун О.В.
Попович