Справа 206/3714/14-ц
Провадження 2/206/987/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"11" липня 2014 р. Самарський районний суд
м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Сухорукова А.О.

при секретарі
Віткалові А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Дніпропетровське міське управління
Державної міграційної служби в
Дніпропетровській області, про
визнання особи такою, що втратила право
користуванням житловим приміщенням,
зняття її із реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в:

11 червня 2014р. позивач ОСОБА_1 звернулася
до Самарського районного суду м.
Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2,
третя особа: Дніпропетровське міське
управління Державної міграційної
служби в Дніпропетровській області,
про визнання особи такою, що втратила
право користуванням житловим
приміщенням, зняття її із
реєстраційного обліку.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що на
підставі свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок від 12
січня 1993р. їй в цілому на праві
власності належить домоволодіння
АДРЕСА_1. Також, за вказаною адресою
зареєстровані її чоловік, ОСОБА_3, 1951р.н,
її син ОСОБА_2, 1962р.н, її донька ОСОБА_4,
1977р.н, та її онука ОСОБА_5, 1996р.н. У 1993р. її
син ОСОБА_2, зібрав свої речі та
переїхав проживати до своєї дружини. У
нього з дружиною народилося троє дітей
і з того часу й до теперішнього,
відповідач не з'являється за місцем
реєстрації. Особисті речі її син
перевіз із собою під час переїзду. ЇЇ
син ОСОБА_2, її на протязі даного часу
лише тільки інколи навідує, комунальні
послуги він не сплачує, ремонту не
проводе, та наміру не має допомагати по
утриманню будинку. Усі витрати по
утриманню будинку несуть вони з
чоловіком та донькою.

На підставі викладеного позивач
просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням: будинком АДРЕСА_1, зняти
його з реєстраційного обліку (а.с.2-3).

Позивач в судовому засіданні позов
підтримала та прохала задовольнити
його в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання на
слухання по справі не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, причини неявки суду не
відомі.

Представник третьої особи
Дніпропетровського міського
управління Державної міграційної
служби в Дніпропетровській області в
судове засідання на слухання по справі
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причини неявки суду не відомі.

Таким чином, враховуючи вищезазначені
обставини, суд вважає можливим
розглянути справу у відсутність
відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224
ЦПК України за правилами глави 8
розділу ІІ ЦПК України та винести по
справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд доходить висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
згідно домової книги на будинок
АДРЕСА_1, у будинку зареєстровані
ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1
(а.с.4-5).

З свідоцтва про право власності від 12
січня 1993р. вбачається, що домоволодіння
по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі
договору дарування (а.с.6)

Відповідач ОСОБА_2 не проживає у
будинку АДРЕСА_1 з 1993р. і по теперішній
час, згідно акту про не проживання
(а.с.10).

Аналізуючи спірні правовідносини,
співставляючи їх із здобутими в
судовому засіданні доказами суд
доходить наступного:

Так, згідно ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

В силу ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування і
розпорядження цим майном.

Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК
України, позивач ОСОБА_1 є власником
будинку АДРЕСА_1, наділена правом
володіння, користування та
розпорядження ним

У відповідності до ст.405 ЦК України,
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в будинку
АДРЕСА_1 не мешкає понад один рік, що
перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК
України, жодних домовленостей про його
тимчасову відсутність не встановлено,
а отже він не проживав в домоволодінні
без поважних причин.

Також в судовому засіданні в якості
свідків були допитані ОСОБА_7, ОСОБА_8,
та ОСОБА_9 які підтвердили, що дійсно
відповідач ОСОБА_2 не проживає у
будинку АДРЕСА_1 понад 20 років.

Приймаючи до уваги викладене, беручи до
уваги ту обставину, що реєстрація
ОСОБА_2 в спірній квартирі носить
формальний характер, позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню в
заявлений ним спосіб.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК
України, ст.ст. 64, 156 ЖК України, ст. ст. 4-8,
10, 11, 18, 57-60, 88, 169, 208, 209, 212 - 215, 218, 224 - 225 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 1962 року народження,
таким, що втратив право на користування
житловим приміщенням: будинком
АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_2, 1962 року народження, з
реєстраційного обліку за адресою
АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2, 1962 року народження,
на користь ОСОБА_1 понесені нею судові
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 243,60грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков