АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/613/14
інстанції - Зуб Г.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П.,
Трішкової І.Ю.,

при секретарі: Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 28 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім»єю без реєстрації шлюбу, про
визнання майна спільною сумісною
власністю та про поділ майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка звернулася до суду з позовом,
в якому просила встановити факт
проживання однією сім»єю без
реєстрації шлюбу відповідача з
позивачкою, визнати квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю позивача
та відповідача та визнати право
власності на 1/2 зазначеної квартири. В
обгрунтування своїх позовних вимог
посилалась на наступне. На початку 2004
року приблизно у січні-лютому
позивачка познайомилась з
відповідачем. Невдовзі після
знайомства почали зустрічатися, а з
серпня 2004 року почали проживати у
квартирі батьків відповідача, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2, однією
сім»єю як чоловік та дружина.
Спілкувались як подружжя, планували
життя, обговорювали питання
фінансового характеру, мали спільний
бюджет, вели спільне господарство, вели
спільний побут, реєструвати шлюб не
поспішали, оскільки не було в цьому
потреби. В грудні 2004 року за спільні
кошти за договором купівлі-продажу від
22.12.2004 року позивач з відповідачем
придбали квартиру, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, за спільною згодою
стороною в договорі купівлі-продажу
виступив відповідач. Після придбання
квартири позивач та відповідач
переїхали до вказаної квартири.
Спільно робили ремонт у вказаній
квартирі. Весь час лише позивачка
працювала в ТОВ ІКК «Проконсул»,
відповідач не працював, фактично сім»я
існувала на гроші позивачки. 03.10.2008 року
позивачка зареєструвала шлюб з
відповідачем. Під час перебування в
шлюбі народилась донька - ОСОБА_3. Після
народження доньки подружні стосунки
сторін стали напруженими, постійно
виникали сварки. Відповідач ніде не
працював, не приділяв уваги позивачці
та їхній дитині, в результаті чого були
втрачені почуття любові та поваги.
Після чого, в березні 2013 року
відповідач переїхав, залишивши
позивачку з малолітньою донькою у
купленій за спільні кошти квартирі.
Відповідач не надає матеріальної
допомоги. Рішенням Київського
районного суду м. Харкова з відповідача
стягнуто аліменти на утримання доньки.
Згоди на розлучення відповідач не дає.
Вважає, що оскільки позивач та
відповідач на час придбання спірної
квартири проживали однією сім»єю,
куплена квартира АДРЕСА_1 є спільною
сумісною власністю. Тому просила позов
задовольнити.

Відповідач позов не визнав,
посилаючись, на те, що він з позивачкою
лише зустрічались. Відповідач не мав
наміру в 2004 році одружуватись з
позивачкою та не планував сумісне
життя з нею. Крім того, позивачка не
проживала у квартирі батьків
відповідача, а лише приходила в гості.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 28 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в
повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій
просить вказане рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, задовольнивши
її позов. В обгрунтування апеляційної
скарги вказує на незаконність та
необгрунтованість судового рішення,
односторонність та необ»єктивність
оцінки доказів. Посилається на ті ж
обставини, що і в суді першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог про встановлення факту
проживання однією сім,єю без
реєстрації шлюбу, про визнання майна
спільною сумісною власністю та про
поділ майна, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачка не надала
суду доказів на підтвердження своїх
позовних вимог, а саме факту проживання
однією сім»єю без реєстрації шлюбу з
серпня 2-004 року до 03.10.2008 року.

Судова колегія погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
так як він відповідає обставинам
справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України
сім»ю складають особи, які спільно
проживають, пов»язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов»язки.

Згідно ч. І, 2 ст. 21 CK України, шлюбом є
сімейний союз жінки та чоловіка,
зареєстрований у органі державної
реєстрації актів цивільного стану.
Проживання одні.ю сімє»ю жінки та
чловіка без шлюбу не є підставою для
виникнення у них прав та обов'язків
подружжя.

Частиною 1 ст. 36 СК України передбачено,
шлюб є підставою для виникнення прав та
обов'язків подружжя.

Ст. 74 СК України передбачено, що якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

Тобто, для визначення осіб, як таких, що
перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст. 74 СК України суд
повинен встановити факт проживання
однією сім»єю чоловіка та жінки без
шлюбу в період, упродовж якого було
придбане спільне майно.

Поняття сім»ї дається через
формулювання її ознак, головною з яких
є наявність між її членами взаємних
прав та обов»язків, що зумовлені їхнім
спільним проживанням.

Згідно договору купівлі-продажу від
22.12.2004 року, укладеного між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_6 за №
1-3771 зареєстрований в електронному
Реєстрі права власності на нерухоме
майно 22.12.2004 року за р.№ 386471, номер
запису 1, набувачем спірної квартири за
адресою АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2
(а.с. 18-19).

Згідно технічного паспорту,
зареєстрованого в КП «БТІ» 22.12.2004 року
№9209370, власником спірної квартири
АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 (а.с. 13-14).

З матеріалів справи та пояснень сторін
вбачається, що сторони познайомилися у
2004 році. Шлюб позивач та відповідач
зареєстрували 03.08.2008 року. (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька
ОСОБА_3 ( а. с. 12). На утримання дитини
рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 15 липня 2013 року стягнуті
аліменти з відповідача на користь
позивачки. При зверненні з позовом про
стягнення аліментів позивачка не
вказувала, що до реєстрації шлюбу з
відповідачем вони з серпня 2004 року
проживали однією сім»єю без реєстрації
шлюбу.

Посилання апелянта ОСОБА_1, що вони з
відповідачем проживали однією сім»єю
без реєстрації шлюбу з серпня 2004 року
до 03.10.2008 року спростовується
матеріалами справи, а саме поясненнями
свідків.

Свідки ОСОБА_8 ( друг відповідача),
ОСОБА_9 ( мати відповідача), ОСОБА_10 (
батько відповідача), допитані судом
першої інстанції пояснили, що сторони
зустрічалися на час придбання
квартири, а потім почали разом
проживати .

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 пояснили, що є
сусідами батьків відповідача та
позивачку ніколи не бачили в квартирі
батьків відповідача.

Інших доказів проживання з
відповідачем однією сім»єю на час
придбання квартири позивачка не
надала.

Зазначене свідчить, що позивач не
надала доказів в підтвердження того, що
на час придбання квартири вона з
відповідачем проживали однією сім»єю.

Допитаний у судовому засідання свідок
ОСОБА_13, який є батьком позивачки,
вказав, що надавав дочці грошові кошти,
тому що вона постійно скаржилась на
відсутність грошей,оскільки позивач не
працює. Також давав гроші на купівлю
квартири АДРЕСА_1.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_14, яка є матір»ю позивачки,
та вказала, що восени 2004 року давала
гроші на квартиру приблизно 3,500
доларів, та пояснила, що її донька
захопилась відповідачем за наявністю
його матеріального стану та почала
мешкати разом з ним в квартирі батьків
відповідача.

З пояснень свідка ОСОБА_15 вбачається,
що вона є ріелтором та займалась
оформленням документів
купівлі-продажу спірної квартири.
Разом з нею оформленням документів
займався батько відповідача, позивачку
вона не бачила.

Після покупки спірної квартири, 12 січня
2005 року, відповідач ОСОБА_2
зареєструвався за адресою АДРЕСА_1 .
Позивачка за вказаною адресою спірної
квартири була зареєстрована тільки
після реєстрації шлюбу та народження
дитини - 20.10.2011 року.

Крім того позивачка не надала доказів,
що спірна квартира придбана за сумісні
кошти, так як відповідач на час
придбання квартири був студентом, а
вона отримувала невелику заробітну
плату. З пояснень відповідача
вбачається, що спірна квартира
придбана його батьками за їх кошти.

Судова колегія знаходить, що вказані
докази не свідчать, що сторони під час
придбання квартири проживали однією
сім»єю без реєстрації шлюбу та спірну
квартиру придбали за сумісні кошти.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд
розглядає справу не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана дове сти ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подають ся сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин судова колегія
знаходить, що ОСОБА_1 не надала суду
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог, а саме факту проживання
однією сім»єю без реєстрації шлюбу та
придбання спірної квартири за спільні
кошти під час сумісного проживання.
Тому суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив позивачці в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно
досліджені і оцінені обставини по
справі, надані сторонами докази, доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або
скасування судового рішення судова
колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст.
307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 28 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -