У х в а л а

іменем україни

12 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів:
Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу, за
касаційною скаргою ОСОБА_2 в особі його
представника - ОСОБА_3, на рішення
Бобровицького районного суду
Чернігівської області від 20 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 17 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу.

Рішенням Бобровицького районного суду
Чернігівської області від

20 січня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 17 березня 2014
року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25 000
грн за розпискою від 11 березня 2011 року,
з урахуванням 3 % річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання в
розмірі 312 грн 50 коп. та 68 000 грн за
розпискою від

11 березня 2011 року, з урахуванням 3 %
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання в розмірі 340 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі його
представника -

ОСОБА_3, просить рішення Бобровицького
районного суду Чернігівської області
від 20 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 17 березня 2014 року
скасувати, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
виходив із того, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання за договором позики, факт
укладення якого підтверджується
борговими розписками, а доказів щодо
написання розписки під тиском та
неодержання від позикодавця суми
позики, які б свідчили про недійсність
розписок, відповідачем суду надано не
було.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі його
представника - ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду
Чернігівської області від 20 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 17 березня

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийСудді:В.І. Мартинюк Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова