Номер провадження: 22-ц/785/4591/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Драгомерецького М.М.

Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Булгак Х.О.,

за участю: представника позивача, ПАТ
"Перший Український Міжнародний Банк»,
- Мальцевої М.Ю., та відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
14 березня 2014 року за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Перший Український Міжнародний Банк»
до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а
н о в и л а:

26 листопада 2013 року Публічне
акціонерне товариство «Перший
Український Міжнародний Банк»
звернулося до суду з вказаним позовом,
який 17 лютого 2014 року остаточно
уточнило, обґрунтовуючи вимоги тим, що
22 лютого 2007 року між Закритим
акціонерним товариством «Перший
Український Міжнародний Банк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Перший
Український Міжнародний Банк» (далі -
Банком) та відповідачем ОСОБА_5 був
укладений договір про надання кредиту
№ 5228580, за яким позичальнику було
передано грошові кошти в іноземній
валюті в розмірі 24078,00 дол. США з
цільовим призначенням - для придбання
автомобіля марки VOLKSWAGEN на строк до 22
лютого 2012 року із сплатою 11,50 відсотків
річних за користування кредитними
коштами з погашенням кредиту та
відсотків за користування кредитом
щомісячно згідно Графіку. 29 травня 2009
року між Банком та відповідачем ОСОБА_5
була укладена додаткова угода №7681288 до
кредитного договору, яким внесені
зміни до Графіку повернення кредиту та
сплати процентів за користування
кредитом. Одночасно в забезпечення
зобов'язань за кредитним договором між
Банком та відповідачкою ОСОБА_6
укладений договір поруки, за яким
поручитель зобов'язався перед Банком
відповідати солідарно в повному обсязі
за своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором. У порушення умов кредитного
договору позичальник не виконує
зобов'язання за кредитним договором.
Під час розгляду справи, 29 січня 2014 року
на розрахунковий рахунок Банку
надійшли грошові кошти в розмірі 55409,37
грн. від реалізації заставного майна
відповідача ОСОБА_5 - автомобіля VOLKSWAGEN
JETTA, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
зменшило розмір заборгованості
позичальника. Станом на 04 лютого 2014
року заборгованість за кредитним
договором становить 10447,22 дол. США, в
тому числі: за кредитом - 5472,81 дол. США,
за відсотками за користування кредитом
- 3135,00 дол. США, пеня за порушення
строків виконання зобов'язань - 1839,41
дол. США.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 525, 526, 553-554, 611, 612, 1050, 1054 ЦК України,
позивач просив суд позов задовольнити
(а.с. 2-8, 97-100).

Відповідач ОСОБА_5 проти позову
заперечував і в своїх поясненнях
зазначав, що скориставшись його
фінансовими труднощами Банк фактично
відмовив в добровільної реалізації
заставленого майна для погашення
заборгованості за кредитом й фактично
конфіскував автомобіль, доля
заставленого майна йому не відома. У
розрахунку заборгованості за кредитом,
наданого Банком, не наведено
нормативного обґрунтування
розрахунків, тому він не доведений.
Враховуючи ринкову вартість
заставного майна на час конфіскації не
менш 15000 дол. США, він повністю погасив
кредит (а.с. 56-59).

Відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явилася.

Рішенням суду першої інстанції позов
Банка задоволено. Суд стягнув
солідарно з відповідачів ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
№5228580 від 22 лютого 2007 року та договором
поруки №10-10111 від 22 лютого 2007 року в
розмірі 10447,22 дол. США, що за курсом НБУ
на день ухвалення рішення по справі
становить 98996,80 грн. та судові витрати в
сумі 989,96 грн. (а.с. 114-117).

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_5 просить рішення суду першої
інстанції скасувати й ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, мотивуючи тим, що суд першої
інстанції порушив норми
процесуального і матеріального права
(а.с. 122-125).

В запереченні проти апеляційної
скарги, представник позивача, Банку,
просить скаргу відхилити у зв'язку з
безпідставністю її доводів.

Відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явилася, про розгляд справи
сповіщена належними чином.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми процесуальними
правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України у даному випадку її неявка в
суд не перешкоджає розглядові справи і
не порушує право на доступ до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5,
пояснення на апеляцію представника
позивача, ПАТ "Перший Український
Міжнародний Банк», - Мальцевої М.Ю., та
відповідача ОСОБА_5, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга відповідача ОСОБА_5
задоволенню не підлягає, оскільки
рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У статті 610 ЦК України зазначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
передбачено, що, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що
22 лютого 2007 року між Банком та
відповідачем ОСОБА_5 був укладений
договір про надання кредиту № 5228580, за
яким позичальнику було передано
грошові кошти в іноземній валюті в
розмірі 24078,00 дол. США з цільовим
призначенням - для придбання
автомобіля марки VOLKSWAGEN, на строк до 22
лютого 2012 року із сплатою 11,50 відсотків
річних за користування кредитними
коштами з погашенням кредиту та
відсотків за користування кредитом
щомісячно згідно Графіку (а.с. 26-33, 34-36).

Одночасно в забезпечення зобов'язань
за кредитним договором між Банком та
відповідачкою ОСОБА_6 укладений
договір поруки, за яким поручитель
зобов'язався перед Банком відповідати
солідарно в повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором (а.с. 79-84, 85).

29 травня 2009 року між Банком та
відповідачем ОСОБА_5 була укладена
додаткова угода №7681288 до кредитного
договору, яким внесені зміни до Графіку
повернення кредиту та сплати процентів
за користування кредитом (а.с. 37).

У порушення умов кредитного договору
позичальник не виконує зобов'язання за
кредитним договором, 21 січня 2010 року
відповідачу ОСОБА_5 була направлена
Банком вимоги про дострокове
повернення кредиту, яку боржник
отримав 25 січня 2010 року, але цю вимогу
не виконав (а.с. 38, 39).

Під час розгляду справи, 29 січня 2014 року
на розрахунковий рахунок Банку
надійшли грошові кошти в розмірі 55409,37
грн. від реалізації заставного майна
відповідача ОСОБА_5 - автомобіля VOLKSWAGEN
JETTA, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
зменшило розмір заборгованості
позичальника (а.с. 104-105).

Станом на 04 лютого 2014 року
заборгованість за кредитним договором
становить 10447,22 дол. США, в тому числі: за
кредитом - 5472,81 дол. США, за відсотками
за користування кредитом - 3135,00 дол. США,
пеня за порушення строків виконання
зобов'язань - 1839,41 дол. США (а.с. 101-103).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позичальник, відповідач ОСОБА_5, та
поручитель, відповідачка ОСОБА_6, не
виконали взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором в сумі, строки та
на умовах, що передбачені кредитним
договором та договором поруки. Тому
права позивача були порушені і у
відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України
підлягають судовому захисту шляхом
стягнення з відповідачів солідарно
заборгованості за договором кредиту в
розмірі 10447,22 дол. США, що за курсом НБУ
еквівалентно 98996,80 грн.

Таким чином, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно із законом.

Доводи представника відповідача
ОСОБА_5, в апеляційній скарзі про те, що
рішення суду не відповідає вимогам
закону, оскільки Банком не надано суду
належного розрахунку заборгованості
за кредитом, не приймаються до уваги за
таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюються на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
відповідач ОСОБА_5 повинен був довести
в судовому засіданні обставини, на які
посилався як на заперечення проти
позову, але в судовому засіданні
відповідачем не доведені ці обставин, у
тому числі і щодо неправильності
розрахунку заборгованості за
кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що
розрахунок заборгованості за
кредитним договором від 22 лютого 2007
року, станом на 06 лютого 2014 року
проведений в порядку та у
відповідності з умовами кредитного
договору та нормативно-правовими
актами Національного банку України
(ст. 55 Закону України «Про банки та
банківську діяльність»), зокрема п. 1.18,
1.22 постанови правління НБУ «Про
затвердження правил бухгалтерського
обліку доходів і витрат банків
України» від 18 червня 2003 року № 255,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 11 липня 2003 року за № 583/7904 (з
відповідними змінами), що
підтверджується розрахунком наданим
Банком (пеня розрахована в межах строку
позовної давності з 05 березня 2013 року
по 04 лютого 2014 року) - а.с. 101-103.

До апеляційної скарги відповідача
ОСОБА_5 не надано ніяких доказів, які
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дослідив в судовому
засіданні усі докази, які є у справі, з
урахуванням їх переконливості,
належності і допустимості, дав їм
правильну оцінку та з достовірністю
встановив, що підстав вважати, що
позивач надав неналежний розрахунок
заборгованості за кредитом немає.

Безпідставними є і посилання
відповідача ОСОБА_5 на порушення судом
норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна
скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 14 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може
бути оскаржена в касаційному порядку
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік