У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Всеукраїнського Центру фізичного
здоров'я населення «Спорт для всіх»,
директора Всеукраїнського Центру
фізичного здоров'я населення «Спорт
для всіх» Пчеліна Сергія Вікторовича
про визнання звільнення незаконним,
скасування наказу, поновлення на
роботі та відшкодування моральної
шкоди за касаційною скаргою
Всеукраїнського Центру фізичного
здоров'я населення «Спорт для всіх» на
рішення апеляційного суду м. Києва від 8
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 2005 року працювала у
Всеукраїнському Центрі фізичного
здоров'я населення «Спорт для всіх»
(далі - Центр «Спорт для всіх»), а у 2007
році була призначена на посаду
заступника директора цього Центру
«Спорт для всіх». Наказом від 30 квітня
2013 року № 17-к її було звільнено з
роботи на підставі п. 1 ст. 41
КЗпП України за виявлені недоліки в її
роботі, у який наказом від 20
травня 2013 року було внесено зміни і
зазначено як підставу її звільнення
за п. 1 ст. 41 КЗпП України.
Вважаючи своє звільнення незаконним,
позивачка просила суд визнати
зазначені накази незаконними, поновити
її на роботі на попередній посаді,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 4 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
8 травня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення. Поновлено ОСОБА_3 на роботі на
посаді заступника директора Центру
«Спорт для всіх» з 14 травня 2013
року. Стягнуто з Центру «Спорт для
всіх» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду
у розмірі 2 тис. грн. Рішення суду в
частині поновлення на роботі допущено
до негайного виконання.

У касаційній скарзі Центр «Спорт для
всіх», посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із
того, що звільнення позивачки
проведено з дотриманням трудового
законодавства, оскільки вона допустила
грубе порушення трудових обов'язків
при проведенні у 2011 року тендерних
закупівель як голова тендерного
комітету та при проведенні
інвентаризації у 2012 році як голова
інвентаризаційної комісії та
заступник директора підприємства та
складанні недостовірного протоколу
інвентаризаційної комісії від 4 грудня
2012 року, що призвело до оплати центром
послуг на загальну суму 193 416 грн без
застосування процедур, визначених
Законом України «Про здійснення
держаних закупівель», та до нестачі 5
кондиціонерів на загальну суму 7 332 грн,
що є достатньою підставою для
звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Скасовуючи рішення районного суду та
поновлюючи ОСОБА_3 на посаді, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що відповідачем при звільненні
позивачки порушено чинне трудове
законодавство, зокрема звільнення
проведено з порушенням шестимісячного
строку, встановленого для застосування
дисциплінарного стягнення, оскільки
порушення, які на думку
інвентаризаційної комісії, виникли з
вини ОСОБА_3, відбулися у 2011 році, а
наказ про її звільнення за вказані
діяння був виданий 30 квітня 2013 року та у
порушення ст. 149 КЗпП України без
відібрання у ОСОБА_3 письмових
пояснень.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані

(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що з 2005 року ОСОБА_3
працювала у Центрі «Спорт для всіх», а у
2007 році була призначена на посаду
заступника директора Центру «Спорт для
всіх». Згідно з актом ревізії
фінансово-господарської діяльності
Центру «Спорт для всіх»від 29 квітня 1999
року № 04-30/999 року за період з 1 січня
2010 року по 1 лютого 2013 року, при
проведенні перевірки встановлено, що у
порушення ст. 2 Закону України «Про
здійснення державних закупівель,
Центром «Спорт для всіх» здійснено
оплату послуг з виготовлення постерів
на загальну суму 123 тис. грн без
застосування процедур закупівель,
передбачених указаним законом,
зазначені порушення допущені з вини
голови тендерного комітету
ОСОБА_3 та його членів, якими підписано
протокол про затвердження річного
плану закупівель на 2011 рік та які
відповідно до п. 5.1 Положення про
комітет з конкурсних торгів центру,
затвердженого наказом по Центру «Спорт
для всіх» від 28 жовтня 2010 року № 45, та п.
5 ст. 11 Закону України «Про здійснення
державних закупівель», оскільки
Центром «Спорт для всіх» здійснено
оплату послуг з розміщення постерів на
загальну суму 193 416 грн без застосування
визначених законом процедур.

У акті також зазначено про те, що в ході
інвентаризації встановлено нестачу 5
кондиціонерів на загальну суму 7 332 грн.
При проведенні річної інвентаризації у
2012 році, інвентаризаційною комісією
(голова комісії - заступник директора
ОСОБА_3), не значаться дані про
відсутність кондиціонерів. Вказане
свідчить про неякісне проведення
інвентаризаційною комісією річної
інвентаризації, чим не дотримано
вимоги п. 1 ст. 10 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та п 1.2 Інструкції
з інвентаризації матеріальних
цінностей, розрахунків та інших статей
балансу бюджетних установ,
затвердженої наказом Головного
управління Державного казначейства
України від 30 жовтня 1998 року № 90 (а. с.
144-147 т. 1). Зазначена інвентаризація
проведена ОСОБА_3 4 грудня 2012 року.

Наказом від 30 квітня 2013 року № 17-к
ОСОБА_3 було звільнено з роботи на
підставі ст. 41 КЗпП України за виявлені
недоліки в її роботі, у який наказом від
20 травня 2013 року було внесено
зміни і зазначено як підставу її
звільнення ч. 1 ст. 41 КЗпП
України.

Згідно з п. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий
договір з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний у випадку одноразового
грубого порушення трудових обов'язків
керівником підприємства, установи,
організації всіх форм власності
(філіалу, представництва, відділення та
іншого відокремленого підрозділу),
його заступниками, головним
бухгалтером підприємства, установи,
організації всіх форм власності, його
заступниками, а також службовими
особами митних органів, державних
податкових інспекцій, яким присвоєно
персональні звання, і службовими
особами державної
контрольно-ревізійної служби та
органів державного контролю за цінами.

За змістом указаної норми
підставою для звільнення є вчинення
особою разового грубого порушення
трудових обов'язків, а не триваючого,
зокрема, неналежне виконання своїх
обов'язків тощо.

Відповідно до п. 22, 27 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
6 листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» судам роз'яснено, що у справах
про поновлення на роботі осіб,
звільнення за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно з'ясувати,
у чому конкретно проявилось порушення,
що стало приводом до звільнення, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за пп. 3,
4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41
КЗпП України, чи додержані власником
або уповноваженим ним органом
передбачені ст. 148-149 КЗпП України
правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок і попередня робота
працівника. Вирішуючи питання про те,
чи є порушення трудових обов'язків
грубим, суд має виходити з характеру
проступку, обставин, за яких його
вчинено, яку завдано ним (могло бути
завдано) шкоду.

Право громадян на працю
забезпечується державою, а трудовий
договір може бути розірваний лише з
підстав і в порядку, передбаченому
трудовим законодавством ( ст. ст. 2, 36, 40,
41 КЗпП України).

Згідно зі ст. 148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Проте аналіз зазначених вище норм
трудового права дає підстави для
висновку, що у справах, в яких
оспорюється незаконне звільнення, саме
роботодавець повинен довести, що
звільнення відбулося без порушення
законодавства про працю.

Задовольняючи позов апеляційний суд у
порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не
звернув уваги на те, що в акті ревізії
фінансово-господарської діяльності
Центру «Спорт для всіх», яка була
проведена Державною фінансовою
інспекцією м. Києва з 4 березня 2013 року
по 25 квітня 2013 року указано на два
порушення допущені ОСОБА_3, і вони були
підставою для звільнення, а саме: перші
порушення допущені позивачем під час
виконання обов'язків головою
тендерного комітету, другі - при
проведенні річної інвентаризації у 2012
році інвентаризаційною комісією
(голова комісії - заступник директора
ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 144).

При цьому відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 20
квітня 2006 року № 550 «Про затвердження
Порядку проведення інспектування
Державною фінансовою інспекцією, її
територіальними органами», акт
підписується посадовою особою
контролюючого органу та керівником і
головним бухгалтером об'єкта контролю,
тому потреби в ознайомленні з актом
ОСОБА_3 не було, проте вона була з ним
ознайомлена та відмовилась надати
пояснення керівнику центру щодо
допущених порушень,виявлених при
проведенні перевірки та зазначених у
акті перевірки (т. 1 а. с. 31-35, т. 2 а. с. 62- 64).

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК
України апеляційний суд на зазначені
положення закону уваги не звернув;
доводів сторін як на підтвердження, так
і на заперечення позову належним чином
не перевірив; зокрема доводи
відповідача про те, що встановлений ст.
148 КЗпП України шестимісячний строк
від часу вчинення ОСОБА_3 другого
порушення при складанні
недостовірного протоколу
інвентаризаційної комісії від 4 грудня
2012 року, тобто з дня вчинення цього
проступку до дати видання наказу про
звільнення з урахуванням виправлень,
внесених наказом від 20 травня 2013 року,
не сплив.

Апеляційний суд належним чином
правової оцінки цьому акту не дав, а,
пославшись на те, що не зазначено, які
норми законодавством порушено
ОСОБА_3, саме порушення та її дії не
перевірили у взаємозв'язку з її
посадовими обов'язками.

Пославшись як на підставу для
висновку про те, що роботодавець при
звільненні ОСОБА_3 порушив трудове
законодавство, так як не отримав від
неї письмове пояснення, апеляційний
суд не звернув увагу на те, що метою
отримання роботодавцем такого
пояснення до застосування
дисциплінарного стягнення
(ч.1 ст. 149 КЗпП України) є з'ясування
обставин, за яких вчинено проступок для
врахування цього поряд з іншими
обставинами при обрані виду стягнення,
а тому сам по собі факт неотримання
таких пояснень за відсутності даних
про поважність причин вчинення
проступку, не може бути підставою для
визнання рішення про застосування
дисциплінарного стягнення незаконним.

Ураховуючи те, що фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи,
апеляційним судом не встановлені,
судове рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Всеукраїнського
Центру фізичного здоров'я населення
«Спорт для всіх» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 8
травня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко