У Х В А Л А

07 липня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К., Ситнік О.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року в
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до товариства з обмеженою
відповідальністю «Добряк», ОСОБА_5,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль») звернулося із указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 12 жовтня
2007 року в рамках генеральної кредитної
угоди від 23 травня 2007 року № 014/08-11/8931 та
додаткової угоди від 12 жовтня 2007 року №
1 до неї між ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль», правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ
«Добряк» укладено кредитний договір №
010/08-11/9082 , відповідно до якого останнє
отримало кредит у розмірі 2 075 300 грн. В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором, 15 жовтня 2009 року
між банком і ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено
договори поруки № 12/02-07/1-2/158 та №
12/02-07/1-2/158 відповідно. Посилаючись на те,
що позичальник належним чином не
виконував своїх зобов'язань за
кредитним договором, у зв'язку з чим
станом на 18 жовтня 2012 року утворилася
заборгованість у розмірі 1 807 085 грн 17
коп., яка складається із:
заборгованості за кредитом - 1 652 266 грн 98
коп., заборгованості за процентами за
користування кредитом - 138 653 грн 80 коп.,
пені за несвоєчасне погашення кредиту -
10 928 грн 32 коп. та пені за несвоєчасне
погашення процентів - 5 236 грн 07 коп.,
позивач просив суд стягнути зазначену
суму заборгованості солідарно з ТОВ
«Добряк», ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 28 травня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 4 листопада 2013 року, позов
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_5, згідно з договором поруки від 15
жовтня 2009 року, та ТОВ «Добряк» на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
від 12 жовтня 2007 року № 010/08-11/9082 у
розмірі 1 807 175 грн 17 коп. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, згідно з договором
поруки від 15 жовтня 2009 року, та ТОВ
«Добряк» на користь ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» заборгованість за
кредитним договором від 12 жовтня 2007
року № 010/08-11/9082 у розмірі 1 807 175 грн 17
коп. Вирішено питання щодо стягнення
судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_3 відхилено на підставі ч. 3
ст. 332 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд зазначеної ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема, ст. 252, ч. 3 ст. 254, ст. ст. 256 -
258, ч. ч. 1, 5 ст. 261, ч. 4 ст. 559, ч. 1 ст. 1048 та
ст. 1050 ЦК України.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вказаних норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на постанови судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 29 січня 2014 року в справі №
6-155цс13 та від 19 березня 2014 року в справі
№ 6-20цс14.

У п. 9 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» зазначено, що судовими
рішенням на які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК
України, можуть бути рішення: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; Вищого адміністративного суду
України, Вищого господарського суду
України; судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалені, як судом касаційної
інстанції; апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V. Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним.

Оскільки зазначені вище постанови
Верховного Суду України постановлені в
порядку ст. ст. 355, 360-3, 360-5 ЦПК України та
не є судовими рішеннями, ухваленими як
судом касаційної інстанції, тому на
вказані постанови не може
здійснюватися посилання як на
підтвердження підстави, передбаченої
п. 1 ч. 1 ст. 355.

Також, як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вказаних норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник додав рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ 27 листопада 2013 року в
справі № 6-20599св13 за позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом про
визнання договору поруки припиненим,
від 11 грудня 2013 року в справі № 6-48797св13
за позовом про стягнення
заборгованості та від 19 березня 2014 року
в справі № 6-41579св13 за позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України» неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права полягає зокрема: у
різному тлумаченні судами змісту і
сутності правових норм, що призвело до
різних висновків про наявність чи
відсутність суб'єктивних прав та
обов'язків учасників відповідних
правовідносин; у різному застосуванні
правил конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Так, суд касаційної інстанції в ухвалі,
щодо якої ставиться питання про її
перегляд, погодився з правовою
позицією судів першої та апеляційної
інстанцій, які дійшли висновку про
солідарне стягнення із боржника та
поручителів кредитної заборгованості,
виходячи з того, що право банку на
збільшення процентної ставки за
користування кредитом в
односторонньому порядку у разі
настання певних умов з додержанням
процедури повідомлення позичальника,
без додаткового повідомлення про це
поручителів, передбачено умовами
кредитного договору, зі змістом якого
поручителі були ознайомлені і розуміли
його зміст, а відтак дали згоду на зміну
умов основного зобов'язання, у тому
числі тих, які збільшують обсяг їх
відповідальності.

Із змісту доданих до заяви рішень
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року в справі
№ 6-20599св13, від 19 березня 2014 року
в справі № 6-41579св13 суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що підстави
припинення поруки відповідно до ч. 4 ст.
559 ЦК України відсутні, виходячи з того,
що строк виконання за кредитним
договором не сплив, а вимога про
дострокове повернення кредиту
застосована, як санкція за порушення
виконання умов договору.

Отже, зі змісту заяви та долучених до
заяви копій судових рішень, на які
здійснюється посилання як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права судом касаційної
інстанції, не вбачається неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема, судові
рішення ухвалені у справах, в яких
підстави позову не є тотожним, та в
справах за різних встановлених судами
фактичних обставин.

Ухвалюючи рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року в справі №
6-48797св13, суд касаційної інстанції
дійшов висновку, що укладення
додаткових угод, якими збільшено
комісію за пролонгацію договорів та
комісію за внесення змін до кредитних
договорів, призвело до збільшення
обсягу відповідальності поручителя,
який своєї згоди на зміну зобов'язання
не давав, що відповідно до вимог
частини 1 статті 559 ЦК України є
підставою для визнання договору поруки
припиненим.

Оскільки зі змісту заяви та доданого до
неї судового рішення вбачається, що
справи стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин та вбачається
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, справу слід
допустити до провадження Верховного
Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 359 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до товариства
з обмеженою відповідальністю «Добряк»,
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за заявою ОСОБА_3 про
перегляд ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року.

Ухвалу про допуск справи до
провадження разом із заявою про
перегляд судового рішення та доданими
до неї документами надіслати до
Верховного Суду України, а копію ухвали
разом із копією заяви - особам, які
беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П.
Дербенцева

І.К. Парінова

О.М. Ситнік