Справа № 161/4295/14-ц
Провадження № 2/161/1846/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

10 липня 2014 року
м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючої судді - Присяжнюк Л.М.,

при секретарі - Довжик Н.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
сервітуту, усунення перешкод у
користуванні майном та стягнення
моральних збитків,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом
до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
встановлення сервітуту, усунення
перешкод у користуванні майном та
стягнення моральних збитків. Вказує, що
власником квартири, що знаходиться в
АДРЕСА_1 та є власником земельної
ділянки, що знаходиться за цією ж
адресою, а у власності його сусідки -
відповідача ОСОБА_3 знаходяться
квартири АДРЕСА_1, та яка проживає із
відповідачем ОСОБА_4 Зазначає, що у
їхньому спільному користуванні
знаходяться розміщені на вулиці
газовий стояк та вбиральня. Газовий
стояк примикає до квартири, що належить
ОСОБА_3, а вбиральня частково
знаходиться на належній йому земельній
ділянці. Водночас, відповідачі не дають
йому та членам його родини
користуватися вбиральнею. Вказує, що
маючи необхідність у встановленні
газового лічильника, він звернувся до
РГК «Волиньгаз», проте останні
повідомили його, що відповідачі
заблокували доступ до газового виводу
і проведення робіт не є можливим.
Газовий відвід не перебуває ні у його
власності, ні у власності відповідача
ОСОБА_3, а остання не реагує на
претензії та чинить перешкоди щодо
забезпечення доступу до запірного
крану. Просить встановити постійний
сервітут на земельній ділянці, що
належить на праві власності ОСОБА_3, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для
можливості користування спільною
вбиральнею, що перебуває у його
користуванні та користуванні ОСОБА_3;
стягнути із відповідачів на свою
користь солідарно моральну шкоду в
сумі 2000 грн.; зобов'язати відповідачів
усунути перешкоди та не чинити їх під
час проведення працівника РГК
«Волиньгаз» газонебезпечних робіт та
по встановленню і обслуговуванню
лічильника та газових мереж; судові
витрати покласти на відповідачів.

Позивач ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов підтримали та просили
його задовольнити з підстав наведених
у ньому.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
їхній представник ОСОБА_5 в судовому
засіданні позов заперечили та просили
відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши та
оцінивши подані суду докази у їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
в позові слід відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, а
відповідач ОСОБА_3 є власником квартири
№ 1 в цьому ж будинку. Крім того, у
спільному користуванні сторін
знаходяться приміщення кухні, площею 2,1
м.кв. та коридору, площею 3,2 м.кв.(а.с. 40-41).
На підставі державного акта на право
власності на земельну ділянку позивачу
належить 0,012 га земельної ділянки по
АДРЕСА_1 (а.с.5).

Позивач просить встановити постійний
сервітут на земельній ділянці, що
належить на праві власності ОСОБА_3 по
АДРЕСА_1 для можливості користування
спільною вбиральнею, що перебуває у
спільному користуванні сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 Земельного
кодексу України, право земельного
сервітуту - це право власника або
землекористувача земельної ділянки на
обмежене платне або безоплатне
користування чужою земельною ділянкою
(ділянками).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 401 ЦК
України право користування чужим
майном (сервітут) може бути встановлене
щодо земельної ділянки, інших
природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом. Сервітут може належати
власникові (володільцеві) сусідньої
земельної ділянки, а також іншій,
конкретно визначеній особі (особистий
сервітут)

Водночас, із ст. 404 ЦК України
вбачається, що право користування
чужою земельною ділянкою або іншим
нерухомим майном полягає у можливості
проходу, проїзду через чужу земельну
ділянку, прокладання та експлуатації
ліній електропередачі, зв'язку і
трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорації тощо. Особа
має право вимагати від власника
(володільця) сусідньої земельної
ділянки, а в разі необхідності - від
власника (володільця) іншої земельної
ділянки надання земельного сервітуту.
Право користування чужим майном може
бути встановлено щодо іншого
нерухомого майна (будівлі, споруди
тощо).

В судовому засіданні позивачем не було
надано доказів про належність йому та
відповідачам на праві спільного
користування вбиральні. З поданих суду
документів, зокрема технічного
паспорта, вбачається відсутність
такого об'єкту як вбиральня, а з
пояснень відповідачів встановлено, що
це самочинно споруджена тимчасова
споруда, збита з дошок і позивач
ніякого відношення до неї не має, а для
задоволення своїх життєвих потреб на
своїй земельний ділянці може спорудити
таку ж вбиральню.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що вимога позивача про встановлення
сервітуту для можливості
користуватися спільною вбиральнею є
необґрунтованою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Так, із пояснень позивача вбачається,
що відповідачі заблокували доступ до
газового виводу, затягнули сіткою
газову трубу, чим перекрили доступ
працівникам РГК «Волиньгаз» до
газового виводу, який розміщено на
земельній ділянці ОСОБА_3, яка
висловлює погрози на його адресу,
забороняє доступ до своєї земельної
ділянки та робить неможливим
забезпечення газопроводу в технічно
справному стані.

Водночас, в судовому засіданні
встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не
чинить позивачу перешкод у
користування газовою трубою, оскільки
на момент проведення обстеження не
перебувала вдома та не була належним
чином повідомлена про проведення
обстеження РГК «Волиньгаз», що
підтвердив у судовому засіданні ОСОБА_6

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 та ч. 1 ст. 1167
ЦК України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Моральна шкода
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Позивачем ОСОБА_7 не доведено, та не
надано доказів на підтвердження
розміру заподіяної моральної шкоди в
сумі 2000 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
встановлення сервітуту, усунення
перешкод у користуванні майном та
стягнення моральних збитків, слід
відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 212-215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 98-102 ЗК
України, ст.ст. 23, 391, 401-406, 1167 ЦК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
сервітуту, усунення перешкод у
користуванні майном та стягнення
моральних збитків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Волинської області через Луцький
міськрайонний суд Волинської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Присяжнюк
Л.М.