Справа № 2033/9472/12
Головуючий І інстанції - Алфьорова Т.М.
Провадження: 22-ц/790/3473/14
Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Овсяннікової А.І.,
Сащенка І.С.,

при секретарі - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 17 березня
2014 року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2012 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що відповідно до
умов кредитного договору № 0 від
25.02.2008 року, укладеного між банком АКІБ
« УкрСиббанк» (правонаступник AT
«УкрСиббанк») та ОСОБА_3 банк повинен
надати відповідачу кредит в розмірі 42000
дол. США з розрахунку 11,9% річних на
строк до 23.02.2029 року. Цільове
призначення кредиту - придбання
квартири. Банк виконав свої обов'язки
належним чином, видав відповідачеві
кошти в повному обсязі. Відповідності
до умов кредитного договору відповідач
зобов'язався повернути кредит та плату
за його користування, проте свої
зобов'язання він належним чином не
виконав і тому станом на 15.11.2012 року
утворилася заборгованість у розмірі 451
846,93 грн., яка складається з
заборгованості за кредитом - 330 643,32 грн.,
заборгованості за відсотками 121 203,61
грн.

25.02.2008 року в забезпечення виконання
ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним
договором, між банком та ОСОБА_5 був
укладений договір поруки № ПІ ,
відповідно до умов якого ОСОБА_5
зобов'язалася відповідати у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ
«Дельта Банк» було укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, відповідно до якого AT
«УкрСиббанк» передає AT «Дельта Банк»
право вимоги за кредитними та
забезпечувальними договорами,
внаслідок чого AT «Дельта Банк» замінює
AT «УкрСиббанк» як кредитора у
зазначених зобов'язаннях і до них
переходить право вимагати від
боржників повного, належного та
реального виконання обов'язків за
договорами.

Просив, стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором в сумі 451846,93 грн. та
судовий збір у розмірі 3219 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 17 березня 2014 року позов
ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості
за кредитним договором у розмірі 451846, 93
грн. та судовий збір по 1609,50 грн. з
кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі,
посилаючись на незаконність і
необґрунтованість ухваленого рішення,
неповне з»ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального
права. В обґрунтування скарги
зазначено, що надані позивачем
документи не доводять, що за договором
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами від 08.12.2011 року ПАТ «Дельта
Банк» придбав права вимоги за
кредитним договором № 0 та
договором поруки № П-0. Судом
першої інстанції встановлено наявний
розмір його заборгованості на підставі
односторонніх арифметичних
розрахунків позивача, які не є правовою
підставою для стягнення відповідних
сум та не може слугувати доказом
безспірності розміру грошових вимог
позивача до відповідачів. Вважає, що
позивач не мав права на звернення до
суду з позом до закінчення шістдесяти
календарних днів з дня одержання
повідомлення споживачем про вимогу
повного дострокового повернення
кредиту.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 25.02.2008 року
між АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 0, за яким
банк зобов'язався надати відповідачеві
кредит у сумі 42 000 дол. США на умовах
визначених договором, із остаточним
терміном повернення кредиту до « 23»
лютого 2029 року із сплатою відсотків з
розрахунку 11,9 річних.

За умовами зазначеного Кредитного
договору (п. 4.2. Договору) позичальник
зобов'язався погашати заборгованість
за кредитом та сплачувати проценти за
користування кредитними коштами
щомісячними ануїтетними платежами,
розмір яких встановлено згідно із п. п.
1.2.2 розмірі 455 дол. США на рахунок
вказаний в договорі № 406 в АКІБ
«УкрСиббанк».

ПАТ «УкрСиббанк» свої договірні
зобов'язання за кредитним договором №
0 від 25.02.2008 року виконав в повному
обсязі, надавши ОСОБА_3 кредит у
вищевказаному розмірі.

25.02.2008 року у забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором №
0, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5
було укладено договір поруки № ПІ
, відповідно до якого ОСОБА_5
зобов'язалася відповідати у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ
«Дельта Банк» було укладено Договір
купівлі - продажу прав вимоги за
кредитами, відповідно до якого в
порядку, обсязі та на умовах,
визначених даним Договором, AT
«УкрСиббанк» передає (відступає) AT
«Дельта Банк» права вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами, внаслідок чого AT «Дельта
Банк» замінює AT «УкрСиббанк» як
кредитора (стає новим кредитором) у
зазначених зобов'язаннях, а внаслідок
передачі від AT «УкрСиббанк» до AT
«Дельта Банк» прав вимоги до боржників,
до AT «Дельта Банк» переходить
(відступається) право вимагати (замість
AT «УкрСиббанк») від боржників повного,
належного та реального виконання
обов'язків за кредитними та
забезпечувальними договорами.

Згідно банківського розрахунку за
договором № 0 від 25.02.2008 року ПАТ
«Дельта Банк» було прийнято на баланс
19.12.2011 року заборгованість по тілу
кредиту 39 810,84 дол. США, сума
простроченої заборгованості 1555,7 дол.
США, та нараховані відсотки - 10706,61 дол.
США

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
надано достатньо доказів на
підтвердження своїх позовних вимог та
прийшов до висновку про стягнення з
відповідачів на користь банку
заборгованості за кредитним договором,
оскільки ОСОБА_3 порушено виконання
взятих на себе зобов»язань.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції в повному обсязі погодитися
не можна.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не
бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦК України, кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Про наявність певної суми
заборгованості відповідачів за тілом
кредиту та за відсотками, суд першої
інстанції виходив з наданої позивачем
довідки банку від 15.11.2012 року.

Проте, довідка банку від 15.11.2012 року не є
належним і допустимим доказом у справі
і тому не бути взята судом до уваги.

Вказана довідка від 15.11.2012 року не
містить інформації щодо розрахунку
заборгованості, що утворилася по тілу
кредиту та розрахунку відсотків. В ній
не зазначено дати та розміри погашення
кредиту та відсотків по кредиту ОСОБА_3,
з посиланням на відповідні платіжні
документи, не зазначені періоди за які
нараховані відсотки. Довідка також
містить перерахування заборгованості
(яка існує в дол. США ) в гривню за курсом
НБУ без зазначення дати такого курсу.

Ще одним документом, з посиланням на
який суд дійшов висновку про наявність
заборгованості відповідача в сумі 451
846,93 грн., в тому числі відсотки - 15163,72
грн. є розрахунок заборгованості за
договором кредиту, наданий
представником банку в судовому
засіданні на вимогу відповідача. Але
цей документ не містить відомостей, що
б дозволили перевірити вірність
нарахування відсотків позивачем,
строки виникнення заборгованості за
кожним платежем - для застосування
строків позовної давності.

Початок перебігу строку позовної
давності відповідно до ст. 261 ЦК України
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення. Позовна давність у таких
випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.

Як вбачається з матеріалів справи,
розрахунок заборгованості за кредитом
здійснено за період починаючи із 19.12.2011
року, в той час як кредитний договір
укладено 25.02.2008 року і платежі за цим
договором здійснювалися відповідачем
до березня 2010 року включно
(31.03.2010 року - здійснено останній
платіж).

Таким чином, у відсутності належного
розрахунку заборгованості, неможливо
встановити точну суму заборгованості,
за якою минули строки позовної
давності.

Надані позивачем довідка та розрахунок
заборгованості за кредитом,
підготовлені робітниками банку -є
відображенням односторонніх
арифметичних розрахунків позивача і не
є правовою підставою для стягнення
відповідних сум та не може слугувати
доказом безспірності розміру грошових
вимог позивача до відповідачів. Сама
позовна заява не містить таких даних, а
лише констатує наявність недоказаного
розміру всієї суми непогашеного
кредиту.

Документами, які можуть підтвердити
наявність або відсутність
заборгованості, а також встановлювати
розмір зазначеної заборгованості,
можуть бути виключно документи
первинної бухгалтерської
документації, оформлені згідно нормам
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», оскільки лише первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій та
складені під час здійснення
господарської операції - є правовою
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій.

Проте, позивачем не надано суду
первинних бухгалтерських документів
відносно видачі кредита та його
часткового погашення (платіжні
доручення, меморіальні ордери,
розписки, чеки, та ін.), тому не має
підстав вважати, що розмір
заборгованості відповідача перед
позивачем, а також суми відсотків,
зазначені в розрахунку та довідці є
правильними.

Доведеність наявної суми
заборгованості за кредитним договором,
є обов'язком позивача, який він не
виконав, оскільки не довів належними та
допустимими доказами її розмір.

В засіданні суду апеляційної інстанції
відповідач заперечував про сплату
внесків після березня 2010 року. У той же
час позивач не надав доказів до того, що
такі платежі дійсно мали місце після
березня 2010 року, пояснив, що такі
документи відсутні. Ця обставина також
свідчить про недоведеність позовних
вимог належними доказами.

Матеріали справи також не містять
доказів направлення позивачем
досудових вимог про необхідність
сплати простроченої заборгованості, і
відповідачі заперечують отримання
таких вимог. Таким чином зазначені
обставини не підтверджені доказами у
справі.

Досудові вимоги про необхідність
сплати простроченої заборгованості, не
надають права банку для звернення до
суду за достроковим стягненням всієї
суми заборгованості за кредитом.
Зазначене твердження суду протирічить
нормам законодавства, а також умовам
кредитного договору.

Згідно п. 10 ч. 2 ст.11 Закону «Про захист
прав споживачів», який діяв під час
укладання кредитного договору, якщо
кредитодавець на основі умов договору
про надання споживчого кредиту вимагає
здійснення внесків, строк сплати яких
не настав, або повернення споживчого
кредиту, такі внески або повернення
споживчого кредиту можуть бути
здійснені споживачем протягом
тридцяти календарних днів з дати
одержання повідомлення про таку вимогу
від кредитодавця. Якщо протягом цього
періоду споживач усуне порушення умов
договору про надання споживчого
кредиту, вимога кредитодавця втрачає
чинність.

На час розгляду справи зазначена
стаття передбачає, що якщо
кредитодавець на основі умов договору
про надання споживчого кредиту вимагає
здійснення внесків, строк сплати яких
не настав, або повернення споживчого
кредиту, такі внески або повернення
споживчого кредиту можуть бути
здійснені споживачем протягом
тридцяти календарних днів, а за
споживчим кредитом, забезпеченим
іпотекою, та за споживчим кредитом на
придбання житла - шістдесяти
календарних днів з дня одержання
повідомлення про таку вимогу від
кредитодавця. Якщо протягом цього
періоду споживач усуне порушення умов
договору про надання споживчого
кредиту, вимога кредитодавця втрачає
чинність. Умови кредитного договору
(п.5.5, 8.3, 12.1) також містить вимогу
обов'язкового повідомлення боржника
про дострокове повернення кредиту,
зазначивши, що це повідомлення
направляється листом (цінним з описом
та повідомленням про вручення) чи
доставляється кур'єром за адресою
позичальника.

В матеріалах справи відсутні докази
направлення позивачем вимог до
відповідачів про повне дострокове
повернення споживчого кредиту та
докази отримання відповідачами цих
вимог.

Таким чином, висновки суду про
направлення досудових вимог
відповідачам не підтверджені доказами.

Також, висновки суду про те, що банк
правомірно скористався правом вимоги
дострокового повернення кредиту,
процентів призвели до прийняття
неправильного рішення та задоволення
передчасних вимог позивача, який не мав
права на звернення до суду із
зазначеною заявою до закінчення
шістдесяти календарних днів з дня
одержання повідомлення споживачем про
вимогу повного дострокового
повернення кредиту від кредитодавця.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального права і
підлягає скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 17 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення. У
позові Публічному акціонерному
товариству «Дельта Банк» відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Рішення
може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -