Провадження№2/521/2537/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

« 04» липня 2014 року Малиновський
районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання -
Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
моральної та матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Малиновського районного
суду м. Одеси знаходиться цивільна
справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про відшкодування моральної та
матеріальної шкоди.

14.01.2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому
просить суд постановити рішення яким
стягнути з ОСОБА_3 суму матеріальної
шкоди у сумі 13 850 грн., моральної шкоди в
сумі 10 000 грн.; з ОСОБА_2 суму моральної
шкоди в сумі 10 000 грн.

В обґрунтування поданої заяви
посилалась на те, що у 2002 р. вона купила
у ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 -
і сплатила при цьому 3 000 доларів США (що
становило на той час 16 200 грн.). Договір
купівлі - продажу вказаної квартири не
складався, складено розписку від 20.08.2002
р.

29.02.2008 р. декілька чоловіків на чолі з
ОСОБА_3 примусили сина позивача
виносити з квартири речі, пояснивши це
тим, що ОСОБА_2 незаконно продала
зазначену квартиру, зазначені особи
пошкодили та привели в негідність
наступне майно: диван вартістю 2550 грн.;
диван вартістю 3000 грн.; гладильну дошку
вартістю 150 грн.; магнітофон вартістю 300
грн.; одіяло «Верблюже» вартістю 500 грн.;
набір постільної білизни вартістю 60
грн.; взуття «із замшу» вартістю 300 грн.;
книги вартістю150 грн.;кухонна тумбочка
вартістю 400 грн.; пральна машина «Ariston»
вартістю 3000 грн.;холодильник «Samsung»
вартість - 2500 грн.; кухонні
приналежності вартістю 300 грн.; вішалка
для одягу гардеробна вартістю 100 грн.;
праска вартістю70 грн.; пристрій для
підігріву води вартістю 470 грн. - на
загальну суму - 13850 грн.

Окрім того, позивач вважає, що завдяки
діям ОСОБА_2, ОСОБА_3 її сім'ї було
завдано значну моральну шкоду, яка
полягала у душевних стражданнях та
переживаннях яких вини зазнали. З метою
захисту своїх прав, неможливості
вирішення цього питання в іншому
порядку, ніж судовому, позивачка
звернулася до суду з цим позовом.

Позивач у судовому засіданні вимоги
позову підтримала у повному обсязі,
просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 позов не визнав, проти його
задоволення заперечував із підстав,
зафіксованих технічними засобами
судового засідання.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилась, про час і місце судового
засідання повідомлялась належним
чином, причин своєї неявки суду не
повідомила, клопотань щодо розгляду
справи у її відсутності або про
відкладення судового засідання не
подавала. Заперечень на позов не
надходило.

Відповідно до ст.11 ЦПК України кожна
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Суд, вивчивши матеріали справи,
дослідивши надані суду докази, вважає,
що позовна заява не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Доказів
заподіяння шкоди не з вини відповідача
суду представлено не було. Згідно з ч.1
ст. 16 ЦК України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

На підставі пояснень сторін, наданих
сторонами письмових доказів, судом
встановлені наступні обставини і
відповідні правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що у
20.08.2002 року ОСОБА_1 купила у ОСОБА_2
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 - і
сплатила при цьому 3 000 доларів США (що
становило на той час 16 200 грн.). Договір
купівлі - продажу вказаної квартири не
складався, складено розписку від 20.08.2002
р. (а.с. 7).

В обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначала, що 29.02.2008 р. ОСОБА_3, примусив
сина позивача виносити з квартири речі,
пояснивши це тим, що ОСОБА_2 незаконно
продала зазначену квартиру,зазначені
особи пошкодили та привели в
негідність наступне майно: диван
вартістю 2550 грн.; диван вартістю 3000 грн.;
гладильну дошку вартістю 150 грн.;
магнітофон вартістю 300 грн.; одіяло
«Верблюже» вартістю 500 грн.; набір
постільної білизни вартістю 60 грн.;
взуття «із замшу» вартістю 300 грн.;
книги вартістю150 грн.;кухонну тумбочку
вартістю 400 грн.; пральну машину «Ariston»
вартістю 3000 грн.;холодильник «Samsung»
вартість - 2500 грн.;кухонні
приналежності вартістю 300 грн.;вішалка
для одягу гардеробна вартістю 100
грн.;праска вартістю70 грн.; пристрій для
підігріву води вартістю 470 грн. - на
загальну суму - 13850 грн.

Зазначені обставини, на думку позивача
підтверджуються актом від 30.02.2008 року
(а.с. 6).

Проте зазначений акт не може бути
прийнято судом в якості належного та
допустимого доказу спричинення
позивачу матеріальної шкоди саме
відповідачами та факту пошкодження її
майна. Також позивачем не надано
належних та допустимих доказів щодо
вартості пошкодженого майна.

Суд зауважує, що матеріали справи не
містять вирок у кримінальному
провадженні, що набрав законної сили,
або постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
відносно відповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також, витрати, які особа
зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права (п. 1
ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі, особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 1190 ЦК України,
особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим.

У відповідності до ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Зокрема, моральна
шкода полягає у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31
березня 2005 року, розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти
витрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Будь - яка компенсація цієї
шкоди не може бути адекватною
справжнім стражданням, а тому будь -
який розмір може мати лише умовний
вираз.

При визначенні розміру відшкодування
враховуються вимоги розумності і
справедливості. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Для відшкодування моральної шкоди, за
правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України,
необхідно довести такі факти:
неправомірність поведінки особи,
наявність шкоди, наявність причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
шкодою, що є обов'язковою умовою
відповідальності та виражається в
тому, що шкода має виступати
об'єктивним наслідком поведінки особи,
що завдала шкоди та наявність її вини.
Таким чином лише наявність всіх
вищезазначених умов є підставою для
прийняття судом рішення про
відшкодування завданої шкоди.

Суд приймає до уваги ті обставини, що
відповідно до загальних підстав
цивільно- правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювана та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору (п. 5 постанови № 4
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди»). Наявність
моральної шкоди доводиться позивачем,
який в позовній заяві має зазначити,
які моральні страждання та у зв'язку з
чим він поніс і чим обґрунтовується
розмір компенсації.

Позивач зазначила, що завдана їй
відповідачами матеріальна шкода, стала
причиною моральних страждань, які
полягають у душевних стражданнях -
позивач зазначила, що вона хвилюється
за майно, яке було пошкоджено та
знищено. Такі переживання
супроводжуються погіршенням настрою,
постійною схвильованістю, нервовою
напруженістю, порушенням сну та
депресією.

Суд вважає недоведеними у судовому
засіданні неправомірність поведінки
відповідачів, наявність шкоди, а також,
наявність причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та шкодою.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди, суд виходить з
того, що стороною позивача не надано
жодного належного та допустимого
доказу на підтвердження викладених нею
у позовній заяві обставин.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 209, 212,
214-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
моральної та матеріальної шкоди -
відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

ГОЛОВУЮЧИЙ
А.П. ЦЕЛУХ