Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого - судді Алтухової О.С.,

секретар - Щукіна О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представників відповідачів Чубовської
І.В., Петренка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Український Бізнес Банк», Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торг-Інвест-Строй» про визнання
договорів недійсними, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Український Бізнес Банк»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торг-Інвест-Строй»
про визнання договорів недійсними,
посилаючись на наступні обставини.

12 березня 2010 року між ПАТ «Український
Бізнес Банк» (далі - кредитор або
відповідач - 1) та нею було укладено
кредитний договір № МП010/15, відповідно
до умов якого кредитор надав
позичальнику у тимчасове користування
на умовах строковості та оплатності
грошові кошти в розмірі 3 200 000 гривень
на строк з 12 березня 2012 року по 12
березня 2015 року та сплатою кредита і
процентів, згідно графіка (є
невід'ємною частиною договору) та умов
договору, з врахуванням змін,
відповідно до додаткових угод до цього
Договору.

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язання за кредитним
договором від 12 березня 2010 року № МП010/15
між ПАТ «Український Бізнес Банк» та
нею, 12 березня 2010 року було укладено
договір іпотеки, відповідно до умов
якого кредитору було передано в
іпотеку нерухоме майно, належне
позичальнику - будівля торговельного
центру , загальною площею 3440,40 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Ринкова вартість предмета іпотеки на
момент укладення вищевказаних
договорів становила 6 005 583 гривні.

10 листопада 2011 року між ПАТ
«Український Бізнес Банк» та ТОВ
«Торг-Інвест-Строй»(далі - новий
кредитор або відповідач-2) було
укладено договір про відступлення
права вимоги (купівлі-продажу) боргових
зобов'язань за кредитним договором,
відповідно до умов якого в порядку ст.
ст. 512-519 ЦК України до ТОВ «Торі
-Інвест-Строй» перейшли права вимоги
заборгованості у сумі 3 772 583,72 гривні
замість ПАТ «Український Бізнес Банк»
до позичальника за кредитним
договором.

Умовами п.1.4 договору про відступлення
права вимоги від 10 листопада 2011 року
встановлено, що у зв'язку з
відступленням права вимоги за основним
договором новому кредитору
передається

право на отримання задоволення своїх
вимог до боржника, в тому числі і за
рахунок предметів забезпечення. До
нового кредитора на підставі ст.24
Закону України «Про іпотеку»
переходять права, які забезпечують
зобов'язання боржника за основним
договором, про що, одночасно,
укладається окремий правочин про
відступлення прав за іпотечним
договором, укладеним між первісним
кредитором та новим кредитором.

У той же день, 10 листопада 2011 року між
ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ
«Торг-Інвест-Строй» було укладено
договір про відступлення прав за
договором іпотеки, з переходом до ТОВ
«Торг-Інвест-Строй» всіх майнових прав
за даним договором.

Вищевказані договори про відступлення
прав вимоги по кредитному договору та
про відступлення прав за договором
іпотеки були укладені сторонами з
порушеннями норм матеріального права
та мають ознаки недійсності.

Договір про відступлення прав вимоги
по кредитному договору від 10 листопада
2011 року, укладений між ПАТ «Український
Бізнес Банк» та ТОВ «Торг-Інвест-Строй»
слід вважати договором факторингу
відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 1077
ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

За приведеним визначенням договору
факторингу цей договір направлений на
фінансування однією стороною іншої
сторони шляхом передачі в її
розпорядження певної суми грошових
коштів. Вказана послуга з договору
факторингу надається фактором
клієнтові за плату, розмір якої
визначається договором.

Проте, проаналізувавши сутність
правових відносин, що склалися між
відповідачами та нею на підставі
оспорюваних правочинів вона зазначає
наступне.

Відповідно до п.2.1 договору про
відступлення права вимоги ціна
відступлення становить З 772 583,72 гривні.
Сплата ціни відступлення в сумі яка
вказана в п.2.1 здійснювалась в день
підписання даного договору, тобто 10
листопада 2011 року. Як зазначалося вище,
згідно п.1.4 цього договору у зв'язку із
відступленням права вимоги новому
кредитору передається право на
отримання задоволення вимог до
боржника (позивача) за рахунок предмета
забезпечення за договором іпотеки -
нерухомого майна, належного позивачу.
Згідно з п.1.4 договору про відступлення
права вимоги від 10.11.2011 року та договору
про відступлення прав за договором
іпотеки від 10.11.2011 року до нового
кредитора перейшли права по придбанню
у власність будівлі торговельного
центру належного їй, оскільки
відповідно до п.5.5.1 у договорі іпотеки є
застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя (відповідача - 2).
Згідно ст.37 Закону України «Про
іпотеку» та п.5.5.1 договору іпотеки дане
застереження було правовою підставою
для реєстрації права власності на
предмет іпотеки на підставі договору
іпотеки, який в цьому випадку був
правовстановлюючим документом.

Беручи до уваги п.1.2 договору іпотеки,
п.2.1 договору відступлення права
вимоги, вважає, що сума сплаченого
відповідачем - 2 відшкодування (3 772 583,72
гривні) є менше ніж сума придбаних прав
по п.1.4 договору відступлення права
вимоги, тому як ринкова вартість
предмета іпотеки (будівлі), на яке
виникло право власності відповідача-2
становила 16 005 583 гривні(відповідно до
оцінки станом на 11.11.2011 року, виконаною
ТОВ «Експерт»).

Таким чином, між відповідачем-1 та
відповідачем-2 по договору
відступлення права вимоги була
проведена «прихована» оплата за
фінансові послуги з ознаками
факторингу.

Оскільки з укладенням договору
відступлення права вимоги від 10.11.2011
року новим кредитором фактично
придбані права власності на предмет
іпотеки вартістю 16 005 583 гривні, спірний
договір підпадає під визначення
факторингу. Тому оскаржуваний договір
від 10.11.2011 року про відступлення права
вимоги за кредитним договором № МП010/15
від 12.03.2010 року не є договором відступки
права вимоги, а є договором факторингу.

Відповідно до ч. 3 ст. 1079 ЦК України
фактором може бути банк або інша
фінансова установа, яка відповідно до
закону має право здійснювати
факторингові операції.

Послуга, яку надає фактор, підпадає під
визначення фінансової послуги згідно з
п. 5 ч. 1 ст. 1, п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг».

ТОВ «Торг Інвест Строй» не має
повноважень на надання фінансових
послуг, до державного реєстру
фінансових установ не включена,
відповідної ліцензії на зайняття
такого виду діяльності не має.

Відсутність в ТОВ «Торг Інвест Строй»
статусу фінансової установи є правовою
підставою для визнання недійсним
договору про відступлення права вимоги
від 10 листопада 2011 року.

Відповідно до п.1 ст.235 ГК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховування іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Вважає, що договір про відступлення
права вимоги від 10 листопада 2011 року та
договір про відступлення прав за
договором іпотеки від 10 листопада 2011
року є удаваними правочинами оскільки
метою відповідачів було не передача
прав вимоги грошових коштів у сумі З 772
583,72 гривні, та прав за іпотечним
договором, а передача права власності
на предмет застави - будівлю
торговельного центру, що належить їй,
ринковою вартістю - 16 005 583 гривні.

Відповідач-1 та відповідач-2 здійснюючи
удавані правочини по передачі прав
вимоги по кредитному договору в сумі 3
772 583,72 гривні та передачі прав по
договору іпотеки замаскували іншу
юридичну дію, іншу мету, яку вони мали
насправді на увазі, а саме - передачу
прав власності на будівлю, що належить
їй, ринкова вартість котрої становила 16
005 583 гривні.

Даний висновок підтверджуються
наступним.

Письмове повідомлення про заміну
кредитора на її адресу відповідачами
не направлялось.

В порушення ст.24 Закону України «Про
іпотеку» повідомлення про
відступлення прав за іпотечним
договором у п'ятиденний строк на її
адресу відповідачем-2 також не
направлялось (зобов'язання згідно
Закону).

Відповідно до частини першої ст.35
Закону України «Про іпотеку» у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя» залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Дані дії передбачені Законом
не були виконані відповідачаем-2(новим
іпотекодержателем), тому це свідчить
про умисні дії з боку відповідача-2
направлені на протиправне заволодіння
предметом застави - її майном.

Заборгованість зазначена у договорі
про передачу прав вимоги від 10.11.2011 року
в сумі 3 772 583,72 гривні не відповідає сумі
дійсної заборгованості позичальника
за кредитним договором № МР010/15 від 12
березня 2010 року, оскільки на момент
укладення цього договору(станом на
10.11.2011 року) строк погашення
заборгованості у сумі 2 463 870,18
гривень(включена в суму вимоги по
договору) згідно графіка погашення
заборгованості, ще не настав.

У відповідності із ч.1 ст.514 ЦК України
до нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Враховуючи, що термін сплати суми
строкової заборгованості за кредитом в
розмірі 2 463 870,18 гривень на момент
укладення договору про передачу прав
вимоги (станом на 10.11.2011 р.) ще не настав,
тому, передача прав вимоги на
вищевказану суму не відповідає вимогам
чинного законодавства.

Право кредитора(нового кредитора)
вимагати від позичальника
дострокового повернення частини
кредиту, що залишилося, є самостійним.
Реалізація такого права жодним чином
не залежить від пред'явлення
кредитором(новим кредитором) вимог по
стягненню простроченої заборгованості
строк платежу по якій настав і яка може
передаватися за договором
відступлення вимоги.

Згідно ст. 1078 ЦК України передача права
майбутньої грошової вимоги строк
платежу по якій не настав, є ознакою
факторинговій операції.

Не дотримуючи процедуру звернення
стягнення на заставлене майно ринковою
вартістю 16 005 583 гривні, в порушення ст.35
Закону України «Про іпотеку»
відповідач вже 22.11.2011 року звернувся до
комунального підприємства «Бюро
технічної інвентаризації м.Макіївки» з
замовленням № 196703 про реєстрацію прав
власності на нерухоме майно,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Даний факт підтверджується рішенням
реєстратора про відмову в державній
реєстрації права власності на нерухоме
майно № 1/35-884 від 02.12.2011 року.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 29.12.2011 року по
справі 39/246пн за позовом ТОВ
«Торг-Інвест-Строй» до КП ««Бюро
технічної інвентаризації м.Макіївки»
за ТОВ «Торг-Інвест-Строй» на підставі
укладених договорів про передачу прав
від було визнано право власності на
будівлю торговельного центру(предмет
іпотеки).

Таким чином, за допомогою укладених
договорів про відступлення права
вимоги та відступлення прав за
договором іпотеки від 10.11.2011 року
відповідач-2 за кошти в сумі 3 772 583,72
гривні придбав у власність її майно
вартістю 16 005 583 гривні.

Зазначає, що укладені договори про
відступлення права вимоги та
відступлення прав за договором іпотеки
від 10.11.2011 є нікчемними, оскільки були
укладені з метою незаконного
заволодіння майном позивача, тобто
правочини порушують публічний порядок
(ст.228 ЦК України).

Просила суд визнати недійсним договір
від 10 листопада 2011 року про
відступлення прав вимоги за кредитним
договором № МР010/15 від 12 березня 2010
року, укладений між публічним
акціонерним товариством «Український
Бізнес Банк» та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Торг-Інвест-Строй»; визнати недійсним
договір від 10 листопада 2011 року про
відступлення прав за договором
іпотеки, посвідченим приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6,12 березня
2010 року та зареєстрованим у реєстрі за
№287, укладений між публічним
акціонерним товариством «Український
Бізнес Банк» та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Торг-Інвест-Строй».

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали вимоги позову
та наполягали на їх задоволенні.

Представники відповідачів в судовому
засіданні заперечували проти
задоволення позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши сторін по справі,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, оцінивши надані сторонами
докази, прийшов до висновку про те, що в
задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно
відмовити з огляду на наступне.

Як встановлено судом, між Акціонерним
банком «Український Бізнес Банк»,
правонаступником якого відповідно до
п. 1.2. Статуту є Публічне акціонерне
товариство «Український бізнес Банк»
та ОСОБА_1 12.03.2010 р. був укладений
кредитний договір № МП010/15, відповідно
до умов якого Банк надав ОСОБА_1
довгостроковий кредит у вигляді не
відновлювальної кредитної лінії на
реконструкцію будівлі у сумі 3 200 000, 00
грн. строком до 12.03. 2015 р.

12.03.2010 р. між Банком та ОСОБА_1 був
укладений Договір іпотеки, який
відповідно до п.1.1 забезпечив вимогу
іпотекодержателя, що випливає з
укладеного між ними кредитного
договору №МР010/15 від 12.03.2010 р., за
умовами якого останній зобов'язаний до
12.03.2015 р. повернути кредит у розмірі 1 500
000,00 грн. та сплатити проценти за
користування ним у розмірі 28% річних, а
також можливу неустойку в розмірі і у
випадках, передбачених кредитним
договором. Предметом іпотеки визначено
належне іпотекодавцю нерухоме майно
-будівля торговельного центру
загальною площею 3 440,40 кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
заставна за цим договором не видається
(п.п.1.2, 1.5 договору).

В подальшому за згодою сторін
викладено в новій редакції п.1.1
договору іпотеки у зв'язку зі зміною
основного зобов'язання.

10 листопада 2011 р. між Публічним
акціонерним банком «Український
Бізнес Банк» (первісний кредитор) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торг-Інвест-Строй»
(новий кредитор) укладений договір про
відступлення права вимоги, відповідно
до п.1.1 якого первісний кредитор
передає, а новий кредитор набуває всі
права вимоги та інші права, що належать
первісному кредитору в момент
укладення цього договору або можуть
виникнути в майбутньому на підставі
Кредитного договору № MP010/15 від 12.03.2010р.
з урахуванням всіх змін та доповнень до
нього, укладеного між первісним
кредитором та ОСОБА_1

Згідно з п.1.2, за цим договором новий
кредитор одержує право (замість
первісного кредитора) вимагати від
боржника належного виконання всіх
зобов'язань за основним договором,
втому числі сплати заборгованості у
розмірі: суми строкової заборгованості
за кредитом -2 463 870,18 грн.; суми
простроченої заборгованості за
кредитом -642 290,97 грн.; суми строкової
заборгованості по процентам за
користування кредитом -23 029,02 грн.; суми
прострочених процентів за
користування кредитом у розмірі -607 843,55
грн.; сума строкової комісії у розмірі -7
110,00 грн.; суми прострочених комісій у
розмірі -28 440,00 грн. Всього сума боргу за
основним договором (кредитом,
відсотками та комісіями) станом на
10.11.2011 року складає: 3772583,72 грн.; а також
сумами всіх штрафних санкцій,
передбачених кредитним договором.

За умовами п.1.3, права, визначені
основним договором з урахуванням
положень п.1.2 цього договору,
переходять до нового кредитора в день
здійснення повного розрахунку по
сплаті ціни відступлення в порядку і
розмірі, визначених п.2.1 цього договору.

Пунктом 1.4 вказаного договору, у зв'язку
із відступленням права вимоги за
основним договором, новому кредитору
передається право на отримання
задоволення своїх вимог до боржника, в
тому числі і за рахунок предметів
забезпечення. До нового кредитора на
підставі ст. 24 Закону України "Про
іпотеку" переходять права, які
забезпечують зобов'язання боржника за
основним договором, про що, одночасно,
укладаються окремий правочин про
відступлення прав за іпотечним
договором, укладеним між первісним
кредитором та новим кредитором.

Відповідно до п.п.2.1, 2.2 ціна
відступлення права вимоги становить 3
772 583,72 грн., яку новий кредитор
зобов'язаний сплатити первісному
кредитору, шляхом перерахування у
національній валюті на рахунок 8981
у ПАТ "Укрбізнесбанк", МФО 334969, з призначенням платежу: «Оплата за
Договором про відступлення права
вимоги від 10.11.2011 року за Кредитним
говором №МР010/15 від 12.03.2010 року,
укладеним з ОСОБА_1, без ПДВ». Термін
сплати ціни відступлення у
вищевказаній сумі здійснюється в день
підписання цього договору.

Договір відступлення права вимоги від
10.11.2011р. за кредитним договором №MP010/15
від 12.03.2010р. набирає чинності з моменту
його підписання уповноваженими
представниками та скріплення печаткою
сторін і діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань за цим
договором (п.5.1. договору).

10.11.2011 р. Публічне акціонерне
товариство «Український Бізнес Банк»
(далі -цедент) та Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торг-Інвест-Строй»
(далі - цесіонарій) уклали у
нотаріальній формі договір про
відступлення прав за договором іпотеки
від 12.03.2010 року. За змістом п.1.1 цього
договору, цедент передає, а цесіонарій
приймає всі права за іпотечним
договором від 12.03.2010 р. та за договором
про внесення змін та доповнень до
договору іпотеки від 09.08.2010р, що
укладені між цедентом та ОСОБА_1 в
забезпечення виконання зобов'язань
іпотекодавця за кредитним договором
№MP010/15 від 12.03.2010 р., включаючи всі
додаткові угоди до нього.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Господарського суду
Донецької області від 22.02.2012 р., яке
залишено без змін постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 17.04.2012 р., було
встановлено наступне.

Відповідно до п.2.1 договору
відступлення права вимоги, ТОВ
«Торг-Інвест-Строй» (новий кредитор)
перерахував ПАТ «Укрбізнесбанк»
(первісному кредитору) грошові кошти в
сумі 3772583,72 грн., у зв'язку з чим набув
всі права та обов'язки останнього, які
витікають з кредитного договору
№МР010/15 від 12.03.2010р.

Беручи до уваги п.1.2 договору
відступлення права вимоги, судом
встановлено, що сума сплаченого ТОВ
«Торг-Інвест-Строй» відшкодування
фактично дорівнює сумі кредитної
заборгованості, право вимагати сплати
якої відступлено за цим договором. З
наведеного вбачається відсутність
ознаки платності в договорі
відступлення права вимоги від 10.11.2011р.,
яка відповідно до ст.1077 ЦК України
притаманна договору факторингу та
характеризує таку фінансову послугу.

Разом з цим, наявність ознак факторингу
в договорі відступлення права вимоги в
більшості випадків притаманне
професійній діяльності фінансових
установ з викупу боргових зобов'язань
за сумою, значно нижчу номіналу.
Оскільки з укладанням договору
відступлення права вимоги від 10.11.2011р.
новим кредитором фактично лише
придбані права вимоги до позичальника
в сумі номіналу вимоги на час
придбання, спірний правочин не
підпадає під визначення факторингу та
є юридичною формою заміни кредитора у
договорі №МР010/15 від 12.03.2010р. Крім того,
суд враховує місце договору факторингу
в системі цивільно-правових договорів,
що опосередковують передачу права
вимоги, має суттєве значення, оскільки,
серед іншого, таке розмежування
визначає необхідність дотримання
спеціальних вимог щодо особи, яка
виступає фактором. За наведеним
визначенням договору факторингу цей
договір спрямований на фінансування
однією стороною іншої сторони шляхом
передачі в її розпорядження певної
суми грошових коштів. Зазначена
послуга за договором факторингу
надається фактором клієнту за плату,
розмір якої визначається договором.
При цьому сама грошова вимога, передана
клієнтом фактору, не може розглядатись
як плата за надану останнім фінансову
послугу. Тому оскаржуваний договір від
10.11.2011р. про відступлення права вимоги
за кредитним договором №МР010/15 від
12.03.2010р. не є договором факторингу, а є
договором уступки права вимоги.

Аналогічної правової позиції з цього
приводу дотримується Вищий
господарський суд України, про що
зазначено в постановах №2/49-НМ від
28.01.2010р., №50/20-4/210 від 03.03.2011р., № 35/395-10 від
30.06.2011р.

Господарський суд дійшов висновку, що
за відсутності в оспорюваному
правочині ознак факторингу, його
укладання не потребує наявності у
сторін спеціального правового статусу,
зокрема, реєстрації нового кредитора в
якості фінансової установи.

Таким чином, оскільки рішенням
господарського суду було встановлено,
що оспорюваний договір не містить
ознак факторингу, суд не приймає
посилання позивача з приводу того, що
договір від 10.11.2011 р. є договором
факторингу, а тому є недійсним.

З приводу посилань позивача на те, що її
не було повідомлено про відступлення
прав вимоги за договорами іпотеки від
12.03.2010 р., поруки від 25.05.2010 р., застави
від 09.08.2010 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України,
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Судом встановлено, 20.09.2011 року
між відповідачем та ОСОБА_1 була
укладена додаткова угода, якою
доповнено кредитний договір п. 8.17,
згідно якого позичальником висловлено
згоду на заміну кредитора за кредитним
договором.

Враховуючи вищевикладене та приписи
ст.ст. 215, 516 ЦК України, відсутність
повідомлення ОСОБА_1 про заміну
кредитора у кредитному договорі
№МР010/15 від 12.03.2010р. не впливає на його
дійсність та тягне лише передбачені ч.2
ст.516 ЦК України наслідки - виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові в цьому випадку вважається
належним виконанням.

Відносно посилань позивача на те, що
термін сплати суми строкової
заборгованості за кредитом в розмірі 2
463 870,18 гривень на момент укладення
договору про передачу прав вимоги
(станом на 10.11.2011 р.) ще не настав, тому,
передача прав вимоги на вищевказану
суму не відповідає вимогам чинного
законодавства, суд зазначає, що у
відповідності до приписів ст.514 ЦК
України, та відповідно до умов договору
про відступлення права вимоги від
10.11.2011 р., сторони домовились, що
первісний кредитор передає, а новий
кредитор набуває всі права вимоги та
інші права, що належать первісному
кредитору в момент укладення цього
Договору або можуть виникнути в
майбутньому на підставі Кредитного
договору №МР010/15 від 12.03.2010 р. з
урахуванням змін та доповнень до нього
(п.1.1 Договору).

Крім того в п.1.2. договору про
відступлення права вимоги від 10.11.2011 р.
зазначається, що за цим Договором новий
кредитор одержує право вимагати від
боржника належного виконання всіх
зобов'язань за Основним договором, в
тому числі сплати заборгованості в
загальному розмірі 3777583,72 грн., з яких
сума строкової заборгованості за
кредитом: 2463870,18 грн.

Таким чином, посилання позивача є
необґрунтованими, оскільки у спірному
договорі були чітко визначені умови та
обсяг переданих права за кредитним
договором №МР010/15 від 12.03.2010 р., які не
протиречать вимогам діючого
законодавства.

Також, суд вважає за необхідне
зазначити, що банк повідомив позивача
про дострокове виконання зобов'язань
за кредитним договором вимогою за
вих.№14/304/8279 від 23.09.2011 р., що
підтверджується актом про відмову від
підпису від 03.10.2011 р., відповідно до
якого ОСОБА_1 був вголос зачитаний лист
банку за вих.№14/304/8279 від 23.09.2011 р.
Виходячи з цього, ОСОБА_1 була належним
чином повідомлена про використання
банком свого права достроково вимагати
повернення кредитних коштів.

З приводу посилань позивача на
нікчемність договору про відступлення
прав вимоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина.

Даний правочин є недійсним в силу
припису закону.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Належних доказів позивачем у
відповідності до ст.ст.10, 58,59, 60 ЦПК
України щодо наявності вини
відповідачів при вчиненні
оспорюваного правочину до суду не
надано, тому суд позбавлений
можливості задовольнити позов з
підстав, заявлених позивачем.

Також, суд вважає за необхідне
зазначити, що позивачем не наведено, в
чому саме полягає порушення її прав та
законних інтересів, для захисту яких
вона звернулась до суду, у зв'язку із
укладенням між відповідачами договору
про відступлення права вимоги від
10.11.2011 р.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.5, 6, 10, 11, 58-61, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Український Бізнес Банк», Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торг-Інвест-Строй» про визнання
договорів недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Донецької області
через Ворошиловський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя Ворошиловського

районного суду м. Донецька
О.С.Алтухова