АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

22 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді
Росік Т.В.

суддів:
Прокопчук Н.О., Мазурик О.Ф.

при секретарі
Мургі М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 08 листопада
2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 08.11.2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб про
стягнення коштів відмовлено.

ОСОБА_1, вважаючи, що рішення
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що суд незаконно
відмовив у задоволенні клопотання щодо
витребування з Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб копії актів
експертної оцінки контрольного пакету
67% акцій Київського ювелірного заводу,
не встановив причин бездіяльності
відповідача по факту виявлення
незаконної підміни матеріальної
застави 11 будівельних організацій за
отримані кредити в сумі 1 мільярд 199
мільйонів грн. Висновок суду про те, що
нанесена позивачу матеріальна шкода не
підтверджена належними та допустимими
доказами не відповідає дійсності,
оскільки спростовується наявною у
матеріалах справи копією виконавчого
листа Шевченківського районного суду
м. Києва від 07.06.2013 року про стягнення з
ПАТ «Банк «Таврика» на користь ОСОБА_1
1102672, 60 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав, просив її
задовольнити.

Представник Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб в судовому
засіданні просив відмовити в
задоволенні апеляційної скарги,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення ОСОБА_1, представника Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб,
перевіривши законність і
обгрунтованість оскаржуваного рішення
в межах, визначених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
виходячи з наступного.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1
обґрунтовував тим, що внаслідок
неправомірних дій та бездіяльності
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб та ліквідатора ПАТ «Банк Таврика»
Соловйової Н.А., які полягали у
несвоєчасному поверненні депозитних
внесків та несплати щомісячних
відсотків по депозитним договорам ПАТ
«Банк Таврика», йому була завдана
матеріальна шкода в сумі 1 126 000 грн.
(згідно позовної заяви з урахуванням
змін від 24.04.2013 року а.с. 34) , які
посилаючись на ст.ст. 1166, 1173, 1174 ЦК
України позивач просив стягнути з
відповідача на свою користь.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_1 є вкладником ПАТ «Банк
«Таврика» згідно договору
банківського строкового вкладу
«Пенсійний» № ПСГ(391)9820 від 16.01.2012 року,
договору банківського строкового
вкладу «Пенсійний» № ПСГ(366)2077 від
27.08.2012 року та договору банківського
строкового вкладу «Пенсійний» №
ПСД(391)2331 від 16.01.2012 року. Загальна сума
коштів, згідно зазначених договорів,
які ОСОБА_1 перерахував на депозитні
рахунки ПАТ «Банк «Таврика», складає 889
229, 70 грн.

Постановою Правління Національного
банку України від 20.12.2012 року № 548, за
результатами аналізу даних
статистичної звітності, що подається
доНаціонального банку України, ПАТ
«Банк «Таврика» було віднесено до
категорії неплатоспроможних.

Постановою Правління Національного
банку України від 20.03.2013 року № 97 «Про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства «Банк «Таврика» відкликано
банківську ліцензію та ліквідовано АТ
«Банк «Таврика».

Зазначені вище обставини встановлені
постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
04.07.2013 року, відповідно до якої у
задоволенні позовів ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Національного банку України
про визнання неправомірними постанов
та зобов'язання вчинити певні дії
відмовлено ( а.с. 15-24).

Згідно ст. 36 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», виплата коштів за вкладами
вкладників за договорами, строк яких
закінчився та за договорами
банківського рахунку вкладників під
час дії тимчасової адміністрації
здійснюється в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

13.03.2013 року під час дії тимчасової
адміністрації в ПАТ «Банк «Таврика»
Фондом гарантування вкладів фізичних
осіб виплатив ОСОБА_1 максимальний
розмір відшкодування за вкладом у
розмірі 200 000 грн. Вказана обставина не
заперечувалася позивачем в судовому
засіданні.

31.07.2013 року Шевченківським районним
судом м. Києва був виданий виконавчий
лист №761/4352/13-ц на виконання рішення
цього ж суду від 07.06.2013 року, яким
стягнуто з ПАТ «Банк «Таврика» на
користь ОСОБА_1 1102672, 60 грн. та судовий
збір у розмірі 3441 грн. (а.с. 32).

Постановою головного державного
виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м.
Києві від 07.08.2013 року у прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа №761/4352/13-ц виданого 31.07.2013 року
Шевченківським районним судом м. Києва
відмовлено у зв'язку з запровадженням
процедури ліквідації ПАТ «Банк
«Таврика» (а.с.31).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. ,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач не надав суду будь-яких
доказів, що підтверджують заподіяння
йому матеріальної шкоди у заявленому в
позові розмірі внаслідок
неправомірних рішень, дій чи
бездіяльності відповідача та
ліквідатора ПАТ «Банк Таврика»
Соловйової Н.А.

Суд дійшов до правильних висновків, що
відповідачем у встановленому ст. 36
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
порядку було здійснено виплату
відшкодування позивачу, правові
підстави для відшкодування
матеріальної шкоди у сумі несвоєчасно
повернутих депозитних внесків та
несплачених відсотків за депозитними
договорами на підставі ст.ст. 1166, 1173, 1174
ЦК України відсутні, а щодо задоволення
вимог кредиторів під час ліквідації
банку законодавством України
встановлений спеціальний порядок.

Виходячи з наявних в матеріалах справи
та досліджених доказів, колегія суддів
приходить до висновку про
недоведеність позивачем порушення
його прав відповідачем , а тому
підстави для відшкодування
матеріальної шкоди відсутні, у зв'язку
з чим суд дійшов правильного висновку
про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і містять
посилання на обставини, які з
достатньою повнотою досліджені і
оцінені судом першої інстанції. Вони не
впливають на законність рішення, яке
постановлено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
що регулюють спірні правовідносини, в
межах заявлених позовних вимог, а тому
колегія суддів апеляційного суду не
знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 08.11.2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді:

Справа № 761/19727/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1125/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Саадулаєв А.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Росік Т.В.