УХВАЛА

іменем україни

9 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до відділу державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у м.
Києві, публічного акціонерного
товариства «Фідобанк», третя особа -
ОСОБА_4, про звільнення заставного
майна з-під арешту за касаційною
скаргою ОСОБА_4, поданою представником -
ОСОБА_5, на рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 12
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 13 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернулося до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що
постановою державного виконавця
Оболонського РУЮ в м. Києві від 13 грудня
2012 року в інтересах стягувача
ПАТ «Фідобанк» накладено арешт на все
майно боржника ОСОБА_4, у тому
числі на автомобіль марки «Нісан
Тііда», державний номерний знак НОМЕР_1,
земельну ділянку площею 0,1606 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку «Ягоди в с. Нові
Петрівці Вишгородського району.
Позивач вважає, що вказаним порушене
його право, оскільки згідно
договору застави транспортного
засобу від

18 квітня 2007 року та договору іпотеки
від 14 листопада 2007 року має
першочергове право звернути
стягнення на вказане майно.
Посилаючись на подачу позовів про
стягнення заборгованості та звернення
стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку
з порушенням боржником зобов'язань по
поверненню грошових коштів за
кредитними договорами від 10 квітня
2007 року та від 14 листопада 2007 року,
порушує питання про звільнення
вказаного майна з-під арешту.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 12 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 13 березня 2014 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
позові, з висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
арешт накладений на предмет застави
права банку не порушує.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Порядок передачі майна у заставу та
звернення стягнення на це майно
визначений ст. ст. 572-597 ЦК України,
Законом України «Про заставу», Законом
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Судами встановлено, що 14 листопада 2007
року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_4 укладено кредитний договір та
договір іпотеки щодо земельної ділянки
площею 0,1606 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку
масив «Ягоди» в с. Нові Петрівці
Вишгородського району.

Також судами встановлено, що 10 квітня
2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
та ОСОБА_4 укладено кредитний договір,
на забезпечення виконання якого 18
квітня 2007 року між сторонами укладено
договір застави транспортного засобу -
автомобіль марки «Нісан Тііда»,
державний номерний знак НОМЕР_1.

Заборгованість за вищевказаними
кредитними договорами
ОСОБА_4 не погашена.

З матеріалів справи також убачається,
що 2 серпня 2013 року Вишгородським
районним судом Київської області
відкрито провадження у справі за
позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодавець) має
право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут
цивільного законодавства виконує
забезпечувальну функцію, тобто
спрямований на те, щоб гарантувати
кредитору - заставодержателю
задоволення його вимог за рахунок
певного, заздалегідь визначеного
сторонами майна, незалежно від
майнового стану боржника, і наявності у
нього заборгованості перед іншими
кредиторами, отже застава
встановлюється для гарантування
майнових інтересів
кредитора-заставодержателя.

Судами також установлено, що
постановою ВДВС Оболонського РУЮ в м.
Києві від 13 грудня 2012 року накладено
арешт на все майно ОСОБА_4
згідно виконавчого листа
Дніпровського районного суду м.
Києва від 16 березня 2012 року про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Ерстебанк» заборгованості в розмірі
395 063 грн. 66 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі:

- виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів;

- коли вартість предмета
застави перевищує розмір
заборгованості боржника
заставодержателю.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження про
звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателя не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або тоді, коли йому стало
відомо, про арештоване майно боржника
знаходиться у заставі, роз'яснює
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про звільнення
заставленого майна з-під арешту.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК
України суди на зазначені вище
положення закону та обставини справи
уваги не звернули та не врахували, що
оскільки кредитні зобов'язання ОСОБА_4
забезпечені заставою, не
погашені, а відтак, заставодержатель
має переважне право на задоволення

його вимог про стягнення боргу з
боржника шляхом звернення стягнення на
заставлене майна, дійшли передчасного
висновку про відсутність порушених
прав заставодержателя та відмову в
позові.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, поданою
представником - ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 12 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 13 березня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко