АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5485/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Рунчева О. В. Доповідач - Романюк
М.М. Категорія 54
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі :

головуючого
Романюк М.М.

суддів
Котушенко С.П., Петренко І.О.

при секретарі
Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 08 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області,
Нікопольського міського відділу (по
обслуговуванню м.Нікополь та
Нікопольського району) головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області, третя особа - головне
управління Державної міграційної
служби в Дніпропетровській області про
визнання незаконними та скасування
наказу про звільнення з роботи,
поновлення на роботі, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з
зазначеним вище позовом 15 лютого 2013
року. В обґрунтування заявлених та
уточнених позовних вимог посилалася на
те що, 21 лютого 2006 року згідно до наказу
№3 о/с від 15 березня 2006 року
Нікопольського міського відділу (з
обслуговування м.Нікополь та
Нікопольського району) ГУ МВС України в
Дніпропетровській області була
прийнята на посаду паспортиста сектора
у справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Нікопольського міського відділу (з
обслуговування міста Нікополь та
Нікопольського району). Наказом №273 о/с
від 20 грудня 2012 року остання
звільнена з займаної посади за п.1 ст.40
КЗпП України. ОСОБА_2 вважає своє
звільнення протиправним, оскільки
відбулась фактично реорганізація, а не
ліквідація служби у зв'язку з чим її
звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України є
незаконним, та просила суд: визнати
незаконними дії ГУ МВС України в
Дніпропетровській області щодо її
звільнення з Нікопольського міського
відділу (з обслуговування м.Нікополь та
Нікопольського району) ГУ МВС України в
Дніпропетровській області за п.1
ст.40КЗпП України; зобов'язати ГУ МВС
України в Дніпропетровській області
скасувати наказ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області №273 о/с від 20
грудня 2012 року; стягнути з
Нікопольського міського відділу (з
обслуговування м.Нікополь та
Нікопольського району) ГУ МВС України в
Дніпропетровській області середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 08
січня 2013 року по день фактичного
допуску до роботи; зобов'язати ГУ МВС
України в Дніпропетровській області
видати наказ про її переведення на
посаду головного спеціаліста до
Нікопольського районного Управління
Державної міграційної служби у
Дніпропетровській області; зобов'язати
Управління Державної міграційної
служби у Дніпропетровській області
прийняти її на посаду головного
спеціаліста Нікопольського районного
Управління Державної міграційної
служби у Дніпропетровській області;
стягнути з ГУ МВС України в
Дніпропетровській області 20 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 08 квітня 2014 року в
задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
посилаючись на порушення норм
матеріального права просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх безпідставності.

З даним висновком судова колегія
погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 лютого 2006 року
згідно до наказу №3 о/с від 15 березня 2006
року Нікопольського міського відділу
(з обслуговування м.Нікополь та
Нікопольського району) ГУ МВС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_2 була
прийнята на посаду паспортиста сектора
СГІ та РФО міського відділу.

Наказом ГУ МВС України в
Дніпропетровській області №2222 від 06
листопада 2012 року з метою
впорядкування штатної структури ГУ
МВС, для виконання наказу МВС України
№992 від 31 жовтня 2012 року "Про
організаційно-штатні зміни, пов'язані з
ліквідацією підрозділів у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб ГУ МВС, УМВС" оголошено
перелік змін у штатах ГУ МВС, згідно до
якого сектор у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Нікопольського міського відділу (з
обслуговування міста Нікополь та
Нікопольського району) ліквідується.

Згідно акту, складеного працівниками
Нікопольського МВ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області 08 листопада
2012 року, ОСОБА_2 відмовилась від підпису
щодо ознайомлення з наказом ГУ МВС
України в Дніпропетровській області
№2222 від 06 листопада 2012 року також
відмовилась від підпису в бланку -
попередження про скочення займаної
посади згідно до зазначеного наказу.

06 листопада 2012 року згідно витягу зі
звітності, МВС України в
Дніпропетровській області було
повідомлено Бабушкінський районний
центр зайнятості міста
Дніпропетровська про заплановане
вивільнення працівників (ОСОБА_2) та 15
січня 2013 року було повідомлено центр
зайнятості про фактичне звільнення
ОСОБА_2

Наказом ГУ МВС України в
Дніпропетровській області №273 о/с дск
від 20 грудня 2012 року по особовому
складу звільнено ОСОБА_2 паспортиста
сектора у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Нікопольського міського відділу (з
обслуговування м.Нікополь та
Нікопольського району) на підставі п.1
ст.40 КЗпП України (зміни в організації
виробництва і праці, у тому числі
ліквідації, реєстрації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників) з 08
січня 2013 року.

Згідно до довідки ГУ МВС України в
Дніпропетровській області від 30
вересня 2013 року ОСОБА_2 були нараховані
всі необхідні виплати при звільненні.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно до роз'яснень викладених у п.19
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 1992 № 9 "Про
практику розгляду судами трудових
спорів" суди, розглядаючи трудові
спори, пов'язані зі звільненням за п.1
ст.40 КЗпП, зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

При ліквідації підприємства (установи,
організації) правила п.1 ст.40 КЗпП
можуть застосовуватись і в тих
випадках, коли після припинення його
діяльності одночасно утворюється нове
підприємство. В цих випадках працівник
не вправі вимагати поновлення його на
роботі на заново утвореному
підприємстві, якщо він не був
переведений туди в установленому
порядку.

З урахуванням викладеного приймаючи до
уваги, що за результатами іспиту ОСОБА_2
рекомендовано зарахувати до кадрового
резерву на посаду головного
спеціаліста Нікопольського районного
відділу ГУ ДМС України в
Дніпропетровській області та те, що на
08 січня 2013 року та 15 березня 2013 року
вакантні посади в Нікопольському МВ ГУ
МВС України в Дніпропетровській
області відсутні, штат
укомплектований, крім того позивачем
не було здійснено всіх необхідних дій
для переведення, в той час як
роботодавцем було заздалегідь
повідомлено центр зайнятості про
вивільнення працівників та за два
місяці повідомлено ОСОБА_2 про
ліквідацію структури, скорочення її
посади, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відмову в
задоволені позовних вимог, оскільки
відповідачі діяли в межах компетенції
та в спосіб, передбачений діючим
законодавством.

Що ж до тверджень ОСОБА_2, стосовно того,
що фактично відбулась реорганізація, а
не ліквідація сектора у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Нікопольського міського
відділу (з обслуговування міста
Нікополь та Нікопольського району).

Згідно до постанови Кабінету Міністрів
України від 14 червня 2002 року №844 "Про
утворення Державного департаменту у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб" сектор у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Нікопольського МВ (з обслуговування
м.Нікополь та Нікопольського району)
ГУМВС України в Дніпропетровській
області, входив до складу Державного
департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб, створеного відповідно до
постанови.

Відповідно до Положення про Державний
департамент у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
був урядовим органом, що функціонував у
системі МВС. Департамент, управління
(відділи) у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
головних управлінь, управлінь МВС в
Автономній республіці Крим, областях, у
м.Києві та м.Севастополі
(далі-територіальні органи), відділи
(сектори) у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
міських, районних управлінь, відділів
МВС, пункти тимчасового перебування
іноземців та осіб без громадянства, які
незаконно перебувають в Україні,
становили службу громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб, керівним органом якої був
Департамент.

Дана постанова Кабінету Міністрів
України втратила чинність 18 квітня 2011
року, одночасно з набранням чинності
Указу Президента України від 06 квітня
2011 року №405/2011 "Питання Державної
міграційної служби України".

Кабінетом Міністрів України на
виконання Указу Президента України від
09 грудня 2010 року №1085 "Про
оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади" видано
постанову від 28 березня 2011 року №346 "Про
ліквідацію урядових органів", якою
ліквідовано Державний департамент у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб.

Указом Президента України "Питання
Державної міграційної служби України"
від 06 квітня 2011 року №405/2011 затверджено
Положення про Державну міграційну
службу України, згідно якого ДМС
України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом міністрів України через
Міністра внутрішніх справ України. ДМС
входить до системи органів виконавчої
влади та утворюється для реалізації
державної політики у сферах міграції
(імміграції та еміграції), у тому числі
протидії нелегальній (незаконній)
міграції, громадянства, реєстрації
фізичних осіб, біженців та інших
визначених законодавством категорій
мігрантів.

Отже, з викладеного випливає, що було
проведено саме ліквідацію сектору
громадянства імміграції та реєстрації
фізичних осіб Нікопольського МВ ГУ МВС
України в Дніпропетровській області
оскільки останній входив до Державного
департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
яке було ліквідовано, а не
реорганізовано з одного урядового
органу (Державний департамент у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб) в інший
(Державна міграційна служба України),
так як було утворено зовсім новий орган
системи виконавчої влади.

З урахуванням зазначеного, твердження
апелянта про реорганізацію служби не
може бути прийнятим до уваги.

Що ж до твердження ОСОБА_2 щодо не
узгодження з профспілкою її
звільнення.

Статтею 43 КЗпП України встановлено
випадки розірвання трудового договору
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу за
попередньою згодою органу первинної
профспілкової організації.

Відповідно до ст.43-1 КЗпП України при
звільненні працівника згідно п.1 ст.40
КЗпП України у зв'язку з ліквідацією
установи, необхідність надання згоди
профспілковим комітетом не
передбачена.

З урахуванням зазначеного посилання
апелянта щодо не узгодження її
звільнення з профспілковою не
ґрунтуються на законі.

Приведені в апеляційній скарзі інші
доводи апелянта не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від
08 квітня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: