Провадження 2/752/796/14
РІШЕННЯ

Іменем України

14.07.2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва

в складі головуючого
судді Чередніченко Н.П.

при секретарі
Фаренюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа : ОСОБА_4
про вселення та за позовом третьої
особи із самостійними вимогами ОСОБА_4
до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання
житлового будинку спільною сумісною
власністю , про зміну часток у праві
власності та вселенні ,-

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 Та ОСОБА_2 звернулися
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
житлового будинку АДРЕСА_1. Свої вимоги
обгрунтогвують тим, що відповідно до
рішень судів вони є власниками
спадкового майна, тобто 23 цього
житлового будинку. Так, рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва
від 24 лютого 2009 року (справа № 2-8409), яке
залишено в силі вищестоящими судами за
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано за правом
спадкування після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 по 1/3 частині
будинку АДРЕСА_1. У судовому засіданні
позивачі підтримали свої вимоги у
повному обсязі.

У будинку проживає дочка
спадкодавця ОСОБА_3, яка чинить
перешкоди у користування будинком та
недопускає позивачів до будинку.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення
позову заперечує. Допитана як свідок
ОСОБА_3 пояснила, що у цьому будинку
проживала її мама ОСОБА_4, яка в період 3
1975 по 1982 рік, знаходячись у шлюбі з її
батьком ОСОБА_5 повністю перебудувала
будинок, тобто зробила йому
капітальний ремонт, в результаті
якого будинок за рахунок спільних
зусиль її мами та батька істотно
збільшився в ціні. ОСОБА_4 працювала,
брала для себе додаткову роботу та
позичала гроші і разом з батьком
перебудувала старий будинок, який не
був належно зареєстрованим.

Тому, цей будинок став спільною
сумісною власністю подружжя. Однак на
той час будинок не був належно
зареєстрованим і цю реєстрацію та
узаконення перебудови і ремонту
будинку здійснила вона, ОСОБА_3 У цьому
будинку ОСОБА_3 проживала як дочка
разом з батьком з 1997 року, вона погасила
заборгованість, яка накопичилася у
батька, та доглядала і утримувала
батька який часто хворів. Позивачі
життям батька не цікавились, участі у
його похованні не брали. Тільки після
того, як дізналися, що будівництво
будинку належно узаконене подали позов
у 2009 році про визнання права власності.

У будинку проживають четверо чоловік
(ОСОБА_3, її чоловік та їх двоє
неповнолітніх дітей). ОСОБА_3 вважає
вселення неможливим, оскільки житлова
площа будинку становить всього 29, 9 кв.м.
і на цій площі вже проживає 4 чоловік. У
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_3 народила другу
дитину. Позивачі житлом забезпечені.
Вселення їх у квартиру приведе до
ситуації, коли на чоловіка буде
припадати менше 5 кв.м., що значно менше
існуючих санітарних норм встановлених
для Києва. Вселення у квартиру
позивачів за наявності у сім'ї
новонародженої дитини значно
ускладнить, якщо не унеможливить
належний догляд за дитиною.Тому ОСОБА_3
просить у задоволенні позову про
вселення відмовити.

До суду подала позов третя особа із
самостійними вимогами ОСОБА_4. Вона
вказала, що перебувала у шлюбі із
спадкодавцем ОСОБА_5 у період з 1975 по 1982
р. Батьки ОСОБА_5 були у похилому віці та
заявили, що їм двом молодим проживати у
цьому будинку і тому вони повинні
подбати про його капітальний ремонт та
перебудову. Оскільки ОСОБА_5 не завжди
мав постійну роботу, то весь тягар
фінансування будинку ляг на її плечі.
Вона працювала на постійній роботі, а
також брала додаткові заробітки, вела
підсобне господарство, позичала гроші
на будівельні матеріали і зрештою
будинок був капітально перебудований і
його вартість збільшилася у багато
разів, що підтверджують відповідні
висновки спеціалістів. Тому вважає, що
відповідно до ст. 22, 25 Кодексу про шлюб
та сім'ю Української РСР цей будинок є
їх спільною сумісною власністю з
колишнім чоловіком.

Однак правовстановлюючі документи,
через пасивність колишнього чоловіка
ОСОБА_5 не були оформлені на будинок.
Тільки після того як дочка ОСОБА_3 разом
з чоловіком прийшли жити до ОСОБА_5 вони
ініціювали оформлення права власності.
При оформленні правовстановлюючих
документів будинок було оформлено на
померлого на той час діда ОСОБА_6.ОСОБА_4
Вважає, що вона не пропустила строк
давності, оскільки через те, що
правовстановлюючі документи на
будинок були відсутні, а її дочка
ОСОБА_3 проживає у будинку її інтереси
не були порушені. Коли ж у 2012 році Вищий
спеціалізований суд з розгляду
цивільних та кримінальних справ
остаточно визнав за позивачами право
власності на 23 будинку, то саме тоді
вона зрозуміла, що її інтереси
порушено. Про те, що позивачі подали
позов про визнання за ними права
власності на будинок вона не знала і її
до участі у справі, принаймні в якості
третьої особи, не залучали. Тому вона
вступає у справу у якості третьої
особи з самостійними вимогами, щодо
визнання за нею права власності на 12
цього будинку.

Представник позивачів в судовому
засіданні вимоги ОСОБА_1 ,ОСОБА_2
підтримала у повному обсязі за
вищевикладеними обставинами , позовні
вимоги вимоги третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_4 не
визнала посилаючись на їх
необгрунтогваність та безпідставність
.

Представник відповідача ОСОБА_3
позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнав
,крім того визнав і позовні вимоги
третьої особи з самостійними вимогами
ОСОБА_4 і вважає їх такими ,що
підлягають до задоволення.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
заслухавши свідків та дослідивши
матеріали справи вважає, що позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про вселення в будинок
та позовні вимоги третьої особи ОСОБА_4
підлягають до задоволення з таких
підстав.

У відповідності до ч. 4 ст. 41
Конституції України ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК
України власникові належать право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Згідно ст.
319, 321 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд і це його
право є непорушним. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. Рішенням
Московського районного суду м. Києва
від 01.02. 2001 року встановлено факт
прийняття спадщини (житлового будинку
по АДРЕСА_1 ОСОБА_3). Рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва
від 24 лютого 2009 року, залишеним в силі
апеляційним та касаційним судом, а
також витягом з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
належить по 1/3 частині житлового
будинку. Іншу 13 частину будинку
прийняла за фвктом проживання у
будинку ОСОБА_3

На підставі ст. 391 ЦК України власник
має право вимагати усунення перешкод в
здійсненні ним права користування і
розпорядження майном. Позивачі є
власниками 23 частини будинку і це
підтверджено рішенням суду, яке
набрало законної сили. Тому їх вимоги
як співвласників будику щодо вселення
в будинок підлягають до задоволення.

Третя особа із самостійними вимогами
ОСОБА_4 в судовому засіданні
показаннями свідків, висновками
спеціалістів та документами
підтвердила що в період з 1975 по 1982 рік
вона знаходилася в шлюбі з ОСОБА_5 І у
них народилася спільна дитина - ОСОБА_3.
За період цього шлюбу житловий
дерев'яний будинок був капітально
перебудований, однак на нього не були
оформлені правовстановлюючі
документи.

Знаходження ОСОБА_4 в шлюбі
підтверджується витягом з державного
реєстру, згідно якого актовий запис
про шлюб з ОСОБА_5 складено 20 вересня 1975
року. Розірвання шлюбу відбулося 14
січня 1982 року згідно копії свідоцтва
про розірвання шлюбу. Дані про ОСОБА_4
підтверджуються також копією паспорту,
оглянутого судом.

Технічним паспортом на житловий
будинок, Довідкою-характеристикою
підтвержено, що спірний житловий
будинок був збудований у 1951 році на
земельній ділянці зареєстрованій
рішенням виконкому Київської міської
ради народних депутатів № 1089 від 23.08.1955
р. за ОСОБА_6 Будинок має житлову площу
29,9 кв.м. Правовстановлюючий документ
(свідоцтво про право власності на
житловий будинок) видано Московською
районною державною адміністрацією
міста Києва на підставі розпорядження
№ 1094 від 27.08.98 року. Дата видачі
Свідоцтва - 26.10. 98 року.

Показаннями свідка ОСОБА_7
підтверджується, що ОСОБА_3 з 1997 року
проживала у спірному будинку разом з
батьком ОСОБА_5, опікувалась ним,
сплатила його борги за газ. В
результаті неправильних дій ОСОБА_5
сталася аварія з газом і будинок був
напівзруйнований внаслідок цього.
ОСОБА_3 відремонтували
напівзруйнований в результаті аварії
будинок. Аналогічні показання дала
також свідок ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_9 В судовому засіданні
дала показання, що навчалася та
працювала разом з ОСОБА_4, була дружкою
на її весіллі з ОСОБА_5 Вона
підтвердила, що після шлюбу 1975 року
спірний будинок був перебудований. На
той час ОСОБА_5 залишався без роботи і
ОСОБА_4 позичала гроші на будівництво
і одразу після народження дитини пішла
працювати та поступово віддавала борги
за позичені на будівництво гроші.
ОСОБА_3 є її хрещеницею і доглядала
свого батька ОСОБА_5, сплачувала його
борги та підтримувала будинок у
належному стані. Свідок ОСОБА_10, яка є
сестрою ОСОБА_4 підтвердила, що ОСОБА_4
була у шлюбі з ОСОБА_5 з 1975 по 1982 рік.
Вона неодноразово допомогала своїй
сестрі грошима на будівництво будинку,
оскільки її чоловік ОСОБА_5 часто
залишався без роботи. Підтверджує
також, що з 1997 року ОСОБА_3 утримувала
та доглядала за батьком, сплачувала
його борги та підтримувала в належному
стані будинок.

Свідок ОСОБА_11 дала показання, що була
сусідкою ОСОБА_5, товаришувала з ним і
навчалася в одній школі. Після його
одруження з ОСОБА_4 підтримувала з ними
дружні відносини. Вона підтвердила, що
в період з 1975 року сім'я розбудувала
будинок. З другою дружиною ОСОБА_1 її
сусід ОСОБА_5 нічого не будував і
прожили вони разом недовго. Відразу
після народження сина ОСОБА_2 у 1986 році
його дружина ОСОБА_1 виїхала з Києва і
родинних відносин з ОСОБА_5 не
підтримувала. В 1997 році до будинку
переїхала дочка ОСОБА_3, яка доглядала
за батьком та відновлювала
напіврозвалений будинок після аварії з
газом. Свідок ОСОБА_12 дала показання
про те, що після весілля з ОСОБА_4 молода
сім'я розбудувала будинок. ОСОБА_12
разом з своїм чоловіком допомагали їм
на будівництві. Був період, коли ОСОБА_5
тривалий час ніде не працював і тому
ОСОБА_4 позичала гроші на будівництво.
Покійний дідусь ОСОБА_2 часто говорив,
що цей будинок має бути для онуки
ОСОБА_3

Таким чином показаннями свідків
підтверджено, що ОСОБА_4 під час шлюбу
здійснила перебудову будинку, в
результаті чого будинок істотно
збільшився в ціні, а ОСОБА_3 доглядала
за батьком з 1997 року та відновлювала
будинок після аварії. Що стосується
другої дружини ОСОБА_1, то вона
проживала з ОСОБА_5 недовго і після
народження сина ОСОБА_2 виїхала з Києва
у 1986 році.

Відповідно до висновків експертного
будівельно-технічного дослідження від
9 грудня 2013 року залишкова вартість
спірного будинку в цінах на 1965 рік з
врахуванням наявної документації
склала 1087 крб. Відповідно до висновку
експертного будівельно-технічного
дослідження, складеного 4 листопада 2013
року залишкова вартість
будинковолодіння, після його
капітального ремонту за час шлюбу з
ОСОБА_4 в цінах на 16.03. 2001 р. становить 17
756, 00 грн. Тобто будинок значно зріс у
ціні, що дає підстави для визнання за
ОСОБА_4 права власності на 12 будинку.
Таким чином, спадкова маса, яку
успадкували ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
становить 12 цілого будинку. В
результаті, без зміни їх долей у
спадковій масі (по 13 частині) доля
кожного з них у цілому будинку буде
становити по 16 від цілого будинку, або 36
його частини.

Вирішуючи питання про задоволення
позову третьої особи суд виходить з
вимог статті 3 ЦК (загальних засад
цивільного законодавства), яка
передбачає судовий захист цивільного
права та інтересу, а також засади
справедливості, добросовісності та
розумності, якими повинен керуватися
суд при вирішенні складних
правовідносин, які склалися між
учасниками та дотримання приципу
верховенства права. Відповідно до ст. 22,
25 Кодексу про шлюб та сім"ю УРСР, яка
діяла в період перебудови будинку
останній істотно збільшився у своїй
цінності, що дає право ОСОБА_4 вимагати
за нею права на 12 будинку. На момент
видачі правовстановлюючих документів
на будинок діяв також Закон Про
власність. Стаття 12 цього закону
встановлює, що праця громадян є основою
створення і примноження їх власності.

Відповідно до статті 16 Закону Про
власність, майно нажите подружжям за
час шлюбу, належить їм на праві
спільної сумісної власності.
Відповідно ж до ст. 17 Закону Про
власність майно, придбане внаслідок
спільної праці членів сім'ї, є їх
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено письмовою угодою між
ними. У зв'язку з цими обставинами суд
вважає необхідним задовольнити позов
третьої особи.

На підставі наведеного, керуючись ст.
16, 17 Закону Про власність, ст. 22, 25
Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, ст. ст. 3,
317, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції
України, ст.212-215 ЦПК України , суд ,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_4 про вселення
задовольнити.

Вселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 до будинку
за адресою АДРЕСА_1

Позовні вимоги третьої особи
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 про
визнання житлового будинку спільною
сумісною власністю , про зміну часток у
праві власності та вселенні
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право
власності на 12 будинку в АДРЕСА_1. У
зв'язку із зменшенням спадкової маси в
будинку визнати, що частки у будинку
становлять:

ОСОБА_4 12 цілого будинку.

ОСОБА_1 16 частина цілого будинку.

ОСОБА_2 16 частина цілого будинку.

Прийнята частина спадщини ОСОБА_3
становить 16 частину цілого будинку.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення . Особи , які
брали участь у справі , але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення , можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення .

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційного скарги , якщо
апеляційну скаргу не було подано . У
разі подання апеляційної скарги
рішення , якщо його не скасовано ,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом .

Суддя: