Справа № 513/492/14-ц
Провадження № 2/513/269/14
Саратський районний суд Одеської
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2014 року Саратський
районний суд Одеської області у складі:

судді
Смірнової І.О.

при
секретарі Коноваленко Т.М.

у відкритому судовому засіданні
в залі суду в смт. Сарата,

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2,

відділу державної виконавчої служби
Саратського районного управління
юстиції Одеської області,

ВАТ
"Державний ощадний банк України"

про

визнання права спільної сумісної
власності на майно та виключення майна
з - під арешту,

В С Т А Н О В И В :

позивачка звернулась до суду з даним
позовом вказуючи, що з відповідачем
ОСОБА_2 знаходиться у шлюбі з 1996 року.

За період шлюбу вони з відповідачем, за
спільні кошти, придбали окрім іншого
майна: автомобіль марки "VOLKSWAGEN CADDY", 2007
року випуску, № кузову НОМЕР_4,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
право власності на який зареєстровано
на відповідача ОСОБА_2

Постановою серії ВП № 38057023 головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Саратського районного управління
юстиції Одеської області від 30.09.2013
року накладено арешт на майно боржника
ОСОБА_2, а саме на автомобілі: марки "ВАЗ
21043", 1997 року випуску, бежевого кольору,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
та марки "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року випуску,
білого кольору, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1. Одночасно,
постановою, серії ВП № 38057023 головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Саратського районного управління
юстиції Одеської області від 30.09.2013
року оголошено розшук вказаних
автомобілів.

Згідно до ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до абзацу 2,3 п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007
року № 11, спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні
подружжю за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю. Суб'єктами права спільної
сумісної власності можуть бути фізичні
особи, юридичні особи, а також держава,
територіальні громади, якщо інше не
встановлено законом. Майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Майно, набуте в результаті спільної
праці та за спільні грошові кошти
членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

У відповідності до ст. 41 Конституції
України, кожен має право користуватися
і розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу
до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод та Закону
України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном на
власний розсуд, учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Так у Рішенні Європейського Суду від
29.11.1991 року у справі «Пайн Велей
Девелопментс ЛТД проти Ірландії»
зазначається, що власники мають право
претендувати щонайменше на законне
сподівання на можливість
користуватися своєю власністю.

Зазначенні сподівання, тобто те, на що
розраховує позивачка, як співвласник
спірних транспортних засобів,
відповідачем порушені.

Існує загальне правило відповідно до
якого співвласники майна, що є у
спільній сумісній власності, володіють
і користуються ним спільно. Водночас
зазначена норма статті є
диспозитивною, у зв'язку з чим
співвласники мають право визначити
свої повноваження щодо належного їм
майна на праві спільної часткової
власності за домовленістю між собою,
тобто реалізація певних
правомочностей (володіння та
користування) щодо спільного майна
здійснюється за взаємною згодою всіх
співвласників.

На даний час, у зв'язку із виконанням
вищевказаних постанов ДВС Саратського
РУЮ Одеської області, позивачка немає
можливості користуватись належними їй
на праві спільної сумісної власності
транспортними засобами, що створює для
неї та її родини значних труднощів у
пересуванні, оскільки вони проживають
у сільській місцевості, її родині
потрібно діставатись до інших
населених пунктів на роботу та
навчання, для покупки продуктів, тощо.

Перебування спірного рухомого майна
під арештом та у розшуку позбавляє
позивачку законного та гарантованого
права користуватись, розпоряджатись
своєю власністю на власний розсуд та
задля задоволення власних потреб, у
зв'язку із чим вона змушена звернутись
до суду із вказаним позовом і, на
підставі ст.ст. 16, 319, 321,368, 369,386,391 ЦК
України, ст.ст. 60, 73 СК України, просила
суд визнати автомобілі: марки "VOLKSWAGEN
CADDY", 2007 року випуску, № кузову НОМЕР_4,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1;
"ВАЗ 21043" 1997 року випуску, бежевого
кольору, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, номер кузову НОМЕР_5, об'єктом
спільної сумісної власності її та
відповідача ОСОБА_2; визнати за нею
право власності на 12 частину
автомобілів: марки "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року
випуску, № кузову НОМЕР_4, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1; марки "ВАЗ
21043" 1997 року випуску, бежевого кольору,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
номер кузову НОМЕР_5.

Звільнити з-під арешту автомобіль
марки "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року випуску, №
кузову НОМЕР_4, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1. Скасувати розшук
автомобіля марки "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року
випуску, № кузову НОМЕР_4, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав у
повному обсязі, пояснивши суду, що дані
автомобілі вони дійсно придбали з
позивачкою у період шлюбу. Він не
підписував договір поручительства, у
зв'язку з чим у Б-Дністровському
міськрайонному суді Одеської області
знаходиться на розгляді з 11.02.2014 року
його позов про визнання недійсним
договору поруки № 239 від 04.12.2007 року. У
даний час проводиться почерко-знавська
експертиза.

Представник ВДВ Саратського
райуправління юстиції Воробєй Є.О.,
діючий на підставі довіреності, не
заперечував проти задоволення позову,
пояснивши суду, дійсно у нього на
виконанні є виконавчий лист про
стягнення з відповідача ОСОБА_2 на
користь ВАТ "Державний ощадний банк
України" в особі філії Одеського
обласного управління АТ "Ощадбанк" 102972
гривні 54 копійки. У зв'язку з чим, на
майно відповідача на автомобілі марки
"VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1; "ВАЗ 21043",
1997 року випуску, бежевого кольору,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2;
накладений арешт 30.09.2013 року і
автомобілі оголошені у розшук 31.10.2013
року.

Представник ВАТ "Державний ощадний
банк України" в особі філії Одеського
обласного управління АТ "Ощадбанк" у
судові засідання не з'являвся, надав
суду заперечення, в яких стверджує, що
відповідач ОСОБА_2 виступає перед
банком як поручитель по кредиту,
згідно договору поруки № 239 від 04.12.2007
року, тому є боржником. Відповідно до
ст. 73 СК України, за зобов'язаннями
одного з подружжя стягнення може бути
накладено лише на особисте майно і на
частку у праві спільної сумісної
власності подружжя, яка виділена йому в
натурі. Дружина ОСОБА_2 ОСОБА_1 не є
носієм кредитних зобов'язань перед
банком, не виступає майновим або
фінансовим поручителем перед банком,
тому за нею не може бути встановлено
право власності на заставне майно,
транспортні засоби. У зв'язку з чим, на
підставі ст. 73 СК України, ст. 1054 ЦК
України, просив суд у задоволенні
позову відмовити (а.с. 60).

Заслухавши позивачку, її представника
ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_2,
представника відділу державної
виконавчої служби Саратського
районного управління юстиції,

вивчивши надані документи, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з таких
підстав.

Між сторонами склались
правовідносини, пов'язані с визнанням і
захистом права власності.

Згідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизначених або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів; здійснюючи
правосуддя суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законом України.

Статтею 15 ЦК України передбачено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
не визначення або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене,
невизначене або оспорюване право чи
цивільний інтерес, саме вони є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту. Такі
способи, передбачені ст. 16 ЦК України, п.
3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є одним із
способів захисту цивільних прав та
визнають припинення дії, яка порушує
право.

Як видно із копії свідоцтва про
одруження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрували
шлюб 28 квітня 1996 року (а.с. 9).

Відповідач ОСОБА_2 є власником
автомобілів марки: "ВАЗ 21043", 1997 року
випуску, бежевого кольору, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 з 02 вересня
2005 року; "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
як свідчать свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (а.с. 12, 12 -а).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до ст. 368 ЦК України, спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю. Суб'єктами права спільної
сумісної власності можуть бути фізичні
особи, юридичні особи, а також держава,
територіальні громади, якщо інше не
встановлено законом. Майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

У зв'язку з чим, суд вважає, що вказані
автомобілі є спільною сумісною
власністю подружжя, позивачки і
відповідача ОСОБА_2

Заочним рішенням Б-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 06.10.2011 року, рішенням апеляційного
суду Одеської області від 07 листопада
2012 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2,
за договором поруки № 239 від 04.07.2007 року,
на користь Публічного акціонерного
товариств "Державний ощадний банк
України" 102972 гривні (а.с. 14-17, 18-20).

На підставі виконавчого листа
державним виконавцем 30.09.20132 року були
винесені постанови про накладення
арешту та оголошення у розшук
автомобілі, які належать на праві
власності відповідачу ОСОБА_2, марки:
"ВАЗ 21043", 1997 року випуску, бежевого
кольору, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2 з 02 вересня 2005 року; "VOLKSWAGEN CADDY",
2007 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 10,11).

Статтею 60 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачене
право особи, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, звернутися до суду з
позовом про визнання права на майно та
про звільнення майна з -під арешту.

У разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна, арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України,
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Суд вважає, що у судовому засіданні
знайшов підтвердження факт порушення
права власності позивачки, як суб'єкту
права спільної сумісної власності, на
володіння, користування майном,
набутим у період шлюбу, автомобілями,
на які наложен арешт і які оголошені у
розшук.

Представник відповідача ВАТ
"Державний ощадний банк України" у
своїх запереченнях визнав, що
позивачка не є носієм кредитних
зобов'язань перед банком, не виступає
майновим або фінансовим поручителем
перед банком, тому арешт не може бути
накладений на її майно, яке
знаходиться у спільній сумісній
власності і яке не виділено в натурі.

У судовому засіданні знайшов
підтвердження факт порушення права
спільної сумісної власності
позивачки, вона не може користуватися
транспортними засобами на власний
розсуд та задля задоволення власних
потреб, порушені її права власності,
передбачені ст. 41 Конституції України,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
власності є непорушним.

Тому суд вважає, що позов підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3-8, 10, 60, 212 - 215, 294 ЦПК
України, ст.ст. 60, 61, 63, 69-71 СК України,
ст.ст. 16,319, 367-370, 372, 386, 391 ЦК України,
ст.ст. 41, 92 Конституції України, Законом
України "Про виконавче провадження",
Постановою Пленуму Верховного суду
України № 11 від 21.12.2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", Постановою
Пленуму Верховного суду України № 6 від
27.08.1976 року "Про судову практику в
справах про виключення майна з опису",

суд

В И Р І ШИВ :

позовну заяву задовольнити. Визнати:

- автомобіль марки "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року
випуску, № кузову НОМЕР_4, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єктом
спільної сумісної власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_1;

- автомобіль марки "ВАЗ 21043", 1997 року
випуску, бежевого кольору, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, номер
кузову НОМЕР_5, об'єктом спільної
сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 12
частину автомобіля:

- марки "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року випуску, №
кузову НОМЕР_4, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1;

- марки "ВАЗ 21043", 1997 року випуску,
бежевого кольору, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, номер
кузову НОМЕР_5.

Звільнити з-під арешту автомобіль
марки "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року випуску, №
кузову НОМЕР_4, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, накладений Постановою
головного державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Саратського районного управління
юстиції від 30.09.2013 року.

Скасувати розшук автомобілю марки
"VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року випуску, № кузову
НОМЕР_4, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, оголошений Постановою
головного державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Саратського районного управління
юстиції від 31.10.2013 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Одеського апеляційного
суду, протягом десяти днів з дня його
проголошення, а для осіб, які не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, у той
же строк з дня отримання копії рішення,
через Саратський районний суд.

Суддя
І. О. Смірнова