Справа № 175/5385/13-ц
Провадження № 2/175/934/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді Шабанова А.М.,

при секретарі - Ратушній Л.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в смт. Ювілейне цивільну
справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до
Ювілейної селищної ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-тя особа: приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу та витребування майна
з чужого незаконного володіння та
знесення самочинно збудованого майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою до Ювілейної селищної ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-тя особа: приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу та витребування майна
з чужого незаконного володіння та
знесення самочинно збудованого майна.

Представник позивачки у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив суд визнати
недійсним Договір купівлі-продажу
земельної ділянки НОМЕР_3 (кадастровий
номер -02-017-0598), що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 укладений 29.07.1998 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, за
реєстровим № 671; витребувати на користь
ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 виданий 25
березня 1996 року Дніпропетровським РВ
УМВС України у Дніпропетровській
області, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) від ОСОБА_5 земельну ділянку
НОМЕР_3 площею 0,1200 га по АДРЕСА_1,
кадастровий номер -02-017-0598;
зобов'язати ОСОБА_5 за власний рахунок
знести всі збудовані нею будівлі та
споруди на земельній ділянці НОМЕР_3
площею 0,1200 га по АДРЕСА_1, кадастровий
номер -02-017-0598, та повернути
зазначену земельну ділянку до
попереднього стану, який існував
станом на 12 травня 2011 року. Проти
винесення заочного рішення суду не
заперечує.

Представник відповідача Ювілейної
селищної ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області у
судове засідання не з'явився,
відповідно до листа голова Ювілейної
селищної ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області
просив суд слухати справа за
відсутності представника селищної
ради та прийняти рішення відповідно до
вимог чинного законодавства.

Представник ОСОБА_5 у судовому
засіданні просила суд у задоволенні
позову відмовити у повному обсязі й
зв'язку з його необґрунтованістю та
просила суд застосувати до позовних
вимог строк позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_7, та 3-тя
особа приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 у судове
засідання не з'явилися, повідомлені
належним чином, причину своєї неявки
суду не повідомили.

Суд, вислухавши у судовому засіданні
думку представника позивачки та
представника ОСОБА_5, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
сторонами докази та наведені ними
доводи, вважає, що уточнені позовні
вимоги позивачки законні, обґрунтовані
та підлягають задоволенню у повному
обсязі з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що на підставі рішення виконавчого
комітету Ювілейної селищної Ради
народних депутатів за №48 від 04.04.1996
року ОСОБА_9 було безкоштовно передано
в приватну власність земельну ділянку
площею 0,1200 га з цільовим призначенням
для обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
земельна ділянка НОМЕР_3. В подальшому
зазначеній земельній ділянці було
присвоєно кадастровий номер
-02-017-0598.

На підставі вищезазначеного рішення
ОСОБА_9 17.05.1996 року отримав Державний
акт на право приватної власності на
землю серія ДП Дн № 005887, який був
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №6187.

На підставі Договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 31.10.2006 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_10 за
реєстром № 2812 та зареєстрованого 31.10.2006
року в Державному реєстрі правочинів
під № 1680050, - позивачці ОСОБА_1, належить
земельна ділянка площею 0,1200 га з
цільовим призначенням для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
розташована за адресою: АДРЕСА_1

Як пояснив представник позивачки у
судовому засіданні, будь-які будівлі чи
споруди на даній земельній ділянці
були відсутні - це підтверджується
довідкою БТІ. Зазначену земельну
ділянку позивачка придбала саме для
будівництва в майбутньому житлового
будинку та господарських споруд. З
цього часу вона не навідувалася на свою
земельну ділянку, адже ніяких будівель
там не було, а необхідної грошової суми
для будівництва житлового будинку у
позивачки не було. У 2013 році, коли
позивачка почала оформлювати всі
необхідні документи для того, щоб
розпочати будівництво житлового
будинку на придбаній нею земельній
ділянці, то побачила, що межі її
земельної ділянки були обнесені
капітальним (цегляним) парканом.
Оглянувши всю земельну ділянку,
позивачка побачила, що на її земельній
ділянці вже зведений двоповерховий
житловий будинок. Позивачка звернулась
до приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_10, де вона з
попереднім власником, ОСОБА_9, укладали
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, та отримали усну інформацію,
що її земельна ділянка належить іншим
власникам. Зазначена інформація
міститься в реєстрі речових прав на
нерухоме майно.

Згідно наданої інформації, на даний час
«власником» земельної ділянки, що
належить позивачці, на підставі
договору купівлі-продажу від 12.05.2011
року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
за реєстровим № 1267, є ОСОБА_5, яка в свою
чергу придбала зазначену ділянку у
ОСОБА_4, яка теж в свою чергу на підставі
договору купівлі-продажу від 18.05.2010
року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
за реєстровим № 671, придбала зазначену
земельну ділянку у ОСОБА_3, якому
зазначена ділянка «нібито» належала на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю від 29.07.1998
року, що йому був виданий на підставі
неіснуючого рішення виконавчого
комітету Ювілейної селищної Ради
народних депутатів.

Таким чином, фактично ланцюг
перепродажів спірної земельної
ділянки починається з ОСОБА_3, який
незаконно отримав ще один державний
акт на земельну ділянку, що належить
позивачу, та потім здійснив її
відчуження іншій особі, яка в свою
чергу перепродала земельну ділянку
ОСОБА_5, яка збудувала на земельній
ділянці житловий будинок та яка
можливо, на відміну від попередніх
власників, є добросовісним набувачем.

Однак, факт добросовісного набування
земельної ділянки не має жодного
правового значення та не є перешкодою
для витребування у ОСОБА_5 майна
позивачки, адже воно вибуло не з
власної волі позивачки - позивачка не
була стороною вищезазначених
правочинів.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 388 ЦК позивачка
має право витребувати своє майно в
будь-якому випадку не залежно від того
добросовісні чи ні були всі ці
«набувачі» земельної ділянки, що
належить позивачці.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Місце проживання власника
не впливає на обсяг його прав щодо його
власності.

Відповідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частина
першою-третьою, п'ятою та шостою стаття
203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 та ч.3 ст.6, ст. 22, ч.1 ст.
23, ч.1 ст. 28 Земельного Кодексу України в
редакції Закону України №2200-ХІІ від 13
березня 1992 року, що діяв на момент
передачі земельної ділянки у власність
ОСОБА_9 у 1996 році та на час відведення
йому земельної ділянки в натурі та
отримання державного акту на право
власності на землю, громадяни України
вправі були отримувати у приватну
власність земельні ділянки для
будівництва жилого будинку з
надвірними будівлями за рішеннями
місцевих Рад народний депутатів
відповідно до їх компетенції за плату
або безоплатно.

Право власності на земельну ділянку
виникало після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі на
місцевості і одержання документа, що
посвідчує це право.

Право власності громадянина на
земельну ділянку посвідчувалось
державним актом, який видавався і
реєструвався місцевою радою народних
депутатів.

Таким чином, у ОСОБА_9 таке право
виникло правомірно на підставі
відповідного рішення та було
зареєстровано відповідною радою.

Не могла передаватись у власність
земельна ділянка, яка перебувала у
володінні (власності чи користуванні)
та інших осіб до вилучення її у
встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною.

Власник не можу бути позбавлений права
власності на земельну ділянку, крім
випадків, передбаченим ЗК України та
іншими законами України.

Недійний правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Житловий будинок вважається
самочинним будівництвом, якщо він
збудований на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил,
в тому числі і збудований на чужій
земельній ділянці, за відсутності для
цього відповідних правових підстав.

Особа, яка здійснила самочинне
будівництво не набуває права власності
на нього.

Право власності на самочинно
збудований будинок може бути за
рішенням суду визнано за особою, яка
здійснила самочинне будівництво, за
умови надання їй земельної ділянки у
встановленому порядку, під уже
збудоване майно.

Якщо власник земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила самочинне будівництво, або
за її рахунок.

Якщо майно за відплатним договором
придбано у особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
він набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника не з його
волі.

Крім того в цьому ж п. 10 постанови ПВСУ
№9 від 06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
рішення суду про задоволення позову
про повернення майна, переданого за
недійсним правочином, чи витребування
майна із чужого незаконного володіння
є підставою для здійснення державної
реєстрації права власності на майно, що
підлягає державній реєстрації, за
власником, а також скасування
попередньої реєстрації (статті 19,27
Закону України від 1 липня 2004 року №
1952-IV «Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень»),
а тому скасовувати державну реєстрацію
за ОСОБА_5 права власності на
вищезазначену земельну ділянку не
потрібно.

Відповідно до ч.4 ст. 376 ЦК України якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Оскільки, як встановлено у судовому
засіданні, позивачка категорично
заперечує щодо визнання права
власності на споруджений на її
земельній ділянці об'єкт нерухомості
за ОСОБА_5, яка цей об'єкт збудувала, то
остання зобов'язана знести будинок за
власний рахунок.

На підставі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не приймає до уваги доводи
представника ОСОБА_5 про застосування
до позовних вимог строку позовної
давності, оскільки відповідно до ст. 256
ЦК України позовна давність - це строк,
у межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК
України).

З позовної заяви вбачається, що
позивачка дізналася про порушення
свого права лише у 2013 році, коли почала
оформлювати необхідні для будівництва
будинку документи, а тому строк
позовної давності для звернення до
суду з даним позовом позивачкою не
пропущено.

Крім того, той факт, що позивачка не
навідувала свою земельну ділянку не
являється підставою для відмову у
задоволенні позову, оскільки позивачка
являється власником спірної земельної
ділянки.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 27, 31, 57, 60, 173, 174, 215, 223 ЦПК
України, ст. ст. 15, 16, 21, 203, 215, 388, 376 ЦК
України, п. 10 Постанову Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», ст. ст. 19,27
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав не нерухоме
майно та їх обтяжень», суд -

В И Р І Ш И В :

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до
Ювілейної селищної ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-тя особа: приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу та витребування майна
з чужого незаконного володіння та
знесення самочинно збудованого майна, -
задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним Договір
купівлі-продажу земельної ділянки
НОМЕР_3 (кадастровий номер -02-017-0598),
що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
укладений 29.07.1998 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_7, посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
за реєстровим № 671.

Витребувати на користь ОСОБА_1 (паспорт
серії НОМЕР_2 виданий 25 березня 1996 року
Дніпропетровським РВ УМВС України у
Дніпропетровській області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) від
ОСОБА_5 земельну ділянку НОМЕР_3 площею
0,1200 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер
-02-017-0598.

Зобов'язати ОСОБА_5 за власний рахунок
знести всі збудовані нею будівлі та
споруди на земельній ділянці НОМЕР_3
площею 0,1200 га по АДРЕСА_1, кадастровий
номер -02-017-0598, та повернути
зазначену земельну ділянку до
попереднього стану, який існував
станом на 12 травня 2011 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Дніпропетровський районний суд шляхом
подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя
А.М.Шабанов