У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика
П.О.,Євграфової Є.П.,Завгородньої І.М.,
Журавель В.І., Ситнік О.М.,за участю
представника позивача Данильченка
Р.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Краматорського міського суду
Донецької області від 26 вересня 2013 року
та рішення апеляційного суду Донецької
області від 4 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося до суду з
даним позовом, зазначивши в його
обґрунтування, що 25 серпня 2007 року між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7
укладено кредитний договір №
ktxrRX130776548, відповідно до умов якого
останній отримав кредит у розмірі 2 148
гривень зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Відповідач не заперечує, що підписана
заява разом з умовами надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка» складає
між ним і банком договір, про що
свідчить його підпис у заяві.
Відповідно до умов договору погашення
заборгованості мало здійснюватись в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно з умовами. У порушення
зазначених норм закону та умов
договору відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав.

Посилаючись на те, що відповідач
належним чином не виконував умов
кредитного договору, у зв'язку з чим
станом на 15 березня 2013 року утворилась
заборгованість в сумі 38852 гривні 88
копійок, яка складається із
заборгованості за кредитом у розмірі
1652 гривні 65 копійок, заборгованості по
процентам за користування кредитом у
розмірі 10920 гривень 82 копійки,
заборгованості по комісії за
користування кредитом у розмірі 631
гривня 56 копійок, пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором у розмірі 23321 гривня
52 копійки, штраф (фіксована частина)
500 гривень та штраф (процентна складова)
1826 гривень 33 копійки, яку позивач
просив стягнути з відповідача на свою
користь.

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 26 вересня 2013 року
позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 38852 гривні 88
копійок заборгованості за кредитним
договором.

Вирішено питання про стягнення
судового збору.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 4 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення суми заборгованості за
кредитним договором та в частині
стягнення судового збору змінено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором сумі 20 221 гривню 40
копійок.

Вирішено питання про стягнення
судового збору.

В іншій частині рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати рішення суду першої та
апеляційної інстанції та ухвалити нове
рішення, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника позивача, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
ОСОБА_7 в порушення вимог ст.ст. 526, 530 ЦК
України належним чином не виконував
зобов'язань за кредитним договором, а
тому дійшов висновку про наявність
правових підстав для стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд
виходив з того, що по вимогам щодо
стягнення неустойки встановлено
спеціальний строк позовної давності,
передбачений ст. 258 ЦК України, а тому
дійшов висновку про зміну рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
суми пені та штрафу.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

У зв'язку з порушенням виконання умов
кредитного договору, у відповідача
станом на 15 березня 2013 року виникла
заборгованість в сумі 38852 гривні
88 копійок.

Посилаючись на п. 5. 5 Умов, суди виходили
із того, що строк позовної давності за
всіма вимогами становить 5 років.

Проте, відповідач просив про
застосування строку позовної давності

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони встановили строк повернення
кредиту по 25 серпня 2008 року включно.

Погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати відповідач повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
у розмірі 243 гривні 64 копійки з 15 по 20
число кожного місяця для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інших витрат згідно з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі -
Умови).

Таким чином, погашення кредитної
заборгованості та строки чергових
платежів визначено місяцями. Отже,
поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, банк звернувся до
суду з вимогами про стягнення з
заборгованості за кредитом 5 квітня 2013
року, включивши до позовних вимог як
суму заборгованості по кредиту, так і
суму пені та процентів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). Для окремих
видів вимог законом встановлена
спеціальна позовна давність. Зокрема,
ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК
України).

Судами встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також встановлено відповідальність за
порушення їх сплати.

Умовами договору встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж починається з
моменту порушення строку його
погашення.

Оскільки умовами договору погашення
кредиту та процентів повинно
здійснюватися позичальником частинами
кожного місяця, початок позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань, у зв'язку з
наведеним висновок судів про початок
перебігу строку позовної давності щодо
вимоги про стягнення кредиту та
процентів за користування кредитним
коштами ґрунтується на неправильному
застосуванні норм права.

З огляду на викладене, є передчасним
висновок апеляційного суду щодо
визначення розміру пені та штрафу
(процентна складова), який підлягає
стягненню з відповідача.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України
до вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для
обрахування пені прострочених
платежів, які мали місце поза межами
позовної давності до основної вимоги,
не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Зазначена правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року у справі № 6-116 цс13.

За таких обставин рішення суду першої
та апеляційної інстанції підлягають
скасуванню з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України, з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 26 вересня 2013 року
та рішення апеляційного суду Донецької
області від 4 грудня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О.
Гвоздик

Судді:

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

О.М. Ситнік