Провадження № 2/267/1406/14
Справа № 267/2435/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 року Гірницький районний
суд міста Макіївки Донецької області

у складі :
головуючого - судді Алексєєнко І.П.

при
секретарі _ Хорхордіної О.О.

з участю
позивача _ ОСОБА_2

представника позивача-

адвоката _ ОСОБА_3

з участю
представників

відповідача
-ТОВ «ЦЗФ

Пролетарська» _ Жданової
І.М.

_ Костюк С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду міста Макіївки
справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Центральна збагачувальна фабрика (ТОВ
ЦЗФ ) «Пролетарська» міста Макіївки, де
третя особа на стороні відповідача -
генеральний директор ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» ОСОБА_1,

про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та про відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в
и в :

29 квітня 2014 року ОСОБА_2
звернулася до суду з вказаним позовом
до ТОВ «Центральна збагачувальна
фабрика «Пролетарська» м. Макіївки про
поновлення її на роботі на посаді
апаратника вуглезбагачення 5 розряду
основного виробництва, посилаючись на
те, що наказом № 55/к від 02.04.2014 року її
незаконно було звільнено у зв'язку із
скорочення штату працівників за п. 1ст.
40 КЗпП України, так як вона є робітником
найвищої спеціалізації по 5 розряду,
інша робота їй не була запропонована,
їй залишилось 9 місяців до виходу на
пенсію, що особисто згоду на її
звільнення профком не надавав і вона не
була належним чином повідомлена про
скорочення штату, вважає також її
звільнення незаконним із-за
упередженого ставлення до неї
адміністрації, просила поновити її на
роботі і стягнути її середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу, а також просила відшкодувати
їй спричинену незаконним звільненням
моральну шкоду у розмірі 10000 гривень.

Позивач в судовому
засіданні підтримала позов, уточнила
свої позовні вимоги в частині
обчислення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і на обґрунтування
заявлених вимог пояснила, що вона на
фабриці ЦЗФ «Пролетарська» працювала з
10.04.1995 року і постійно підвищувала свою
кваліфікацію з 2 розряду до найвищої
спеціалізації апаратника
вуглезбагачення 5 розряду, вона 15 років
була профгрупоргом, потім у 2013 році
вона відмовилась від зайняття цієї
посади. Крім того, на фабриці працює і
її чоловік і син, тобто династія.
Оскільки на фабриці не платили
заробітну плату, вона проти цього
виступала, захищала права свої і інших
працівників, з цього приводу виникали
конфлікти з головою профкому ОСОБА_7,
яка все доповідала директору ОСОБА_21,
який її відправляв на «Детектор лжи».
Вважає, що із-за такого упередженого
ставлення до неї адміністрації і
відбулося її звільнення.

У грудні 2013 року на загальних зборах їх
попередили, що на підприємстві
відбудеться реорганізація, що фабрика
тільки змінить назву і вони всі
напишуть заяву на звільнення і відразу
ж на прийом на роботу. Начальник зміни
ОСОБА_8 просив їх підписати листки, що
їх про це оповістили. Вона спочатку цей
листок не підписала. 03.03.2014 року на
фабриці знову ж були загальні збори і
виступав директор ОСОБА_21, юрист
ОСОБА_16, які всім людям пообіцяли, що
нікого не буде звільнено за
скороченням штату, що відбудеться
тільки зміна назви підприємства. Потім
проголосували тільки члени профкому і
їх знову ж таки заставили підписувати
відомості з прізвищами, вона
підписалась проти свого прізвища, але
не розуміла, що це попередження про
звільнення за скороченням штату
працівників. Про те, що вона підпадає
під звільнення за скороченням штату
вона дізналась 29.03.2014 року. Вони ходили
до директора, зверталися на
телебачення, бо на підприємстві
приймалися робітники, а їх скорочували
і звільняли, не пропонували ніякої
роботи. Власне на посаду, яку вона
займала прийняли ОСОБА_9. Також вівся
прийом на роботу машиністів установок
збагачення, яку за фахом могла
виконувати і вона, прийняли ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 та інших.
Наказом № 55/к від 02.04.2014 року вона була
звільнена з роботи за скороченням
штату.

Вважає, що процедура її звільнення мала
протизаконні підстави, так як її не
попередили про скорочення її посади за
2 місяці, а ввели в оману про зміну назви
фабрики, їй не запропонували іншу
роботу, в той час як вели прийом на
роботу інших осіб, профком не розглядав
питання і не давав згоду на її особисте
звільнення за скороченням штату,
звільнили тільки 22 робітника, а не 397, що
підлягали скороченню. Просила
поновити її на роботі на посаді
апаратника вуглезбагачення 5 розряду
основного виробництва та стягнути за
весь час вимушеного прогулу її
середній заробіток з рахунку 16 змін з
тарифом 185,52 гривень, в сумі 2968 грн. 32
коп.

Крім того, позивач зазначила, що
незаконним звільненням і порушенням її
прав , їй було спричинено моральну
шкоду, так як вона стала себе погано
почувати, в неї підвищився тиск та
почалася стенокардія, вона зверталася
до лікарів з хворобою серця. Вона
особисто і її сім'я після звільнення
перебуває у стресовому стані, без
засобів до існування. Їй завдана
моральна шкода внаслідок того, що після
багатьох років бездоганної праці всією
династією на фабриці у шкідливих
умовах, її позбавили роботи обманним
засобом. Моральну шкоду вона оцінює в
10000 гривень і просить стягнути з
відповідача на її користь.

Представники відповідача -
ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська» м. Макіївки
Жданова І.М. і Костюк С.В., діючі на
підставі довіреностей ( а.с. 46, 58 ), позов
ОСОБА_2 не визнали і просили відмовити у
його задоволенні, посилаючись на те, що
звільнення позивачки було проведено з
дотриманням всіх вимог закону: статей 41
ч.1 п.1, 42, 49-2 п.1, 252 ч.4 КЗпП України.

Так, 12.12.2013 року було видано наказ «Про
скорочення штату», яким дано
розпорядження скоротити з 12.12.2013 року
робітників підприємства на 397 одиниць.

У відповідності до наказу № 230 від
24.12.2013 року «Про попередження
робітників підприємства про наступне
звільнення у зв'язку із скороченням
штату» робітників ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» було повідомлено про
наступне звільнення за п.1 ч.1 ст. 40 КЗПП
України, в тому числі була попереджена
і позивачка ОСОБА_2, про що свідчить її
особистий підпис.

На момент попередження ОСОБА_2 про
звільнення за скороченням штату і на
момент її звільнення на ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» вільні вакансії (
професії ) були відсутні, про що
позивачку будо повідомлено, тому інша
робота їй не пропонувалася.

Попередня згода профспілкового органу
на звільнення працівників за
скороченням штату, в тому числі і
позивачки, була дана на засіданні
профкому первинної профспілкової
організації ЦЗФ «Пролетарська» 03.03.2014
року, про що свідчить надана профкомом
виписка з протоколу і власне позивач не
заперечує, що була присутня на цьому
засіданні.

При цьому, ОСОБА_2, яка була членом
профспілкового комітету ЦЗФ
«Пролетарська», та 01.04.2013 року за
власним бажанням була виведена з
членів профспілкового комітету
фабрики, позбавилась гарантії при
звільненні з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, відповідно
до ч.4 ст. 252 КЗпП України.

Доводи позивачки, що її звільнення було
незаконним із-за упередженого
ставлення до неї адміністрації нічим
не підтверджені, це тільки її
твердження. Та обставина, що їй до
пенсії залишилось лише 9 місяців, не
передбачена законом, як гарантія при
звільненні у зв'язку із скороченням
штату.

ОСОБА_2 безпідставно вказує, що після її
звільнення на її посаду керівництвом
влаштовано іншу особу - ОСОБА_9, що не
відповідає дійсності, так як ОСОБА_9
прийнята апаратником вуглезбагачення
ще 01.02.2013 року за переведенням і на
момент звільнення позивачки ОСОБА_9
працювала за такою ж спеціальністю.

Щодо прийняття на роботу інших осіб, на
яких посилається ОСОБА_2, то вони
приймалися ще до звільнення ОСОБА_2 на
тимчасові посади і з 02.04.2014 року вони
також були звільнені.

Штатний розклад, затверджений
керівництвом, як додаток до наказу № 222
від12.12.2013 року, діє і на теперішній час,
і за основним виробництвом у штатному
розкладу значиться посада апаратника
вуглезбагачення 1 одиниця, машиніста
насосних устаткувань 3 одиниці,
машиніста устаткувань збагачення та
брикетування 5 одиниць, загалом 9
одиниць. Ці посади залишені, бо
працівники перебувають у декретних
відпустках і мають інші переваги,
відповідно до законодавства.

Отже, вважають, що в діях відповідача не
було нічого протиправного та
незаконного . Звільнення ОСОБА_2
сталося у відповідності до діючого
законодавства, яким передбачено
порядок звільнення працівників у
зв'язку зі скороченням штату. Позивач
не довела свої позовні вимоги
належними і допустимими доказами, всі
обставини, на які вона посилається,є
тільки припущеннями. Щодо вимог про
відшкодування моральної шкоди, то
вважають, що позивач не підтвердила
причинно-наслідковий зв'язок її
хвороби чи іншого погіршення стану
здоров'я із її звільненням і так як
звільнення було законним, то ніяких
моральних страждань не може
враховуватися і відшкодовуватися.

Просили повністю відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_2

Третя особа на стороні
відповідача - генеральний директор ТОВ
«ЦЗФ «Пролетарська» м. Макіївки
ОСОБА_21, повноваження якого
підтверджені Довідкою Державного
комітету статистики, випискою з
Єдиного державного реєстру Державної
реєстраційної служби України,
Протоколом загальних зборів учасників
ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська» та наказом № 210
від 02.08.2011 року ( а.с. 39-42 ), в судове
засідання не з'явився, згідно поданої
заяви, просив справу розглядати без
його участі, позицію відповідача ТОВ
«ЦЗФ «Пролетарська» підтримує в
повному обсязі. ( а.с. 84 )

Суд, вислухавши пояснення
сторін та їх представників, показання
свідків та дослідивши надані сторонами
докази, приходить до висновку, що позов
ОСОБА_2 задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції
України закріплено, що громадянам
гарантується захист від незаконного
звільнення.

Позивач ОСОБА_2, вважаючи
своє звільнення з ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» незаконним, звернулася
до суду за захистом свого порушеного
права.

Як встановлено в судовому
засіданні, ОСОБА_2 перебувала в
трудових відносинах з відповідачем ТОВ
«ЦЗФ «Пролетарська» м. Макіївки,
працюючи на фабриці з 10.04.1995 року по
02.04.2014 року машиністом устаткувань
збагачення та брикетування, та
апаратником вуглезбагачення 5 розряду
основного виробництва, що
підтверджується копією трудової
книжки позивача ( а.с. 6-8 )

Згідно наказу № 55/к від
02.04.2014 року ОСОБА_2 було звільнено з
підприємства у зв'язку із скороченням
штату на підставі п.1.ч.1 ст. 40 КЗпП
України з 02.04.2014 року, та у цей же день
вона була ознайомлена з цим наказом (
а.с. 32-34 )

Відповідно до приписів
статті 40 ч.1 п.1 КЗпП України, трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках:

1) зміни в організації виробництва
і праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Як вбачається з наказу № 222 від
12.12.2013 року, у зв'язку з відсутністю
сировини на 2014 рік і запланованим
перепрофілюванням направлення
діяльності підприємства ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» м. Макіївки, а також з
метою оптимізації розходів, прийняттям
необхідності заходів по скороченню
затрат на оплату праці і приведення
штату робітників підприємства у
відповідності до об'ємів виробництва,
керуючись ч.3 ст. 64 Господарського
Кодексу України, було прийнято рішення
скоротити з 12.12.2013 року штат
працівників підприємства на 397 одиниць,
здійснити звільнення в період з
моменту збігу двохмісячного строку
після попередження працівників про
звільненні і до 30 липня 2014 року,
затвердити штатний розклад в новій
редакції з урахуванням виключених із
штату одиниць. ( а.с. 29 )

Згідно копії штатного
розкладу, як додатку до
вищезазначеного наказу, по ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» був затверджений штат у
кількості 17 штатних одиниць, при цьому
по відділу основного виробництва, де
працювала позивач ОСОБА_2, затверджено
одна одиниця апаратника
вуглезбагачення, три одиниці машиніста
насосних устаткувань і п'ять одиниць
машиніста устаткувань збагачення та
брикетування. ( а.с. 63 )

Доводи ОСОБА_2, що з такою
кількістю штатних одиниць фабрика не
зможе працювати і що на теперішній час
у її зміні працює, якнайменш по 25
працівників основного виробництва,
всього на виробництві по 4 зміни, не є
слушним, оскільки доцільність
скорочення чисельності або штату
працівників є виключним правом
власника або уповноваженого ним органу
і це право щодо визначення штатного
розкладу нормативно закріплено у ч.3
ст. 64 Господарського Кодексу України.

За приписами постанови
Пленуму Верховного Суду України за № 9
від 06.11.1992 року із змінами, «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», що містяться у пункті 19 цієї
постанови, суд при розгляді спору про
поновлення працівника, звільненого на
підставі п.1.ч.1 ст. 40 КЗпП України, на
роботі, зобов'язаний перевіряти
наявність підстав для звільнення ( чи
мало місце скорочення штату або
чисельності працівників ), але суд не
вправі обговорювати питання про
доцільність скорочення чисельності
або штату працівників.

Сама позивач ОСОБА_2 не
заперечувала, що на загальних зборах у
грудні 2013 року до відома працівників
фабрики було доведено про необхідність
реорганізації та перепрофілювання
підприємства , у зв'язку з чим мало
відбутися скорочення штату
працівників, зменшення змін основного
виробництва.

Допитаний в судовому
засіданні свідок ОСОБА_11 підтвердив,
що йому як начальнику основного
виробництва ТОВ ЦЗФ «Пролетарська» в
грудні 2013 року стало відомо, що прийшов
наказ про необхідність
перепрофілювання виробництва і
скорочення штату. Генеральний директор
ОСОБА_21 попередив, що весь штат фабрики
буде скорочено, за два місяці до
скорочення він вимагав, щоб начальники
дільниць і виробництв попередили всіх
працівників про скорочення штату.
Проте, підписувати це попередження
працівники боялися і тоді були збори,
на яких ОСОБА_21 сам особисто пообіцяв,
що скорочення відбудеться, але
звільнені працівники на другий день
всі будуть прийняті на роботу на нове
підприємство, з новою назвою. Як все
відбувалося він не був свідком, бо
звільнився за власним бажанням з
підприємства в січні 2014 року.

Отже, суд виходить з того, що
дійсно в грудні 2013 року відповідачем
було прийнято рішення про скорочення
штату працівників підприємства на 397
одиниць.

Доказів на спростування
цього факту позивачем не надано.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП
України, про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають
не пізніше ніж за два місяці. Одночасно
з попередженням про звільнення у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.
При відсутності роботи за відповідною
професією чи спеціальністю, а також у
разі відмови працівника від
переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації
працівник , за своїм розсудом,
звертається за допомогою до державної
служби зайнятості або
працевлаштовується самостійно.

Згідно копії наказу № 230 від
24.12.2013 року «Про попередження
працівників підприємства про наступне
звільнення у зв'язку із скороченням
штату», були затверджені списки
працівників ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська» м.
Макіївки , які підлягають звільненню у
зв'язку із скороченням штату, а також
відомість про попередження цих
працівників особисто про наступне
звільнення. ( а.с. 30 )

Як вбачається з відомості,
як додаток № 1 до наказу № 230 від 24.12.2013
року у зв'язку із скороченням штату,
затвердженим наказом по підприємству
№ 222 від 12.12. 2013 року і відповідно до
наказу по підприємству № 230 від 24.12. 2013
року, попереджаються про звільнення
працівники, в числі яких і ОСОБА_2
апаратник вуглезбагачення, проти
прізвища якої є її власноручний підпис
і дата попередження 24.12. 2013 року. Також
цією відомістю працівники були
повідомлені, що вакантних робочих
місць, які можливо було запропонувати
на підприємстві на теперішній час не
має. ( а.с.31 )

Позивач не заперечувала, що
підписала вказану відомість і що
підпис належить їй особисто, але
зауважила, що на цій відомості не було
вказано, що це попередження про
звільнення у зв'язку із скороченням
штату і що вона попереджена про
відсутність вакантних посад на
підприємстві, вважала, що це дописано
було потім, коли вона відомість
підписала.

В судовому засіданні було
оглянуто оригінал наказу № 230 від 24.12.
2013 року і додаток до цього наказу у
вигляді відомості-попередження про
майбутнє звільнення працівників у
зв'язку із скороченням штату та
попередження про відсутність
вакантних посад на підприємстві, та
будь-яких підроблень , дописок не було
встановлено. Позивач підтвердила
наявність її особистого підпису на
вказаній відомості.

За таких умов, суд не приймає
до уваги твердження позивача, що вона
не була попереджена про наступне
звільнення у зв'язку із скороченням
штату, а була введена в оману, коли
підписувала вказане попередження про
її звільнення з підприємства у зв'язку
із скороченням штату і що відсутні
вакантні посади для її можливого
переведення, а вважала, що підписує
повідомлення про реорганізацію
підприємства, оскільки такі її
твердження є хибними і нічим не
доказані.

Показання свідка ОСОБА_10, що
на загальних зборах підприємства 23
грудня 2013 року всі були попереджені про
реорганізацію підприємства і що
директор пообіцяв, що ніхто із
працівників не буде звільнений і що
члени профкому проголосували за таке
рішення 03.03.2014 року, суд оцінює
критично, оскільки свідок переплутала
всі дії, що відбувалися на
підприємстві, загальні збори,
засідання профкому і таке інше.

Згідно довідки ТОВ ЦЗФ
«Пролетарська» м. Макіївки станом на
24.12.2013 року на підприємстві відсутні
вільні вакансії ( професії) , заявки по
формі № 3-ПН «Інформація про
необхідність робочих вакансій» в
Макіївський міський Центр зайнятості
не подавались ( а.с. 45 )

Відповідно до листа
генерального директора ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» ОСОБА_1 встановлено, що
у зв'язку з тим, що на момент
попередження про скорочення штату
24.12.2013 року та на момент звільнення
02.04.2014 року ОСОБА_2 вакантних місць на
ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська» не було, а тому
вакантна робота їй не пропонувалась. (
а.с. 64 )

Отже, суд приходить до
висновку, що перевести позивачку
ОСОБА_2, за її згодою, на іншу роботу, у
відповідача не було можливості,
внаслідок відсутності вакантних місць,
про що позивач була попереджена.

Доводи позивачки ОСОБА_2, що
після її попередження про звільнення у
зв'язку зі скороченням штату , на її
посаду була прийнята ОСОБА_9,
спростовуються копією наказу № 9/к від
01.02.2013 року про її переведення і
довідкою про роботу, з якої видно, що
ОСОБА_9 працює на ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» з 26.10.2010 року по 31.01.2013
року машиністом устаткувань
збагачення та брикетування 3 розряду
основного виробництва, та з 01.02.2013 року
вона переведена тимчасово апаратником
вуглезбагачення 5 розряду основного
виробництва на час відпустки по
догляду за дитиною ОСОБА_12 ( а.с. 35-36 )

Крім того, твердження
позивача ОСОБА_2, що вже після
скорочення штату і її звільнення з
фабрики, керівництво продовжує
приймати на роботу у тому числі і
машиністами вуглезбагачення нових
працівників, тоді як вона могла
виконувати цю роботу за фахом, не є
слушними, так як з оглянутої в суді
Книги реєстрації наказів по ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська», встановлено, що в
період з 05.03. 2014 року по 29.03.2014 року були
прийняті на роботу ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_18 , ОСОБА_17, ОСОБА_25,
ОСОБА_26 , та наказами № 55/к, № 56/к і 57/к
від 02.04.2014 року вказані особи були
звільнені з підприємства. ( а.с. 104-107 )

Представники відповідача
пояснили, що вказані особи приймалися
тимчасово і тоді, коли позивач ще
працювала і не була звільнена.

Ці доводи нічим не
спростовані, а позивачем не доведено,
що було порушено її переважне право
прийняття на роботу після звільнення у
зв'язку із скороченням штату.

Як вбачається з подання від
25.02.2014 року , генеральним директором ТОВ
«ЦЗФ «Пролетарська» ОСОБА_1, було
подано до профспілкової організації
фабрики подання про попереднє
узгодження звільнення працівників,
членів профспілкової організації, у
зв'язку із скороченням штату, це
подання було подано стосовно 372 осіб, в
числі яких і позивач ОСОБА_2 ( а.с. 67-75 )

Згідно виписки з протоколу
№ 4 від 03.03.2014 року засідання профкому
первинної профспілкової організації
«ЦЗФ «Пролетарська», вбачається, що за
присутністю 8 із 9 обраних членів
профкому, було прийнято рішення про
попереднє узгодження з профспілковим
комітетом звільнення працівників
підприємства у зв'язку із скороченням
штату за ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України щодо 254
осіб, в числі яких і відносно ОСОБА_2 (
а.с. 77-78 )

За таких умов, твердження
ОСОБА_2, що відносно неї особисто
профком не приймав рішення і не надавав
згоди на її звільнення у зв'язку із
скороченням штату, є хибним.

Як встановлено в судовому
засіданні, ОСОБА_2 була обрана членом
профспілкового комітету ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська», та згідно копії
протоколу засідання профспілкового
комітету від 01.04.2013 року, у зв'язку з її
відмовою бути профгрупоргом і членом
профкому, замість ОСОБА_2 була обрана
ОСОБА_13 ( а.с. 37-38, 90 )

Таким чином, передбачені
частиною 4 статті 252 КЗпП України та
частиною 4 статті 41 Закону України «Про
професійні спілки , їх права та
гарантії діяльності» гарантії при
звільненні з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу працівників,
які обирались до складу профспілкових
органів підприємств, що протягом року
після закінчення строку на який цей
склад профспілкового органу обирався,
не допускається звільнення працівника,
не розповсюджується на ОСОБА_2,
оскільки її повноваження як
профгрупорга та члена профкому
підприємства були достроково
припиненні 01.04.2013 року за її власним
бажанням, що прямо передбачено у
вказаних нормах закону.

Згідно вимог ст. 42 КЗпП
України, при скороченні чисельності чи
штату працівників у зв'язку із змінами
в організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до частини 2 ст.42
КЗпП України перевага в залишенні на
роботі надається категоріям
працівників, визначеним у пунктах 1-9
цієї статті, але за рівних умов
продуктивності праці та кваліфікації.

Враховуючи принцип
диспозитивності цивільного
судочинства ( ст. 11 ЦПК України ) та
обов'язковість доказування і подання
доказів кожною із сторін на
доведеність тих обставин, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень ( ст. 60 ЦПК України ), суд,
вирішуючи даний спір, позбавлений
можливості дослідити як кваліфікацію
так і продуктивність праці позивача у
зрівнянні з іншими працівниками
аналогічної або суміжної професії,
оскільки позивач на ці обставини щодо
можливого її переважного права, як
працівник з більш високою
кваліфікацією та продуктивністю праці,
як у позові , так і в судовому засіданні
не посилалась.

Щодо кваліфікації ОСОБА_9,
яка на думку позивача, після її
звільнення була прийнята на її місце
роботи апаратником вуглезбагачення,
то, як зазначалося вище, ОСОБА_9
працювала на ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська» з
26.10.2010 року і наказом № 9/к від 01.02.2013
року була переведена тимчасово на час
відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_12
апаратником вуглезбагачення 5 розряду,
тобто за такою ж кваліфікацією , як
позивач. ( а.с. 35-36 )

Отже, позивачем ОСОБА_2 не
надано жодних доказів щодо її
переважного права на залишенні на
роботі при скороченні штату
працівників як за кваліфікацією і
продуктивністю праці, так і за
обставинами, зазначеними у частині 2
статті 42 КЗпП України.

Посилання ОСОБА_2, що на
фабриці працює її сімейна династія, що
їй залишилось 9 місяців до виходу на
пенсію, що вона сумлінно працювала і
заохочувалась преміями та відзнаками
та її фото було розміщено на дошці
пошани підприємства, що вона
підвищувала свою кваліфікацію, не є
такими обставинами, що дають переважне
право у залишенні на роботі при
скороченні штату.

З цього приводу суд критично
оцінює показання свідка ОСОБА_14, який
підтвердив в судовому засіданні, що за
час роботи ОСОБА_2 на фабриці, остання
сумлінно виконувала свої обов'язки і не
притягалась до дисциплінарної
відповідальності, тоді як згідно копії
наказу № 52 від 18.04.2013 року за ухилення
від виконання наряду на робочому місці
апаратникам вуглезбагачення, серед
яких і ОСОБА_2 , було оголошено догану (
а.с. 97 ), згідно копії наказу № 109 від
29.07.2013 року за недостатній контроль за
роботою технологічного процесу
апаратнику вуглезбагачення ОСОБА_2
було оголошено догану. ( а.с. 95 )

Крім того, позивач як на
обставину незаконного, на її думку,
звільнення, посилалась на упереджене
ставлення до неї адміністрації
підприємства, що вона не була згодна із
затримкою виплати заробітної плати на
фабриці і неодноразово, як профгрупорг
зміни, критикувала дії профкому.

Свідок ОСОБА_14 в судовому
засіданні показав, що в приватній
бесіді між ним і директором ТОВ ЦЗФ
«Пролетарська» ОСОБА_1, останній просив
його знайти підстави для звільнення
ОСОБА_2, яка поскаржилась в міський
виконком на невиплату у повному обсязі
заробітної плати, проте, це була
приватна бесіда і це мало місце за рік
до скорочення штату на підприємстві.
Він вважає, що при скороченні штату
звільнили «неугодних» керівництву
працівників, серед яких і ОСОБА_2

Оскільки обставини,
викладені вказаним свідком, нічим
іншим не підтверджені і є, як він сам
зазначив, «приватною співбесідою з
директором», що не потягло ніяких
наслідків, а висновок свідка, що він
особисто вважає звільнення ОСОБА_2 за
скороченням штату як «неугодного»
працівника, є тільки його припущенням.

Отже, показання свідка
ОСОБА_14 з цього приводу є недопустимими
доказами і не можуть братися до уваги
як докази звільнення позивача із-за
упередженого ставлення до неї з боку
керівництва фабрики, бо будь-яких інших
доказів цієї обставини позивачем не
надано, а доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи всі
докази у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позивача ОСОБА_2 було
звільнено з підприємства з 02.04.2014 року у
зв'язку із скороченням штату на
підставі ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України із
дотриманням вимог трудового
законодавства, а тому підстави для
поновлення її на роботі на посаді
апаратника вуглезбагачення 5 розряду
основного виробництва відсутні, у
зв'язку з чим її позов у цій частині і в
частині стягнення на її користь
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача ОСОБА_2
про відшкодування їй моральної шкоди у
розмірі 10000 гривень, суд виходить з
того, що статтею 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього зусиль для
організації свого життя.

Тобто, право позивача на
відшкодування моральної шкоди прямо
залежить від порушення її законних
прав, а оскільки судом не встановлено
порушення закону при звільненні
позивача у зв'язку із скороченням
штату, то з боку відповідача відсутні
винні дії, що призвели до моральних
страждань позивача, а тому її позов про
відшкодування моральної шкоди
задоволенню не підлягає.

На підставі
викладеного, ст. 43 Конституції України,

ст.ст.40-43, 49-2,49-4,
232,233,237 -1, 252 КЗпП України,

Закону України
«Про професійні спілки,їх права та
гарантії

діяльності»,

керуючись ст. ст.
209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні її позову до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Центральна збагачувальна фабрика (ТОВ
ЦЗФ ) «Пролетарська» міста Макіївки, де
третя особа на стороні відповідача -
генеральний директор ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» ОСОБА_1, про поновлення
її на роботі на посаді апаратника
вуглезбагачення 5 розряду основного
виробництва, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
02.04.2014 року та про відшкодування
моральної шкоди у розмірі 10000 гривень.

Судові витрати по вказаній
справі компенсувати за рахунок
держави.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу до Апеляційного суду
Донецької області через Гірницький
районний суд міста Макіївки протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення суду, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: