У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів:Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,
Мостової Г.І.,Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «РК
Фактор» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про стягнення коштів та
звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «ФК Факторинг» на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 09 серпня 2013 року та рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області від 06 березня 2014
року,

в с т а н
о в и л а :

У квітні 2010 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
Комерційний банк «Арма» (далі - ТОВ КБ
«Арма») про внесення змін до кредитного
договору №33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року.

У грудні 2009 року ТОВ КБ «Арма»
звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про солідарне стягнення
заборгованості за кредитним договором
№33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року з
урахуванням уточнених позовних вимог в
сумі 20 160 560, 80 грн, обґрунтовуючи свої
позовні вимоги неналежним виконанням
відповідачами своїх зобов'язань за
кредитним договором.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 14 вересня 2011 року позов
ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 14 вересня
2011 року, з урахуванням ухвали
Малиновського районного суду м. Одеси
від 14 вересня 2011 року про
виправлення описки, позов ТОВ «Арма»
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ТОВ «Арма»
заборгованість, яка виникла за
кредитним договором №33-14/11-08 від 08
квітня 2008 року, до складу якої
входять: 71 619, 68 грн заборгованість за
нарахованими процентами; 1 979 306,35 грн
заборгованості за простроченими
процентами; 1 784 032,21 грн пені за
несвоєчасне повернення нарахованих
процентів; 395 861,21 грн штраф за
несвоєчасне повернення нарахованих
процентів; 9 130 107 грн пеня за
несвоєчасне повернення кредитних
коштів; 1 116 150 грн штраф за несвоєчасне
повернення кредитних коштів; 3 345, 45 грн
нарахована комісія за управління
кредитною заборгованістю; 99 297, 91 грн
прострочена комісія за управління
кредитною заборгованістю, а всього 20 160
560, 80 грн. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

В жовтні 2012 року ТОВ «РК Фактор»
звернулось до суду із заявою про заміну
сторони у виконавчому провадженні ТОВ
КБ «Арма» на його правонаступника
ТОВ «РК Фактор».

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 25 жовтня 2012 року замінено
сторону стягувача за заочним рішенням
Малиновського районного суду м.
Одеси від 14 вересня 2011 року за
виконавчим провадженням з виконання
виконавчого листа №2-1082/11 від 05 березня
2012 року про стягнення з ОСОБА_7 на
користь ТОВ КБ «Арма» заборгованості,
яка виникла за кредитним договором
№33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року на ТОВ
«РК Фактор».

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Києва від 21 грудня 2012 року згадане
заочне рішення скасовано.

У січні 2013 року ТОВ «РК Фактор»
звернулось до суду із уточненою
позовною заявою, та в подальшому
уточнивши позовні вимоги у червні 2013
року, просило стягнути з ОСОБА_7
заборгованість шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки -
домоволодіння АДРЕСА_1 та
приватизовану земельну ділянку
АДРЕСА_1 що належить останній на праві
приватної власності в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором в сумі 13 866 066, 86 грн та
застосувати спосіб реалізації
нерухомого майна в порядку,
передбаченому ст. 38 Закону України «Про
іпотеку». Крім того, позивач просив
стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 на користь ТОВ «РК Фактор»
заборгованість в сумі 13 866 066, 86 грн, яка
складається з простроченої
заборгованості за кредитом в розмірі 700
тис. доларів США, що еквівалентно за
курсом НБУ станом на 21 січня 2013 року 5 595
100 грн; заборгованості за нарахованими
процентами в сумі 47 094, 45 доларів США, що
еквівалентно за курсом НБУ 376 425, 94 грн;
заборгованості за простроченими
процентами в сумі 364 505, 62 доларів США, що
еквівалентно за курсом НБУ 2 913 493,42 грн;
нарахованої комісії за управління
кредитною заборгованістю в сумі 20 142, 36
грн; простроченої комісії за
управління кредитною заборгованістю;
пені за несвоєчасне повернення
нарахованих процентів 314 026,33 грн;
штрафу за несвоєчасне повернення
нарахованих процентів в сумі 158 838, 70
грн; пені за несвоєчасне повернення
кредитних коштів в сумі 3 222
777, 60 грн; штрафу за несвоєчасне
повернення кредитних коштів в сумі 1 119
020 грн.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 09 серпня 2013 року позов ТОВ
«РК Фактор» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ТОВ «РК
Фактор» заборгованість яка виникла за
кредитним договором № 33-14/11-08 від 08
квітня 2008 року, до складу якої входять: 5
595 100 грн простроченої заборгованість
за кредитом; 376 425,94 грн заборгованості
за нарахованими процентами; 2 913 493,42 грн
заборгованості за простроченими
процентами; 20 142,36 грн нарахованої
комісії за управління кредитною
заборгованістю; 146 242,51 грн простроченої
комісії за управління кредитною
заборгованістю; а всього 9 051 404, 23 грн. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області від 06 березня 2014 року
вказане рішення суду першої інстанції
в частині стягнення на користь ТОВ «РК
Фактор» заборгованості в розмірі
9 051 404, 23 грн в солідарному порядку
за кредитним договором №33-14/11-08 від
08 квітня 2008 року з ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення, яким в
задоволенні вказаних позовних вимог
ТОВ «Факторингова компанія
«ФК Факторинг» відмовлено. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Факторингова
компанія «ФК Факторинг» просить судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій частково скасувати та
ухвалити нове рішення, яким його
позовні вимоги задовольнити повністю,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами першої та апеляційної інстанцій
норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачі
невиконанням своїх боргових
зобов'язань за кредитним договором,
договорами поруки та іпотеки допустили
порушення умов договорів укладених між
сторонами. Суд першої інстанції в
частині позовних вимог щодо стягнення
неустойки у вигляді пені та штрафів
відмовив, в зв'язку з пропуском строків
позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині позовних вимог
щодо стягнення заборгованості з
поручителів та іпотекодавця, та
відмовляючи в цій частині в
задоволенні позовних вимог,
апеляційний суд виходив з того, що
договори поруки, укладені з
відповідачами ОСОБА_8, ОСОБА_9 є
припиненими. Водночас, апеляційний суд
зауважив, що позовні вимоги про
звернення стягнення на предмет іпотеки
до відповідача ОСОБА_7 також не
підлягають задоволенню, з огляду на те,
що в суді першої інстанції вказані
вимоги не розглядались. Крім того,
апеляційним судом зазначено, що ТОВ «РК
Фактор» є належним позивачем, оскільки
воно вступило до участі у справі на
підставі ухвали суду про заміну
сторони виконавчого провадження, та
приймало участь у справі після
скасування заочного рішення суду
першої інстанції.

Проте повністю з висновками судів
погодитися не можна виходячи з
наступного.

Судами встановлено, що 08 квітня 2008 року
між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_6
укладено кредитний договір № 33-14/11-08, за
умовами якого банк надав відповідачу
кредит у формі відкличної
поновлювальної кредитної лінії на
поточні потреби з максимальним лімітом
в сумі 700 тис. доларів США, строком до 07
квітня 2009 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором № 33-14/11-08, 08
квітня 2008 року між ОСОБА_7, як майновим
поручителем ОСОБА_6, укладено з ТОВ КБ
«Арма» договір іпотеки належного їй на
праві приватної власності
домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1

08 квітня 2008 року між ТОВ КБ «Арма» та
ОСОБА_8 укладено договір поруки №1,
відповідно якого остання зобов'язалась
відповідати по кредитному договору як
солідарний боржник з ОСОБА_6

08 квітня 2008 року між ТОВ КБ «Арма» та
ОСОБА_9 укладено договір поруки №2,
відповідно якого ОСОБА_9 зобов'язалась
відповідати по кредитному договору як
солідарний боржник з ОСОБА_6

01 листопада 2011 року між ТОВ КБ «Арма» та
ТОВ «РК Фактор» укладено Біржову угоду
Договір купівлі-продажу № 01471,
відповідно якого ТОВ «РК Фактор»
прийняв майнові права за кредитним
договором № 33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року.

22 листопада 2011 року відповідачами
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 отримано повідомлення
ТОВ «РК Фактор» про відступлення права
грошової вимоги факторові.

03 жовтня 2012 року між ТОВ КБ «Арма» та
ТОВ «РК Фактор» укладено договір про
відступлення права за договором
іпотеки, предметом якого є всі права
вимоги за кредитним договором №33-14/11-08
від 08 квітня 2008 року. Відповідно до п. 2.1
Договору, протягом п'яти календарних
днів з дати посвідчення цього договору
первісний іпотекодержатель (ТОВ КБ
«Арма») зобов'язаний надіслати
боржнику на адресу, зазначену у
договорі іпотеки, письмове
повідомлення про відступлення прав за
договором іпотеки.

Відповідно до положень статей 1077, 1078
ЦК України за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Предметом договору факторингу може
бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт
відповідає перед фактором за дійсність
грошової вимоги, право якої
відступається, якщо інше не
встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник
зобов'язаний здійснити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові і в цьому
повідомленні визначена грошова вимога,
яка підлягає виконанню, а також
названий фактор, якому має бути
здійснений платіж. Боржник має право
вимагати від фактора надання йому в
розумний строк доказів того, що
відступлення права грошової вимоги
факторові справді мало місце. Якщо
фактор не виконає цього обов'язку,
боржник має право здійснити платіж
клієнтові на виконання свого обов'язку
перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги
факторові відповідно до цієї статті
звільняє боржника від його обов'язку
перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень
закону боржник, який не отримав
повідомлення про передачу права вимоги
іншій особі, не позбавляється обов'язку
погашення заборгованості, а лише має
право на погашення заборгованості
первинному кредитору і таке виконання
зобов'язання є належним.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позовних вимог, в порушення ст.ст. 212-215
ЦПК України, належним чином не
визначився з характером спірних
правовідносин, зокрема, стягнувши
заборгованість з відповідачів, в тому
числі з іпотекодавця, не звернув уваги
на те, що відповідач ОСОБА_7 відповідає
за борговими зобов'язаннями
відповідача ОСОБА_6 лише в межах
вартості нерухомого майна. Водночас,
при вирішені спору, суд першої
інстанції залишив поза увагою уточнені
позовні вимоги ТОВ «РК Фактор» від 19
червня 2013 року (а.с. 68-76), за якими
останній просив стягнути з
відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9
заборгованість за кредитним договором,
а в частині позовних вимог до ОСОБА_7 -
звернути стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості
позичальника, даних про відмову
позивача від позовних вимог щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
матеріали справи не містять.
Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення штрафних санкцій з
підстав пропуску строків позовної
давності, суд першої інстанції не
з'ясував належним чином за який саме
період позивач просить стягнути
неустойку за порушення кредитних
зобов'язань.

Таким чином, в ході розгляду справи
суду необхідно з'ясувати зміст
позовної вимоги, чи заявляє позивач
окремо вимогу про звернення стягнення
на предмет іпотеки, або посилання у
позові про стягнення заборгованості за
кредитним договором в тому числі за
рахунок реалізації предмету іпотеки є
проханням щодо виконання рішення суду
про стягнення заборгованості у такий
спосіб, та в залежності від цього
вирішити спір.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог до відповідачів ОСОБА_8,
ОСОБА_9, та відмовляючи в цій частині в
позові з підстав припинення договору
поруки, апеляційний суд, в порушення
ст.ст. 309, 315 ЦПК України, не
перевірив належним чином чи набув
позивач право вимоги за договорами
поруки відповідно до біржової угоди
№01471, чи повідомлялись відповідачі про
переуступку права вимоги ТОВ «РК
Фактор».

Не розглянутими залишились позовні
вимоги про звернення стягнення на
предмет іпотеки, що позбавило фактично
позивача права на судовий захист у
такий спосіб.

Погоджуючись із висновками суду першої
інстанції в частині зменшення позовних
вимог про стягнення з відповідачів
неустойки, апеляційний суд також не
перевірив періоду за який така
неустойка нарахована та чи передбачене
її стягнення умовами договору, взявши
до увагу лише заяву відповідача ОСОБА_6
про застосування строків позовної
давності.

Судами залишено поза увагою положення
ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України, зокрема, що
стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Оскільки судами при ухваленні судових
рішень допущено порушення норм
процесуального права, що унеможливило
встановлення фактичних обставин
справи, які мають значення для
правильного її вирішення, рішення суду
першої та апеляційної інстанцій
необхідно скасувати.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності
й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «ФК Факторинг»
задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 09 серпня 2013 року та рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області від 06 березня 2014 року
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:

О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук