АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1771/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 46 Пироженко С.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. УХВАЛА
04 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоНерушак Л. В. суддів
Єльцова В.О.при секретаріБражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на заочне
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 18 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням ,-

в с т а н о в и л а :

11 жовтня 2013 року ОСОБА_8 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
посилаючись на те, що вона з 1970 року
проживає у неприватизованій квартирі
АДРЕСА_1, яку вони з родиною отримали
від держави на підставі відповідного
ордеру.

Позивач зазначає у позові, що у 1989 році,
на прохання її сина, вона дозволила
тимчасове проживання у квартирі, без
стягнення плати за користування нею гр.
ОСОБА_6 У лютому 1990 року між її сином та
ОСОБА_6 було укладено шлюб, у якому
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_7.

11 листопада 1992 року відповідачі були
зареєстровані у спірній квартирі.

06 березня 2007 року шлюб між її сином
ОСОБА_10 та відповідачем ОСОБА_6 було
розірвано. З того часу її численні
вимоги до відповідачів про звільнення
квартири ігнорувалися відповідачами з
мотивів наявності у них прав на
проживання в квартирі. Позивач
посилається, що при цьому відповідачі
не вели і не ведуть з нею спільного
господарства, не сплачують за
комунальні послуги, не мають спільного
з нею бюджету, не несуть спільно з нею
витрати на утримання житла, харчування
тощо, не утримують спільного з її
майном майна. Відтак, обумовлена
виключно наміром привласнення житла,
формальна реєстрація відповідачів у
квартирі призводить до непосильних для
неї, пенсіонерки, витрат на оплату
житлово-комунальних послуг та інших
передбачених законодавством
зобов'язань.

Позивач ОСОБА_8 вказує, що оскільки
протягом більше шести місяців, а саме з
липня 2012 року відповідач ОСОБА_6 в
квартирі не проживає, а ОСОБА_7 не
проживає у квартирі понад два роки, то
вони мають бути визнані особами, що
втратили право користування її
квартирою з подальшим зняттям з
реєстрації місця проживання. Тому
позивач просила визнати ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 особами, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від 18 лютого
2014 року визнано ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 в
зв'язку з тривалою відсутністю без
поважних причин.

10 квітня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
звернулися до суду першої інстанції із
заявою про перегляд заочного рішення
суду від 18 лютого 2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач ОСОБА_8 померла, що
підтверджується даними копії
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1,
зареєстрованим відділом державної
реєстрації актів цивільного стану по
місту Черкаси реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції актовий запис № 937 від 08 квітня
2014 року.

Ухвалою Соснівського районного суду м.
Черкаси від 29 травня 2014 року заяву
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про перегляд заочного
рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 оскаржили його в апеляційному
порядку. В апеляційній скарзі апелянти
посилаються на те, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи та порушено норми
процесуального права. Просять
скасувати заочне рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 18 лютого
2014 року та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_8 в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного
суду 04 липня 2014 року апелянти подали
зміни до резолютивної частини
апеляційної скарги та просили
скасувати заочне рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 18 лютого
2014 року і закрити провадження у справі
на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України в
зв'язку із смертю позивача ОСОБА_8 ,
оскільки спірні правовідносини не
допускають правонаступництва.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явилися в судове
засідання, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги, вимог
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню із закриттям
провадження у справі, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 310 ЦПК України рішення
суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 ЦПК
України.

Відповідно до вимог п.6 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо померла
фізична особа, яка була однією із
сторін у справі, якщо спірні
правовідносини не допускають
правонаступництва.

Вирішуючи спір між сторонами, та
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції вважав їх доведеними,
ви виходив з того, що є підстави
визнати відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, в зв'язку з тривалою
відсутністю без поважних причин.

Однак, колегія суддів не погоджується
з такими висновками суду, оскільки суд
помилково прийшов до висновку про
задоволення вимог позивача про втрату
права на користування житловим
приміщенням відповідачами, які участі
в розгляді справи не приймали і не мали
можливості надати докази та
спростувати доводи позивача, оскільки
суд неповно та всебічно дослідив
матеріали справи, не з'ясував фактичні
обставини справи, тому ухвалив заочне
рішення по справі, яке підлягає
скасуванню, оскільки не ґрунтується на
вимогах закону і порушує житлові права
відповідачів.

Із матеріалів справи вбачається та
встановлено в судовому засіданні, що
позивач ОСОБА_8 з 1970 року
проживала в квартирі АДРЕСА_1 на
підставі ордеру № 2815, виданого на ім'я
її покійного чоловіка - ОСОБА_11

У травні 1992 році син позивача - ОСОБА_10
уклав шлюб із відповідачем ОСОБА_6,
після чого вона була зареєстрована в
спірній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка,
ОСОБА_7, яка також проживала з батьками
з моменту народження та зареєстрована
в даній квартирі.

06 березня 2007 року шлюб між відповідачем
ОСОБА_6 і сином позивача -
ОСОБА_10 розірвано.

Згідно даних довідки КП «Соснівська
СУБ» Черкаської міської ради від 19
грудня 2012 року № 6645 вбачається,
що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
ОСОБА_8, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

За правилами ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Згідно роз'яснення п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України»,
вирішуючи спори про право користування
жилим приміщенням осіб, які вселилися
до наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

Пунктами 10, 11 даної постанови
роз'яснено, що у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу
України), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Однак, вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції в порушення вимог ст. ст. 212 -
215 ЦПК України на зазначені положення
закону та відповідні роз'яснення уваги
не звернув, належним чином не з'ясував
підстави заявленого позивачем позову,
не перевірив докази, надані позивачем
та не дав належної оцінки поясненням
свідків, які є близькими родичами
позивача, зацікавленні у результаті
розгляду справи та виселенні
відповідачів, щоб вирішити питання про
втрату права користування житлом.

При цьому суд першої інстанції не
встановив, чи мали місце обставини,
якими ОСОБА_8 обґрунтовувала свої
вимоги, чи підтверджуються вони
належними доказами, не дав правової
оцінки зібраним у справі доказам,
всупереч вимогам ст. 212 ЦПК України
обмежився лише їх наведенням.

Звертаючись до суду із даним позовом,
позивач посилалася на те, що ОСОБА_6 з
липня 2012 року, а ОСОБА_7 понад два роки
не проживають у спірній квартирі, однак
із наданого відповідачами акту про
проживання за місцем прописки від 01
квітня 2014 року, який було складено
мешканцями будинку АДРЕСА_1 та
затвердженого КП «Соснівська СУБ»
Черкаської міської ради, вбачається,
що відповідачі постійно проживають у
квартирі АДРЕСА_1 даного будинку.

Крім того, позивач посилалася на те, що
відповідачі не сплачують комунальних
послуг, що також спростовується
наданими відповідачами копіями
рахунків-повідомлень на оплату послуг
(квитанцій), з яких вбачається, що за
частину наданих послуг сплачувала саме
ОСОБА_6 , а останні платежі нею
здійснено в квітні 2014 року.

Як вбачається із наданих відповідачами
рішень судів, що сторони вже понад 2
роки вирішують спір з приводу
проживання в спірній квартирі, а
позивач зазначає цей же період
відсутності відповідачів в квартирі у
поданій позовній заяві , який був уже
предметом розгляду в позовах, поданих
раніше, де позивачу було відмолено в
задоволенні вимог про втрату права
користування житловим приміщенням в
квартирі, що підтверджується наданим
апелянтами рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від 18 грудня
2012 року про відмову ОСОБА_8 в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, третя особа: КП «Соснівська
СУБ» Черкаської міської ради про
позбавлення права користування
житловим приміщенням та виселення, в
зв'язку з недоведеністю.

Також із аналогічним позовом до
Соснівського районного суду м. Черкаси
звертався і син ОСОБА_8 - ОСОБА_10, якому
рішенням від 05 березня 2013 року було
відмовлено в задоволенні його позовних
вимог, оскільки доводи позову не
знайшли свого підтвердження.

Дані рішення суду набрали законної
сили.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі, і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не ґрунтується на
припущеннях.

Судом першої інстанції було ухвалено
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів, які не є належними для
вирішення даного спору, тоді як
відповідачі не мали можливості подати
свої докази в суді першої інстанції.
Відповідачі звернулись із заявою про
перегляд заочного рішення суду та
надали відповідні докази, в тому числі
і рішення судів, прийнятих раніше з цих
же підстав та зазначених вище, однак
суд не звернув на них уваги, чим
допустився помилки, не скасувавши
заочне рішення, та не взявши до уваги
доводи відповідачів.

Колегія суддів вважає, що доводи
апелянтів є обґрунтованими і
підлягають до задоволення.

Тому висновок суду першої інстанції
про те, що відповідачі втратили право
користування житловим приміщенням, в
зв'язку з тривалою відсутністю без
поважних причин є необґрунтованим, так
як не підтверджений в судовому
засіданні належними та допустимими
доказами, а отже, ухвалене заочне
рішення є незаконним і не може
залишатись в силі.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
є всі підстави для скасування рішення
суду першої інстанції, оскільки
районний суд ухвалив рішення без
повного, всебічного та об'єктивного
з'ясування всіх обставин справи,
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи та
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, як вимагають ст.
ст.212 - 213 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що оскаржуване рішення
суду першої інстанції не може
залишатись в силі, так як при його
ухваленні судом допущено порушення
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є обов'язковою підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення або зміни рішення.

Однак, враховуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_3
позивач ОСОБА_8 померла, що
підтверджується даними копії
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1,
зареєстрованим відділом державної
реєстрації актів цивільного стану по
місту Черкаси реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції актовий запис № 937 від 08 квітня
2014 року, то колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення, а рішення суду
першої інстанції скасуванню із
закриттям провадження у справі на
підставі п.6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, якщо
померла фізична особа, яка була
однією із сторін у справі, якщо спірні
правовідносини не допускають
правонаступництва.

Керуючись п.6. ч.1 ст. 205, ст. ст. 303, 304, 307,
310, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія
суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 -
задовольнити.

Заочне рішення Соснівського районного
суду м. Черкаси від 18 лютого 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням - скасувати, провадження у
справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :