Провадження № 2-3674/14
Справа №760/9744/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Букіної О.М.

при секретарі -
Назарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за
кордон неповнолітньої дитини без згоди
батька ,-

В С Т А Н О В И В :

12.05.014 року Позивач звернулась до суду з
позовом до Відповідача та просила:

- ухвалити рішення, яким визнати
відмову ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 для
необмеженої кількості поїздок за
кордон на лікування, відпочинку і
оздоровлення малолітньої дочки,
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, безпідставною;

- дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 матері
малолітньої дочки, без згоди батька,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, оформити проїзні
документи для виїзду неповнолітньої
дочки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі
України та на її в'їзд до України;

- надати дозвіл, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на
багаторазовий виїзд з України
громадянці, яка не досягла 16-річного
віку, без згоди та супроводу батька,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- допустити негайне виконання рішення
суду в частині оформлення документів
на необмежену кількість поїздок за
межі України.

Свої вимоги мотивує тим, що з 2002 року по
2009 рік перебувала з Відповідачем у
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у
сторін народилася донька ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає разом з
Позивачем.

Позивач посилається на те, що донька
ОСОБА_3 часто хворіє (страждає
інфекційним захворюванням вірусом
Енштейн Барра, цетомегаловірус,
погіршення зору - міопія обох очей і
сколіоз хребта, та потребує
оздоровлення та лікування) та є
чорнобильцем 3 категорії.

Зазначає, що має намір для необмеженої
кількості поїздок за кордон на
лікування, відпочинку та оздоровлення
доньки ОСОБА_3.

Позивач стверджує, що Відповідач часто
перебуває у довготривалих
відрядженнях за кордоном, а тому
Позивачка не має можливості отримувати
від Відповідача одноразові дозволи на
виїзд за кордон дитини

Крім того, Позивач зазначає, що
Відповідач її шантажує та
відмовляється надати дозвіл на виїзд
дитини на лікування та оздоровлення за
кордон.

Враховуючи вищевикладене, просила
позов задовольнити.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала у повному обсязі і
просила суд їх задовольнити.

Представник відповідач в судовому
засіданні проти позову заперечував,
посилаючись на те, що твердження
Позивачки в позові про ненадання ним
дозволу на виїзд їхньої дитини за
кордон не відповідають дійсності.
Зазначив, що Відповідач ніколи не
відмовляв Позивачу в наданні такого
дозволу. Разом з тим, Відповідач, як
батько дитини бажає знати куди, коли, з
якою метою намагаються вивезти його
дочку за кордон, а також йому не відомо
чи створені дитині умови для
нормального проживання за кордоном.

Крім того, представник відповідач
посилається на те, що Позивач не надала
жодного доказу та не зазначила причина
подальших виїздів доньки за кордон,
території країн та строків виїздів до
досягнення нею повноліття, а тому
зазначені дії та вимоги Позивачки
викликають занепокоєння Відповідача,
як батька щодо підстав для подальших
виїздів без погодження з ним.

У зв"язку з вищевикладеним, просив
відмовити в задоволені позову в
повному обсязі, як необґрунтованого та
безпідставного.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 09 листопада 2002
року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано 15 жовтня 2009 року, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу (а.с.11).

Від даного шлюбу у сторін народилася
донька -ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними. Водночас
фізична особа, яка досягла шістнадцяти
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України
"Про охорону дитинства" батько і мати
мають рівні права та обов'язки щодо
своїх дітей. Предметом основної
турботи та основним обов'язком батьків
є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Порядок виїзду за кордон дітей
громадян України визначено Законом
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадяни України" від
21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ
від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження
Правил перетинання державного кордону
громадянами України", Правилами
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із
змінами і доповненнями, передбачають,
що перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадянами, які
не досягли 16-річного віку, здійснюються
лише за згодою обох батьків
(усиновлювачів) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду з України досягли
18-річного віку. Виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено
зокрема, що виїзд неповнолітніх
громадян України за межі території
України здійснюється за одним із таких
документів: паспорт громадянина
України для виїзду за кордон, виданий
дітям громадянам України згідно з цими
правилами; проїзний документ дитини,
виданий відповідно до Правил; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон одного з батьків, у який,
відповідно до Правил, записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що
оформлення паспорта/ проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

Таким чином, діючим законодавством не
встановлено обмеження щодо виїзду
неповнолітньої дитини за кордон, а лише
встановлено певний порядок її виїзду
за кордон за згодою батьків або дозволу
суду при відсутності згоди одного з
батьків.

Проте, діючим законодавством
передбачено можливість ухвалення
судом рішення на виїзд, а не постійні
виїзди без згоди батька, не
позбавленого батьківських прав, такі
поїздки можуть мати разовий характер з
певним часовим проміжком перебування у
відповідній державі.

Позивачкою не наведено правові
підстави надання дозволу на виїзд
дитини за кордон без згоди батька не
позбавленого батьківських прав, аж до
досягнення дитиною повноліття.

Крім того, Позивач не довела дійсного
наміру на тимчасовий виїзд дитини за
кордон, не надала жодного доказу, який
би підтверджував необхідність виїзду
дитини за кордон, тобто того, що за
станом здоров»я потребує оздоровлення
та лікування саме за кордоном.

Посилання Позивача в обґрунтування
задоволення поданого позову на те, що
Відповідач її шантажує та
відмовляється надати дозвіл на виїзд
дитини на лікування та оздоровлення за
кордон, а також те, що Відповідач часто
перебуває у довготривалих
відрядженнях за кордоном, а тому
Позивачка не має можливості отримувати
від Відповідача одноразові дозволи на
виїзд за кордон дитини, суд вважає
безпідставним та недоведеним.

Доказів того, що Відповідач на вимогу
Позивача відмовляється надати певний
дозвіл на виїзд за кордон дитини,
Позивачем також не надано.

Окрім того, чинним законодавством
передбачено можливість вирішувати
питання про надання дозволу саме на
конкретний виїзд дитини за кордон без
згоди батька (одноразовий), з
визначенням його початку і закінчення.
Інше розуміння змісту нормативних
актів та допустимість неодноразових
виїздів дитини за кордон без згоди
батька на підставі одного рішення суду
є грубим порушенням права одного з
батьків на спілкування з дитиною та на
участь у її вихованні.

Тобто, надання за рішенням суду дозволу
на майбутнє на постійні виїзди дитини
за кордон до досягнення нею повноліття
та без згоди одного із батьків,
суперечить вищевказаним нормам
матеріального права, змісту положень
ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають
рівність прав і обов'язків батьків
відносно виховання дитини.

Сімейне законодавство виходить із
принципу повної рівноправності обох
батьків батька і матері у всіх правах і
обов'язках відносно своїх дітей.

Крім того, заявлена вимога Позивача про
визнання відмови Відповідача для
необмеженої кількості поїздок за
кордон на лікування, відпочинку і
оздоровлення малолітньої дочки,
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, безпідставною, не
підлягає задоволенню, оскільки не
ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги Позивача
необґрунтованими та недоведеними, а
тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 11 Закону України "Про
охорону дитинства", ст. 141 Сімейного
Кодексу України, Законом України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України", ст. 313 ЦК
України, ст.ст. 3,4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1,
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя: