АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4753/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Справа № 2031/2-79
Доповідач - Колтунова
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 03» липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Костенко Т.М.,

при секретарі: Попій Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Печенізького
районного суду Харківської області від
29 травня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до
Печенізької селищної ради Харківської
області, треті особи на боці
відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності на житловий
будинок за набувальною давністю та за
позовом третьої особи на боці
відповідача, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи на боці позивача,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: Печенізька селищна рада
Харківської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності на частину
будинку в порядку спадкування за
законом,-

ВСТАНОВИЛА:

18 квітня 2011 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом до Печенізької селищної ради
Харківської області про визнання права
власності на житловий будинок за
набувальною давністю.

В обґрунтування позову зазначила, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, якій за
життя на праві власності належав
житловий будинок, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 (далі - будинок).

Відповідно до заповіту, складеного 03
грудня1993 року, остання заповіла все
своє майно ОСОБА_6

В 2000 році між позивачем та ОСОБА_6 було
укладено в усній формі договір
купівлі-продажу зазначеного будинку,
на підставі якого ОСОБА_1 більше десяти
років відкрито, безперервно володіє
ним як своїм власним житловим будинком.

Відповідно до договору купівлі-продажу
ОСОБА_6 отримав від позивача грошові
кошти за будинок та передав їй
технічний паспорт на нього, зазначивши,
що після отримання свідоцтва про право
на спадщину за заповітом на житловий
будинок між ними буде укладено
вищевказаний договір купівлі-продажу
належним чином.

Проте ОСОБА_6 помер так і не отримавши
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на житловий будинок.

Зважаючи на зазначене, просила суд
визнати за нею право власності на
житловий будинок за набувальною
давністю.

Рішенням Печенізького районного суду
м. Харкова від 13 вересня 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 02 липня 2013 року, позовні вимоги
ОСОБА_1 до Печенізької селищної ради
про визнання права власності на
житловий будинок за набувальною
давністю задоволено. Визнано за ОСОБА_1
право власності на домоволодіння, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішеннями суду першої
та апеляційної інстанції ОСОБА_2
подано касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено,
рішення Печенізького районного суду м.
Харкова від 13 вересня 2011 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 02 липня 2013 року скасовано. Справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

13 січня 2013 року ОСОБА_2, як третьою
особою на боці відповідача, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору,
подано позовну заяву до Печенізької
селищної ради Харківської області про
визнання права власності на частину
будинку в порядку спадкування за
законом.

В обґрунтування позову зазначила, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 01 лютого 1994
року, посвідченого державним
нотаріусом Чугуївської державної
нотаріальної контори ОСОБА_7,
зареєстрованого в реєстрі за № 2-445,
після смерті ОСОБА_5 відкрилася
спадщина на належне їй майно, що
складається з житлового будинку, який
розташований на земельній ділянці
Печенізької селищної ради, за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до заповіту, складеного 03
грудня 1993 року, посвідченого
секретарем Печенізької селищної ради
народних депутатів Печенізького
району Харківської області,
зареєстрованого в реєстрі за № 466,
померла заповіла ОСОБА_6 все своє майно,
яке на день її смерті виявилось їй
належним, у чому б воно не складалось та
де б воно не знаходилось.

Заповіт змінено не було, інші
спадкоємці відсутні.

Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_6 прийняв
спадщину шляхом фактичного вступу в
управління та володіння спадковим
майном, а саме, користувався речами, що
належали за життя померлій, доглядав
спадковий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Після його
смерті відкрилася спадщина, яка
складається з зазначеного житлового
будинку. Спадкоємцем першої черги
після смерті ОСОБА_6 є донька - ОСОБА_2 та
дружина - ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Набравшим законної сили рішенням
Печенізької районного суду
Харківської області від 01 липня 2013 року
встановлено, що спадщину, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_6 на
підставі заяви про прийняття спадщини,
поданої до державної нотаріальної
контори, прийняли його донька - ОСОБА_2
та дружина - ОСОБА_8 Спадкоємцями після
смерті останньої є її донька - ОСОБА_2,
мати - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_6 було заведено
спадкову справу та видано на ім'я
ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину
за законом № 603 від 05 листопада 2013 року
на ? частину вищевказаного житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами.

ОСОБА_2 зазначила, що не мала можливості
оформити належним чином свідоцтво про
право на спадщину на ? частину
житлового будинку, оскільки за життя
ОСОБА_6 право власності на будинок
зареєстровано не було.

Зважаючи на те, що вона як спадкоємець
за законом не має можливості оформити
належні їй майнові права на спадкове
майно та отримати свідоцтво про право
на спадщину, просила суд залучити її до
участі у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до Печенізької селищної ради
Харківської області про визнання права
власності на житловий будинок за
набувальною давністю; визнати за нею
право власності на ? частину вказаного
житлового будинку в порядку
спадкування за законом після смерті
батька - ОСОБА_6

Ухвалою суду від 13 січня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_2, як третьої особи
на боці відповідача, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору, до
Печенізької селищної ради Харківської
області про визнання права власності
на частину будинку в порядку
спадкування за законом, було об'єднано
в одне провадження з первісним позовом.

В лютому та березні 2014 року ОСОБА_1
подано до суду додаткове правове
обґрунтування первісного позову та
заперечення проти позову ОСОБА_2, в яких
зазначила, що доводи ОСОБА_2 стосовно
фактичного вступу ОСОБА_6 в управління
та володіння спадковим майном продовж
шести місяців з дня відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_5 не відповідає
дійсності, доказів на їх підтвердження
не надано. Як вбачається з акту від 22
червня 2013 року, складеного депутатами
Печенізької селищної ради Харківської
області, ОСОБА_6 ніколи не проживав і не
був зареєстрований в спірному будинку.
Зважаючи на зазначене, житловий
будинок не входить до складу спадщини,
яка відкрилася після його смерті. В
період часу з 08 жовтня 2002 року по 17
квітня 2013 року ОСОБА_2 не заперечувала
проти володіння, користування та
утримання ОСОБА_1 спірного житлового
будинку.

Зважаючи на зазначене, просила суд
первісний позов задовольнити, у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішенням Печенізького районного суду
Харківської області від 29 травня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_1 до
Печенізької селищної ради Харківської
області, треті особи на боці
відповідача, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності на житловий будинок за
набувальною давністю відмовлено. Позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи на боці
позивача, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору: Печенізька
селищна рада Харківської області,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності на частину будинку в порядку
спадкування за законом задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частину будинку АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 292,53 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1
подано апеляційну скаргу, в якій
просить рішення Печенізького
районного суду Харківської області від
29 травня 2014 року скасувати, первісний
позов задовольнити, у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовити, стягнути з
ОСОБА_2 на її користь судові витрати.
При цьому посилається на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам по
справі та є необґрунтованими. Під час
розгляду справи судом першої інстанції
не повно з'ясовані всі обставини по
справі. Висновки суду щодо фактичного
вступу ОСОБА_6 в управління та
володіння спадковим майном продовж
шести місяців з дня відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_5 ґрунтуються на
припущеннях, не доведені належними та
допустимими доказами. Не надано
належної оцінки тому факту, що
відповідно до відповіді завідуючої
Печенізької державної нотаріальної
контори Харківської області № 194/01-16
від 24 травня 2011 року після смерті
ОСОБА_5 спадкову справу заведено не
було, що свідчить про те, що ОСОБА_6 не
було подано до державної нотаріальної
контори по місцю відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_5 Крім того, суд першої
інстанції під час ухвалення рішення
вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_2 та
встановив факт прийняття ОСОБА_6
спадщини після смерті ОСОБА_5

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та
її представник апеляційну скаргу
підтримали.

ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_9,
ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної
скарги заперечували.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, представника
апелянта, третіх осіб та їх
представника, дослідивши матеріали
справи та обговоривши наведені в
скарзі доводи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд першої інстанції ухвалюючи
рішення, яким задовольнив позов ОСОБА_2
та відмовив у задоволенні первісного
позову ОСОБА_1, керувався тим, що ОСОБА_6
фактично вступив в управління та
володіння житловим будинком, який був
спадковим майном після смерті ОСОБА_5,
яка склала на його ім'я заповіт.
Зазначене майно після його смерті
успадкували його донька та дружина.
Вимоги ОСОБА_1 про визнання права
власності на цей будинок за
набувальною давністю спростовуються
матеріалами справи, поясненнями осіб,
які приймали участь у справі та не
відповідають вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
зважаючи на наступне.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджується
письмовими доказами, які містяться в
матеріалах справи, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, виданого державним
нотаріусом Чугуївської державної
нотаріальної контори ОСОБА_7,
зареєстрованого в реєстрі за № 2-444,
право власності на спірний житловий
будинок АДРЕСА_1 зареєстроване на ім'я
ОСОБА_5 (том 1, а.с. 11).

Відповідно до заповіту, складеного 03
грудня 1993 року, посвідченого
секретарем Печенізької селищної ради
народних депутатів Печенізького
району Харківської області,
зареєстрованого в реєстрі за № 466,
померла заповіла ОСОБА_6 все своє майно,
яке на день її смерті виявилось їй
належним, у чому б воно не складалось та
де б воно не знаходилось. (том 1, а.с. 12).
Заповіт змінено не було, інші
спадкоємці відсутні.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1,
виданого відділом реєстрації актів
громадянського стану Печенізького
районного управління юстиції
Харківської області 10 жовтня 2001 року
вбачається, що ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 ( том 1, а.с. 13).

Відповідно до показань, наданих при
розгляді справи судом першої інстанції
ОСОБА_10 та ОСОБА_11, допитаних у судовому
засіданні в якості свідків, після
смерті ОСОБА_5 ОСОБА_6 фактично вступив
в управління та володіння житловим
будинком, оскільки з весни розпочав
обробляти огород та користуватися
земельною ділянкою. Крім того, ОСОБА_10
вказав, що зі слів ОСОБА_6 йому відомо,
що з 2000 року в спірному будинку
проживали квартиранти, зокрема, ОСОБА_1

На підставі пояснень, наданих третьою
особою - ОСОБА_3 під час розгляду справи
в суді першої та апеляційної інстанцій,
встановлено, що після смерті ОСОБА_5
ОСОБА_6 фактично вступив в управління
та володіння спадковим майном -
житловим будинком, оскільки останній
разом зі своєю дружиною - ОСОБА_8
обробляли земельну ділянку на якій
розташований будинок та користувалися
речами, що залишилися в житловому
будинку.

Після смерті ОСОБА_5 всі документи на
спірну частину житлового будинку були
у нього, які він в подальшому передав
ОСОБА_1

ОСОБА_1 не заперечувала тієї обставини,
що у 2000 році ОСОБА_6 розпорядився
спірною частиною будинку як своєю
власною, передав їй технічний паспорт
на будинок та обіцяв оформити договір
купівлі-продажу цієї частини будинку
після оформлення ним
правовстановлюючих документів в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_5

Відповідно до п.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року,
яка діяла на час виникнення спірних
правовідносин щодо спадкування після
смерті ОСОБА_5, визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном.

Згідно п. 113 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 18
червня 1994 року № 81/5, доказом вступу в
управління чи володіння спадковим
майном може бути наявність у
спадкоємців ощадної книжки, іменних
цінних паперів, квитанцій про здані в
ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію
(технічного паспорта, реєстраційного
талону) на автотранспортний засіб чи
іншу самохідну машину або механізм,
державного акта на право приватної
власності на землю та інших документів,
виданих відповідними органами на ім'я
спадкодавця на майно, користування
яким можливе лише після належного
оформлення прав на нього.

Відповідно до листа Печенізької
державної нотаріальної контори
Харківської області від 24 травня 2011
року № 194/01-16 та витягу зі спадкового
реєстру (спадкові справи) № 27017623 від 24
травня 2011 року, після смерті ОСОБА_5
ОСОБА_6 із заявою про прийняття
спадщини до нотаріальної контори не
звертався, спадкова справа на
території Печенізького району
Харківської області не заводилася (том
1, а.с. 34, 35).

Згідно з актом, складеним депутатом
Печенізької селищної ради Харківської
області ОСОБА_12 22 червня 2013 року, ОСОБА_6
ніколи не проживав та не був прописаний
у спірному житловому будинку (том 1, а.с.
96).

Разом з тим, дані обставини не
спростовують висновків суду про
прийняття ОСОБА_6 спадку після смерті
ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в
управління та володіння спадковим
майном.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2,
виданого відділом реєстрації актів
громадянського стану Печенізького
районного управління юстиції
Харківської області 08 жовтня 2002 року
вбачається, що ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 ( том 1, а.с. 75).

Відповідно до свідоцтва про народження
серії НОМЕР_3, виданого Печенізькою
селищною радою Чугуївського району
Харківської області 29 серпня 1990 року
ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_2 (том 1, а.с. 72).

Рішення Печенізького районного суду
Харківської області від 01 липня 2013
року, яке набрало законної сили,
встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_6 є
його донька - ОСОБА_2 та дружина - ОСОБА_8
(том 1, а.с. 168 - зворотній бік).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Печенізької
державної нотаріальної контори
Юрченко О.М. 05 листопада 2011 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 603,
ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті
ОСОБА_6 (том 1, а.с. 170).

Таким чином, дослідивши та
проаналізувавши в сукупності
вищенаведені докази, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції в частині прийняття ОСОБА_6
спадщини, що відкрилася після смерті
ОСОБА_5, шляхом фактичного вступу в
управління та володіння спадковим
майном - житловим будинком, та
спадкування за законом ОСОБА_2 ? частки
спірного будинку після смерті ОСОБА_6
та його дружини ОСОБА_8

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що суд вийшов за межі позову,
встановивши факт прийняття спадщини
ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5 не можуть
бути визнані правовими підставами для
скасування рішення суду, оскільки в
пред'явленому позові є посилання на
дані обставини.

Суд першої інстанції, перевіривши
доводи сторін, в мотивувальній частині
рішення дійшов правильного висновку
щодо прийняття померлим ОСОБА_6
спадщини після смерті ОСОБА_5

Таким чином, суд розглядав справу в
межах позову.

Що ж стосується доводів ОСОБА_1 щодо
набуття права власності на спірний
житловий будинок за набувальною
давністю, то суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції зважаючи на наступне.

Згідно довідки виконавчого комітету
Печенізької селищної ради Харківської
області № 1653 від 29 березня 2011 року
ОСОБА_1 проживає у будинку з серпня 2000
року (том 1, а.с. 9), з 2001 року оплачує
послуги з надання електроенергії (том 1,
а.с. 18-25, 37-38, 200).

Дана довідка підтверджується доводами,
викладеними ОСОБА_1 в позовній заяві та
апеляційній скарзі, наведеними нею в
судовому засіданні поясненнями, з яких
вбачається, що відповідно до договору
купівлі-продажу, укладеного в усній
формі між нею та ОСОБА_6, як спадкоємцем
ОСОБА_5, вона придбала у останнього
будинок, передавши частину загальної
його вартості, яка становила 3 500,00 грн.,
а суму, яка залишилася не сплаченою
зобов'язалася передати після
оформлення ним спадщини. ОСОБА_6, в сою
чергу, передав їй технічний паспорт на
будинок, правовстановлюючі документи
та надав дозвіл на вселення.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. За життя ним
не було оформлено спадкові права на
майно після смерті ОСОБА_5, що вважає
підставою для визнання за нею права
власності на спірний будинок за
набувальною давністю, яким
добросовісно володіє з 2000 року, оплачує
на підставі укладених з постачальником
договорів послуги з постачання
електроенергії.

Разом з тим, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначив, що відсутні
правові підстави для визнання за
ОСОБА_1 права власності на житловий
будинок на підставі ч.1 ст. 344 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Виходячи зі змісту вказаної норми
закону, обставинами, що мають значення
для справи та доведення яких
покладається на позивача є: законність
об'єкту володіння, давність володіння
та його безперервність (строк
володіння).

Зокрема, володілець за давністю не є
законним володільцем, про що зазначено
в ч.1 ст. 344 ЦК України (особа, яка
заволоділа чужим майном). Право
власності на стороні володільця за
давністю виникає поза волею та
незалежно від волі колишнього
власника.

Позов про право власності за давністю
володіння не можу бути пред'явлений
особою, яка володіє майном за волею
власника та яка завжди знала про
існування власника.

Оскільки позивачці ОСОБА_1 із наданих
їй документів на житловий будинок був
відомий власник будинку - ОСОБА_5 та
спадкоємець власника - ОСОБА_6, з яким
вона уклала в усній формі договір
купівлі-продажу будинку, правові
підстави для визнання за нею права
власності на будинок за набувальною
давністю відсутні зважаючи на
відсутність добросовісного володіння.

Що ж стосується доводів ОСОБА_1
стосовно укладення з ОСОБА_6 в усній
формі договору купівлі-продажу
житлового будинку, то за даними
обставинами позов не заявлявся та вони
не були предметом розгляду судом
першої та апеляційної інстанцій. Разом
з тим, вони спростовують доводи ОСОБА_1
про те, що вона набула право власності
на частину будинку в порядку
набувальної давності.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
були предметом розгляду в суді першої
інстанції, їм надано належної оцінки,
висновків суду не спростовують.

У зв'язку з цим, колегія суддів не
вбачає правових підстав для скасування
рішення суду першої інстанції та
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 313, 315, 317, 319, п.1 ч.2
ст.307, ч.1 ст. 312, ч.1 ст. 314 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печенізького районного суду
Харківської області від 29 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: