УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,

Суддів:Ізмайлової Т. Л., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., Остапчука
Д.О.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
Нововознесенська» про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки, за касаційною скаргою
Патрікана Олександра Миколайовича,
який діє в інтересах
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Нововознесенська», на рішення
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 19
лютого 2014 року, додаткове рішення
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 19 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 08 квітня
2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що договір оренди
землі від 01 березня 2007 року вона не
укладала, підпис на договорі виконаний
не нею, а сторонньою собою. Оскільки
договір оренди земельної ділянки
укладений без її волевиявлення,
просила визнати вказаний договір
недійсним.

Рішенням Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 19
лютого 2014 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір оренди землі
№ 314 від 01 березня 2007 року, укладений
між ОСОБА_5 та СТОВ «Агрофірма
«Нововознесенська» з моменту його
укладення. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області від 19 лютого 2014 року
зобов'язано СТОВ «Агрофірма
«Нововознесенська» повернути ОСОБА_5
належну їй земельну ділянку НОМЕР_1
площею 6,22 га, розташовану на території
Нововознсенської сільської ради
Маловисківського району
Кіровоградської області.

Ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 08 квітня
2014 року рішення Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області від 19 лютого 2014 року та
додаткове рішення Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області від 19 лютого 2014 року залишено
без змін.

У поданій касаційній скарзі заявник
просить зазначені рішення суду першої
та апеляційної інстанцій скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
позивачка договір оренди не
підписувала, факт фальсифікації її
підпису встановлено висновком
комісійної судово-почеркознавчої
експертизи від 29 січня 2014 року. Крім
того, відсутні підстави для
задоволення заяви відповідача про
застосування наслідків спливу
позовної давності, оскільки про
порушене право позивач дізналася у
жовтні 2013 року з листа директора СТОВ
«Агрофірма Нововознесенська», яким її
було повідомлено про укладення
договору оренди землі.

З цими висновками судів погодитись не
можна, оскільки такі суперечать
вимогам закону та не ґрунтується на
матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої та апеляційної інстанцій не
відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_5 на праві
власності на підставі державного акту,
зареєстрованого у книзі записів
реєстрації державних актів № 8416,
належить земельна ділянка площею 6,22 га,
розташована на території
Нововознесенської сільської ради
Маловисківського району
Кіровоградської області.

Відповідно до договору оренди землі
від 01 березня 2007 року відповідачу СТОВ
«Агрофірма Нововознесенська» вказану
земельну ділянку передано в оренду.
Договір оренди зареєстрований у книзі
записів державної реєстрації № 173 від
21 серпня 2007 року .

Згідно висновку комісійної
судово-почеркознавчої експертизи № 114
від 29 січня 2014 року підпис від імені
ОСОБА_5 у договорі оренди від 01
березня 2007 року виконаний іншою особою.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Із відомостей про виплату відповідачем
орендної оплати у грошовій формі за
2008-2012 роки, що посвідчені підписами
позивачки, вбачається, що остання
отримувала відповідні кошти з 2007 року,
тобто знала про існування
правовідносин із договору оренди
землі.

З позовними вимогами про визнання
договору оренди землі недійсним
звернулася лише у жовтні 2013 року .

У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України
СТОВ «Агрофірма Нововознесенська»
заявив про застосування позовної
давності.

За таких обставин, суд першої інстанції
не з'ясував фактичні обставини справи,
що мають значення для правильного
вирішення справи, а саме, коли
позивачка дізналась про порушення
свого права та з якого часу необхідно
обраховувати початок перебігу
позовної давності, у зв'язку з чим
прийшов до передчасного висновку про
задоволення позовних вимог.

Висновок суду першої інстанції про те,
що факт отримання орендної плати за
використання земельної ділянки, яка
належить позивачці не є доказом того,
що ОСОБА_5 було відомо про укладення
договору оренди є безпідставним та
належними доказами не підтверджено,
оскільки оплату за користування
ділянкою вона отримувала регулярно з
часу укладення оспорюваного договору.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку та залишаючи рішення суду
першої інстанції без змін, апеляційний
суд на зазначені порушення норм
процесуального права уваги не звернув,
доводи апеляційної скарги належним
чином не перевірив і помилково залишив
рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин,
визнати ухвалені судові рішення
законними і обґрунтованими не можна,
тому вони підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Патрікана Олександра
Миколайовича, який діє в інтересах
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Нововознесенська» задовольнити
частково.

Рішення Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 19
лютого 2014 року, додаткове рішення
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 19 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 08 квітня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О. Кузнєцов

Судді:
Т.Л. Ізмайлова

Г.І.
Мостова

М.І. Наумчук

Д.О.
Остапчук