У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М., суддів:
Кафідової О.В., Попович О.В.Коротуна В.М.,
Фаловської І.М., розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_6, третя особа - регіональна
універсальна товарна біржа
«Таврійська», про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, визнання
права власності на нерухоме майно, за
касаційною скаргою, поданою
представником ОСОБА_3 - ОСОБА_7, на
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 16 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа -
регіональна універсальна товарна
біржа «Таврійська», у якому просила
визнати дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 від 01 листопада 2001 року,
визнати за нею право власності на цей
будинок.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 01
листопада 2001 року між нею та ОСОБА_6
через регіональну універсальну
товарну біржу «Таврійська» було
укладену договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1.

Вказаний будинок вона придбала за 6 тис.
грн які були передані відповідачу до
підписання договору, про що свідчить
пункт 2 договору. Своїм правом
власності на житловий будинок позивач
не може скористатися оскільки свого
часу договір купівлі-продажу не було
посвідчено у нотаріальній конторі та
на даний час приватний нотаріус
відмовив їй у вчиненні відповідної
нотаріальної дії.

Рішенням Новокаховського міського
суду від 11 лютого 2014 року позов
задоволено.

Визнано дійсним договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1,
укладений 01 листопада 2001 року на
регіональній універсальній товарній
біржі «Таврійська» між ОСОБА_6 і
ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
спірний будинок.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 4 729 грн 40 коп.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 16 квітня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено у справі нове
рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуване
рішення апеляційного суду і залишити в
силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що сторонами договору
повністю його виконано. На момент
укладення договір потребував
нотаріального посвідчення відповідно
до норм ЦК України, а відповідно до
вимог Закону України «Про товарну
біржу» не підлягав нотаріальному
посвідченню. Спірний договір
купівлі-продажу позивачем був
зареєстрований в бюро технічної
інвентаризації і до теперішнього часу
жодна із сторін договору не заявляла
про його недійсність. У 2013 році позивач
намагалася скористатися своїм правом
розпорядитися власністю, вона отримала
відмову в нотаріальному посвідчені
правочину з причин відсутності
нотаріального посвідчення
оскаржуваного договору
купівлі-продажу, що призвело до
порушення її конституційного права на
володіння, користування і
розпорядження своєю власністю, а також
враховуючи, що відповідач ухиляється
від нотаріального оформлення договору,
а іншого способу захисту порушеного
права позивача суд першої інстанції не
вбачає, тому міський суд вважав за
необхідне позов задовольнити, а
оскаржуваний договір визнати дійсним.

Ухвалюючи у справі нове рішення про
відмову в позові, апеляційний суд
виходив з того, що матеріали справи не
містять доказів ухиляння ОСОБА_6 від
нотаріального посвідчення спірного
договору.

Що стосується Закону України від 10
грудня 1991 року «Про товарну біржу», на
яку в своєму рішенні послався міський
суд, то він є спеціальним нормативним
актом щодо визнання правових умов
створення і діяльності товарних бірж
на території України та загальним
стосовно укладення договорів. З
останнього питання спеціальними є
норми Цивільного кодексу України,
якими передбачено нотаріальне
посвідчення договорів купівлі-продажу
нерухомого майна. Спірний договір
нотаріально посвідчений не був, тому
апеляційний суд дійшов до висновків
про відсутність підстав для
задоволення позову.

Такі висновки апеляційного суду є
обґрунтованими.

Судами обох інстанцій встановлено, що 01
листопада 2001 року на Регіональній
універсальній товарній біржі
«Таврійська» між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу,
відповідно до якого ОСОБА_6 продав, а
ОСОБА_3 купила житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до п. 2 договору,
житловий будинок продано за 6 тис. грн,
які отримано продавцем від покупця до
підписання договору. Зі змісту
договору також вбачається, що у
відповідності до ч. 2 ст. 15 Закону
України «Про товарну біржу» договір не
підлягає нотаріальному посвідченню. 11
квітня 2002 року вказаний договір
зареєстровано Каховським бюро
технічної інвентаризації.

24 квітня 2004 року позивач одружилася та
змінила своє прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_3.

20 березня 2013 року приватним нотаріусом
Новокаховського міського
нотаріального округу ОСОБА_9
відмовлено в оформленні договору
купівлі-продажу спірного будинку,
оскільки попередній оскаржуваний
договір не був нотаріально
посвідчений.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону
України «Про товарну біржу» угоди,
зареєстровані на біржі, не підлягають
нотаріальному посвідченню.

У відповідності до ст. 45 ЦК України (в
редакції 1963 року) недодержання форми
угоди, якої вимагає закон, тягне за
собою недійсність угоди лише в разі,
якщо такий наслідок прямо зазначено в
законі.

Стаття 47 ЦК України (в редакції 1963 року)
визначено, що нотаріальне посвідчення
угод обов'язкове лише у випадках,
зазначених у законі. Недодержання в цих
випадках нотаріальної форми тягне за
собою недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною другою статті 48
цього Кодексу.

Згідно з ст. 48 ЦК України (в редакції 1963
року) недійсною є та угода, що не
відповідає вимогам закону.

У відповідності до ст. 59 ЦК України (в
редакції 1963 року) угода, визнана
недійсною, вважається недійсною з
моменту її укладення.

Відповідно до ст. 227 ЦК України (в
редакції 1963 року) договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне за
собою недійсність договору.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 28 квітня 1978 року № 3
«Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними» зі змінами
та доповненнями роз'яснено, що з
підстав недодержання нотаріальної
форми визнаються недійсними тільки
угоди, які відповідно до чинного
законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, зокрема договори
довічного утримання, застави,
купівлі-продажу (у тому числі при
придбанні на біржових торгах).

Згідно роз'яснень Міністерства юстиції
України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року
«Щодо діяльності товарних бірж»
передбачено, що, беручи до уваги вимоги
ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року),
яка передбачає особливі умови щодо
договорів купівлі-продажу будинку
(його частини), якщо хоча б однією із
сторін є громадянин, вважається, що
такі договори, укладені та
зареєстровані біржами з дотриманням
закону, підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню,
недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47
ЦК України (в редакції 1963 року) тягне
недійсність договору, таким чином,
зазначений договір набуватиме
чинності з моменту його нотаріального
посвідчення.

За таких обставин, враховуючи що
спірний договір нотаріально
посвідчений не був та відсутні докази
на підтвердження факту ухиляння ОСОБА_6
від нотаріального посвідчення
договору, апеляційний суд дійшов до
обґрунтованих висновків про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог шляхом визнання дійсним
оскаржуваного договору
купівлі-продажу нерухомості.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 16 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук Судді:О.В.
Кафідова В.М. Коротун О.В. Попович
І.М. Фаловська