Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/285/14
Головуючий у 1 інстанції Мінасов В.В.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Запорізький
електровозоремонтний завод» на
рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 21 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного
акціонерного товариства «Запорізький
електровозоремонтний завод» про
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ПРАТ «Запорізький
електровозоремонтний завод» про
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що він перебував в трудових
відносинах з ПРАТ «Запорізький
електровозоремонтний завод» з 28 червня
1990 року до 05 грудня 1990 року, з 10 вересня
1992 року до 21 червня 1993 року, з 31 жовтня
1995 року до 14 жовтня 2009 року.

Звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України,
через невідповідність займаній посаді
або виконуваній роботі за станом
здоров'я, які перешкоджають
продовженню даній роботі.

Позивач працював у шкідливих умовах,
внаслідок чого отримав професійне
захворювання. За результатами
розслідування хронічного професійного
захворювання (акт від 27 грудня 2010 року
по формі П-4) йому встановлено діагноз:
«хронічна екзема кистей з рецидивуючим
перебігом». Пунктом 17 акту встановлено,
що причиною професійного захворювання
є те, що з моменту введення у
використання на підприємстві з червня
2007 року техвідділом підприємства не
була розроблена та затверджена
інструкція (технологічний регламент),
що регламентує порядок використання
змащувально-охолоджуючої рідини
«Концентрату
змащувально-охолоджуючого
технологічного середовища
«Алініл-М»..., де вказувались засоби
захисту шкіри.

За висновком МСЕК № 006987 від 07 серпня 2012
року у результаті професійного
захворювання, пов'язаного з
виробництвом позивачу встановлено 20%
стійкої втрати професійної
працездатності.

Позивач зазначає, що у зв'язку з
професійним захворюванням було
порушено його нормальні життєві
зв'язки, постійно виникають складнощі у
зв'язку із загальною слабкістю. Він не
може вести повноцінний спосіб життя,
порушена його душевна рівновага. Через
стан здоров'я він позбавлений
можливості працювати за своєю
спеціальністю.

На підставі викладеного позивач просив
суд стягнути з відповідача на його
користь у відшкодування моральної
шкоди, заподіяної в результаті
професійного захворювання, 25000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 21листопада 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький
електровозоремонтний завод» на
користь ОСОБА_3 моральну шкоду у
розмірі 8000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький
електровозоремонтний завод» на
користь держави судовий збір у розмірі
229, 40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ПАТ «Запорізький
електровозоремонтний завод» подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 8000, 00 грн., суд першої інстанції
обґрунтовано послався на вимоги ст. 237-1
КЗпП України і встановлені обставини
справи, приймаючи до уваги порушені
права працівника у сфері трудових
відносин, які призвели до його
моральних страждань.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду виходячи з наступного.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен
має право на належні, безпечні і
здорові умови праці.

Відповідно ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Таким чином для задоволення позову про
відшкодування працівникові
роботодавцем моральної шкоди
необхідна наявність таких умов: факту
порушення роботодавцем законних прав
працівника; виникнення у працівника
моральних страждань або втрати
нормальних життєвих зв'язків або
виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; причинний
зв'язок між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України „Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди (зі змінами,
внесеними постановою ПВС України від 25
травня 2001 року), згідно зі ст. 237-1 КЗпП
України за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
зокрема виконання робіт у небезпечних
для життя і здоров"я умовах, яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач перебував у трудових
відносинах з відповідачем з 28 червня 1990
року до 05 грудня 1990 року, з 10 вересня 1992
року до 21 червня 1993 року, з 31 жовтня 1995
року до 14 жовтня 2009 року ,працював
оператором верстатів з програмним
керуванням.

Звільнений 14 жовтня 2009 року за п. 2 ст. 40
КЗпП України у зв'язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді або
виконуваній роботі за станом здоров'я,
які перешкоджають продовженню даній
роботі.

За результатами розслідування
хронічного професійного захворювання
(акт від 27 грудня 2010 року по формі П-4)
йому встановлено діагноз: «хронічна
екзема кистей з рецидивуючим
перебігом». Пунктом 17 акту встановлено,
що причиною професійного захворювання
є те, що з моменту введення у
використання на підприємстві з червня
2007 року техвідділом підприємства не
була розроблена та затверджена
інструкція (технологічний регламент),
що регламентує порядок використання
змащувально-охолоджуючої рідини
«Концентрату
змащувально-охолоджуючого
технологічного середовища
«Алініл-М»..., де вказувались засоби
захисту шкіри.

Із висновку обласної МСЕК від 07.08.09р.
(а.с.59) видно,що первісно позивачеві
було встановлено 25% ступеню втрати
професійної працездатності внаслідок
професійного захворювання.

За висновком МСЕК № 006987 від 07 серпня 2012
року у результаті професійного
захворювання, пов'язаного з
виробництвом позивачу встановлено 20%
стійкої втрати професійної
працездатності.(а.с.58).

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
охорону праці" відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Оскільки на час звернення позивача до
суду з позовом про відшкодування
моральної шкоди Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", не передбачено
обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відшкодовувати
потерпілому моральну шкоду, то таку
шкоду позивачу, законні права якого
порушено, повинен відшкодовувати
роботодавець згідно з приписами ст. 237-1
КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що
отримане позивачем професійне
захворювання, безумовно завдало йому
моральних та фізичних страждань, через
хронічну екзему кистей рук та інші
ушкодження здоров'я він позбавлений
можливості вести повноцінний спосіб
життя, моральні страждання носять
тривалий характер, відновлення стану
здоров'я позивача, який він мав до
професійного захворювання неможливе,
тому з урахуванням тривалості і
характеру страждань позивача, ступеню
вини відповідача у завданні моральної
шкоди, а також виходячи з роз'яснень
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", засад розумності, виваженості
та справедливості, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції вірно
визначив розмір відшкодування
моральної шкоди ОСОБА_3 в сумі 8000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності будь-яких доказів про
спричинення позивачу моральної шкоди,
є неспроможними. З наданих позивачем
медичних документів вбачається, що з 2009
року він неодноразово перебував на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні по поводу хронічної екземи
кистей рук (а.с. 24-26, 44-57).

Інші доводи апеляційної скарги не
мають належного обґрунтування того, у
чому полягає порушення судом вимог
матеріального і процесуального права,
а тому не дають підстав для висновку
щодо незаконності чи неправильності
оскаржуваного судового рішення.

Судом повно і всебічно з'ясовані
обставини справи, висновки
відповідають цим обставинам і набутим
доказам, характер правовідносин між
сторонами визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права
не порушені і застосовані вірно,
постановлено законне і обґрунтоване
рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Запорізький
електровозоремонтний завод»
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 21 листопада 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: