У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про розірвання договору позики
за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою
представником - ОСОБА_6, на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 15 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним вище позовом,
посилаючись на те, що 17 березня 2007 року
між ним та ОСОБА_5 укладено
договір позики, за умовами якого він
дав останньому грошові кошти в розмірі
16 300 доларів США на строк до 17 березня 2008
року. У встановлений договором
строк грошові кошти відповідач не
повернув, у зв'язку з чим він
неодноразово звертався до нього з
вимогою про повернення боргу.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив
суд стягнути з ОСОБА_5 а його користь
позику в розмірі 16 300 доларів США та
проценти за час користування грошовими
коштами.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 12 березня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 15 травня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі -
ОСОБА_6, просить оскаржуване рішення
апеляційного суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду та відмовляючи в задоволенні
позову ОСОБА_4, на підставі належним
чином оцінених доказів, поданих
сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до
правильного висновку про те, що договір
позики був укладений на один рік з 17
березня 2007 року до 17 березня 2008 року.

Отже, оскільки строк дії спірного
договору закінчився, правові підстави
для його розірвання відсутні.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судове
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 15 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта