АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1759/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Коваленко В. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. РІШЕННЯ
04 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоНерушак Л.
В.суддівПальонного В. С. , Єльцова В. О.
при секретаріБражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу начальника філії - Черкаське
обласне управління АТ «Ощадбанк» -
Онищенко Валентини Василівни на
рішення Кам'янського районного суду
Черкаської області від 19 травня 2014 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Черкаського обласного управління АТ
«Ощадбанк» до ОСОБА_7 про стягнення
боргу ,-

в с т а н о в и л а :

25 жовтня 2013 року заступник начальника
філії - Черкаське обласне управління АТ
«Ощадбанк» - Головченко В.В. звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_7 про
стягнення боргу, посилаючись на те, що 20
серпня 2008 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» в особі
філії-Кам'янського відділення № 3279 ВАТ
«Ощадбанк» та фізичною особою ОСОБА_7
укладений кредитний договір № 138-08/08.
Відповідно до умов даного договору,
банк надав, а позичальник прийняв
кредит в сумі 41000,00 грн. строком на 12
місяців зі щомісячною сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 18 % відсотків річних та сплатою
штрафних санкцій у випадку неналежного
виконання зобов'язань за вказаним
договором, з остаточним терміном
повернення кредиту - 20 серпня 2009 року.

Відповідно до постанови правління ПАТ
«Державний ощадний банк України» № 31
від 23 січня 2012 року «Про реорганізацію
філії - Кам'янського відділення № 3279 AT
«Ощадбанк» філія - Кам'янське
відділення № 3279 АТ «Ощадбанк»
реорганізована шляхом її перетворення
у територіально відокремлене
безбалансове відділення, відкрите на
балансі філії - Черкаського обласного
управління AT «Ощадбанк», та присвоєно
внутрішньобанківський номер 10023/0218.

07 червня 2011 року проведено державну
реєстрацію змін до Статуту банку,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 06 квітня 2011 року
№ 5 «Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 25
лютого 2003 року № 261», які стосуються, в
тому числі, найменування банку, а саме,
відповідно до ЗУ «Про акціонерні
товариства» змінено тип з «відкритого
акціонерного товариства» на «публічне
акціонерне товариство».

Позивач зазначає у позові, що згідно з
п. 1.6. кредитного договору позичальник
зобов'язувався здійснити погашення
кредиту до 20 серпня 2009 року шляхом
внесення готівки до каси банку, або
шляхом безготівкових перерахувань.
Остання сплата відсотків за
користування кредитом повинна бути
здійснена не пізніше 20 серпня 2009 року.

П. 3.3.1. даного договору передбачено
зобов'язання позичальника точно в
строки, обумовлені кредитним
договором, повернути кредит та
своєчасно сплатити відсотки за
користування кредитом, а у випадку
неналежного виконання взятих на себе
зобов'язань, по кредитному договору на
першу вимогу банку достроково
повернути кредит з одночасною сплатою
процентів, а також сплатити штрафні
санкції, як це передбачено в кредитному
договорі. Відповідно до п. 5.2 кредитного
договору порушення взятих на себе
зобов'язань по своєчасному поверненню
основної суми кредиту та сплати
відсотків за користування кредитом
позичальник зобов'язаний сплати на
користь банку пеню в розмірі 10 % від
суми простроченого платежу, за кожний
день прострочення.

Позивач вказує, що кінцевий строк
повернення кредиту та сплати відсотків
за користування ним закінчився 20
серпня 2009 року, однак позичальник за
кредитним договором зобов'язання не
виконав, кредит не сплатив. В зв'язку з
чим, 20 грудня 2012 року на адресу
позичальника банком направлялася
претензія за № 26/579 про сплату
заборгованості по кредиту, нарахованих
відсотків та інших платежів, що
підлягають сплаті, яку позичальник
отримав особисто, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення. На даний час вимоги,
викладені в претензії, позичальником
не виконані.

Станом на 01 березня 2013 року
заборгованість за кредитним договором
№ 138-08/08 від 20 серпня 2008 року становить:
загальна заборгованість за кредитом
41000,00 грн.; загальна сума пені 5278,95 грн.
Всього сума заборгованості, що
підлягає стягненню, становить 46278,95 грн.
Тому позивач звернувся до суду з даним
позовом та просив стягнути з ОСОБА_7 на
користь ПАТ «Державний ощадний банк
України» борг за кредитним договором №
138-08/08 від 20 серпня 2008 року в сумі 46278,95
грн. та витрати зі сплати судового
збору.

Рішенням Кам'янського районного суду
Черкаської області від 19 травня 2014 року
у задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Черкаського обласного управління АТ
«Ощадбанк» до ОСОБА_7 про стягнення
боргу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, начальник філії - Черкаське
обласне управління АТ «Ощадбанк» -
Онищенко В.В. оскаржила його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі апелянт посилаються на те, що
рішення винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати рішення Кам'янського
районного суду Черкаської області від
19 травня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги АТ «Ощадбанк» в повному обсязі
та стягнути з відповідача судовий збір.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги, та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню, виходячи
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам закону відповідає
не повністю.

Відмовляючи у задоволені позову, суд
першої інстанції керувався п.7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавцю з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту. Також суд
першої інстанції посилався на
роз'яснення п. 31 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».

Колегія суддів не погоджується з даним
висновками суду першої інстанції,
оскільки при винесенні даного рішення,
судом було порушено норми
матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні, що 20
серпня 2008 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_7 було
укладено кредитний договір № 138-08/08, за
умовами якого банк надав, а ОСОБА_7
отримала грошові кошти в сумі 41000,00 грн.,
а також зобов'язувалася сплатити
проценти за користування кредитом в
розмірі 18 % річних, комісійні,
винагороди та інші платежі в порядку,
на умовах та в строки, визначені цим
договором.

Відповідно до п. 1.2. кредитного
договору, кредит надається на 12 місяців
зі строком останнього повернення
кредиту не пізніше 20 серпня 2009 року на
споживчі потреби.

20 грудня 2012 року ПАТ «Державний ощадний
банк України» в особі філії
Черкаського обласного управління АТ
«Ощадбанк» направив на адресу ОСОБА_7
претензію щодо повернення
простроченої заборгованості по
кредиту, прострочених відсотків за
користування кредитом та пені.

Із наданого банком до суду розрахунку
вбачається, що відповідачу
нараховувалася заборгованість по
кредиту із 20 серпня 2008 року, тобто
відповідач з дня отримання кредиту
жодного разу сплату його не
здійснювала, однак банк лише в грудні
2012 року направив ОСОБА_7 претензію за
№ 26/579 від 20.12. 2012 року про сплату
заборгованості по кредиту, нарахованих
відсотків та інших платежів, що
підлягають сплаті, а лише 25 жовтня 2013
року банк звернувся до суду із даним
позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність (тобто строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу) встановлюється
тривалістю у три роки.

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Частиною четвертої статті 267 ЦК України
визначено, що сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Як вбачається із матеріалів справи 19
травня 2014 року на адресу Кам'янського
районного суду Черкаської області
відповідач ОСОБА_7 подала заяву, в якій
просила застосувати строк позовної
давності 3 роки ( а. с.74), однак судом
першої інстанції не звернув на дану
заяву уваги та помилково не послався
на неї, застосувавши безпідставно
роз'яснення Постанови Пленуму ВССУ № 5
від 30 березня 2012 року, що позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведеності перед
судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України.

В своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що ч. 3 ст. 267 ЦК
України передбачено застосування
строків позовної давності лише за
заявою сторони по справі, однак,
відповідачем ні письмова, ні усна заява
не заявлялася, а тому судом першої
інстанції неправомірно було
застосовано ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що дані доводи
апелянта є безпідставними, не
підлягають до задоволення, оскільки
відповідачем до суду було подано заяву,
в якій вона просила застосувати строк
позовної давності (а.с. 74).

З огляду на викладене, решта доводів
апелянта носить суб'єктивний характер,
не знайшли свого підтвердження в
матеріалах справи , тому підлягають
відхиленню.

Інших доводів, які б спростували
висновки суду щодо відсутності підстав
для задоволення позовних вимог
позивачів апеляційна скарга не
містить.

Оскільки, позивачем надано кредит на
споживчі потреби на 12 місяців зі
строком останнього повернення кредиту
не пізніше 20 серпня 2009 року, однак із
претензією про повернення кредиту
позивач звернувся 20.12. 2012 року, а із
позовом до суду позивач лише 25 жовтня
2013 року, тобто, поза межами трирічного
строку звернення до суду за захистом
порушеного права або інтересу, то
колегія суддів вважає, що сплив
позовної давності є підставою для
відмови в задоволенні позову .

Виходячи із вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга начальника філії -
Черкаське обласне управління АТ
«Ощадбанк» - Онищенко В.В. підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню, з
ухваленням нового рішення про відмову
ПАТ «Державний ощадний банк України» в
особі філії Черкаського обласного
управління АТ «Ощадбанк» у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_7 про стягнення
боргу в зв'язку із спливом позовної
давності.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу начальника філії -
Черкаське обласне управління АТ
«Ощадбанк» - Онищенко Валентини
Василівни - задовольнити частково.

Рішення Кам'янського районного суду
Черкаської області від 19 травня 2014 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Черкаського обласного управління АТ
«Ощадбанк» до ОСОБА_7 про стягнення
боргу скасувати та ухвалити нове
рішення.

Відмовити Публічному акціонерному
товариству «Державний ощадний банк
України» в особі філії Черкаського
обласного управління АТ «Ощадбанк» у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7
про стягнення боргу.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :