АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7534/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2198/14
Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.
Доповідач Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого - судді Пилипчук Л.І.

суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.,

при секретарі - Філоненко О.В.,

за участю: позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2, їх представника - адвоката
ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4, її
представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Октябрського
районного суду м.Полтави від 29 травня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 та просили суд зобов»зати
відповідачку демонтувати самовільно
встановлений металевий паркан між
будинками по АДРЕСА_2 та будинком по
АДРЕСА_1. Посилалися на те, що
відповідачка , встановивши зазначений
паркан, змінила лінію межі та
самовільно захопила частину їх
земельної ділянки.

Рішенням Октябрського районного
суду м.Полтави від 29 травня 2014 року
позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Зобов»язано ОСОБА_4 демонтувати
самовільно встановлений металевий
паркан між будинками по АДРЕСА_2 та
будинком АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права,
прохала рішення скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити.

Вважає, що рішення апеляційного
суду Полтавської області від 06.06.2013
року, на яке послався районний суд,
задовольняючи позов, не має
преюдиційного характеру в силу ч.3 ст.61
ЦПК України, оскільки воно
постановлено у справі між
співвласниками домоволодіння по
АДРЕСА_1, в якій вона стороною чи
третьою особою за була.

Висновок суду першої інстанції
щодо самовільного захоплення нею
частини земельної ділянки по АДРЕСА_1
шляхом самовільного встановлення
металевого паркану - є недоведеним. Акт
від 11.01.2013 року, складений
співвласниками будинку по АДРЕСА_1, про
самозахват,- не є належним доказом, а
належні та допустимі докази таких
обставин у матеріалах справи відсутні.
Натомість висновок судової
земельно-технічної експертизи №1ё2 від
31.03.2014 року, виготовлений судовим
експертом ОСОБА_8., встановлює
відповідність розташування спірного
паркану межам земельної ділянки по
АДРЕСА_2.

Зазначає, що взятий судом за
основу при винесенні рішення висновок
судової земельно-технічної експертизи
№56 від 15.04.2013 року надавався в іншій
справі , вирішував інші питання щодо
визначення порядку користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1. Крім
того, після вказаного експертного
дослідження з»явилися інші документи,
зокрема Проект визначення земельних
часток замовника для обслуговування
власних нежитлових приміщень магазину
непродовольчих товарів за адресою:
АДРЕСА_2, який погоджений відповідними
службами та відповідність якого
підтверджена Містобудівним висновком
відповідності обгрунтування розподілу
території та визначення меж земельних
ділянок для виготовлення технічної
документації із землеустрою №674 від
04.11.2013 р.

Крім того, зазначений висновок
експертизи №56 має суперечності між
додатком №3 (викопіровка плану
земельної ділянки АДРЕСА_2 ( на 28.08.1954р.)
та додатком №8 (варіант порядку
користування земельною ділянкою у
відповідності до часток співвласників
по АДРЕСА_1) в частині зображення
конфігурації межі між ділянками по
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Вказаний варіант
поділу земельної ділянки по АДРЕСА_1
змінив конфігурацію межі зазначених
земельних ділянок.

Вважає, що суд безпідставно не
взяв до уваги висновок експертизи №12
від 31.03.2014р., проведений у даній справі,
яким встановлено, що фактичне
розташування спірного паркану
відповідає Проекту визначення
земельних часток та технічному
паспорту від 28.08.1954р.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які брали участь у
розгляді справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Відповідно до пунктів 3 та 4
частини 1 статті 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права.

Частиною 3 статті 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов»язковою підставою для скасування
рішення.

Предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
становленню при ухваленні судового
рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Звертаючись в суд з позовом до
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
позивачі стверджували, що відповідачка
здійснила самовільне захоплення
частини їх земельної ділянки шляхом
встановлення паркану та зменшила
розмір їх земельної ділянки на 5 кв.м.,
тоді як рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 06.06.2013 року між
співвласниками житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1, якими
є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 14/30ч., ОСОБА_7 - 17/6- ч.
та ОСОБА_6 - ? ч., визначено порядок
користування земельною ділянкою
площею 684 кв.м. за висновком судової
земельно-технічної експертизи №56 від
15.04.2013 року./а.с.7-10, 11-23/

Зі змісту позовних вимог та
викладених позивачами доводів у суді
вбачається, що вони фактично просять
відновити межу між земельною ділянкою
по АДРЕСА_1, на якій розташовано
належна їм частина житлового будинку,
та земельною ділянкою по АДРЕСА_2, де
знаходяться житлові та нежитлові
приміщення відповідачки, а також інших
осіб, які до участі у справі не
залучалися.

Як встановлено судом , рішенням
виконавчого комітету Полтавської
міської ради депутатів трудящих від
27.12.1954 року №862 за будинком АДРЕСА_1
зареєстрована земельна ділянка
площею723 кв.м. При ухваленні рішення
апеляційним судом Полтавської області
від 06.06.2013 року про визначення порядку
користування земельною ділянкою за
вказаною адресою на підставі судової
земельно-технічної експертизи №56 від
15.04.2013 року встановлено, що площа
земельної ділянки змінилася та
становила лише 679 кв.м., тому вказаною
експертизою визначена конфігурація
межі з вилученням 5 кв.м. із земельної
ділянки по АДРЕСА_2. /а.с.7-22/

Конфігурація межі між спірними
земельними ділянками згідно висновку
судової земельної-технічної
експертизи №56 від 15.04.2013 року, не
співпадає із конфігурацією межі,
визначеній при її первинній передачі у
користування, що вказана у технічному
паспорті від 28.08.1954р. Тоді як
конфігурація встановленого на межі
металевого паркану по формі співпадає
з конфігурацією межі, яка була
визначена в 1954 році , та яка зазначена у
топографічному плані земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_2 та у
кадастровому плані земельної ділянки
за адресою АДРЕСА_1, складеної НВ ТОВ
«Інтерагроцентр»./а.с.163, 169/

Отже, матеріали справи
підтверджують, що конфігурація та
площа земельної ділянки, якою
користуються позивачі, не відповідає
розміру та конфігурації земельної
ділянки, що була закріплена за
домоволодінням по АДРЕСА_1 рішенням
виконкому Полтавської міської ради від
27.12.1954 року №862.

Статтею 55 Закону України «Про
землеустрій» визначено, що
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) проводиться
відповідно до топографо-геодезичних
картографічних матеріалів.
Встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
основі технічної документації із
землеустрою, якою

визначається місцеположення
поворотних точок меж земельної ділянки

в натурі (на місцевості). Документація
із землеустрою щодо встановлення меж
житлової та громадської забудови
розробляється у складі генерального
плану населеного пункту, проектів
розподілу територій і є основою для
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості). Межі земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
закріплюються

межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до ч.2 статті 106 ЗК
України види межових знаків і порядок
відновлення меж визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері земельних відносин.

Наказом Державного комітету
України із земельних ресурсів від
18.056.2010 р. №376, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 16.06.2010 р.
за №391/17686, затверджена Інструкція про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, якою визначено механізм
відновлення меж земельних ділянок на
місцевості, який здійснюють:
виконавець - юридична особа або фізична
особа, яка отримала ліцензії на
проведення робіт із землеустрою та
топографо-геодезичних робіт; замовник -
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, власник (користувач)
земельної ділянки, який замовляє
роботи із встановлення (відновлення)
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Статтею 107 ЗК України передбачено,
що основою для відновлення межі є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.10, ч.ч.1,4 ст.60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених ст..61 ЦПК України.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З урахуванням наведеного колегія
суддів приходить до висновку, що між
сторонами фактично існує спір щодо
розмежування суміжних земельних
ділянок для їх використання, а тому
такий спір не може бути вирішений до
відновлення (встановлення) меж
вказаних земельних ділянок. Однак,
встановлення меж земельних ділянок чи
відновлення межових знаків віднесено
до компетенції землевпорядної
організації, а не суду.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 р. №7 ( в редакції
від 19.03.2010р.) роз»яснено, що згідно зі
ст.158 ЗК України суди розглядають
справи за спорами про межі земельних
ділянок, що перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Місцевий суд наведені положення
не врахував та помилково прийняв
рішення про знесення паркану, фактично
вирішивши спір про відновлення межі,
перебравши на себе функції
уповноважених на те органів.

Колегія суддів також звертає
увагу, що при незгоді з рішенням органу
місцевого самоврядування , особа може
звернутися в суд з позовом, однак при
цьому суб»єктний склад сторін у позові
повинен включати зазначений орган
влади, усіх осіб, які на відповідній
правовій підставі є користувачами чи
власниками спірних земельних ділянок.

Як убачається з повідомлення
Полтавського бюро технічної
інвентаризації від 09.01.2013 № 269 та з
Проекту визначення земельних часток
замовника для обслуговування власних
нежитлових приміщень магазину
непродовольчих товарів за адресою
АДРЕСА_2 (замовник ФОП ОСОБА_4) , по
АДРЕСА_2 відповідачці належить одна з
чотирьох квартир цього будинку -
квартира АДРЕСА_2 - мається одна
квартира відповідачки №9. Крім того, на
першому поверсі нежитлового будинку по
АДРЕСА_2 розташована майстерня
територіальної громади м.Полтави.
Зазначені будинки знаходяться на
балансі КП «ЖЕО №2». Площа території
земельної ділянки по АДРЕСА_2 становить
1234,31 кв.м., дворовою територією
користуються спільно усі мешканці
житлових будинків по АДРЕСА_2 та
власники нежитлових приміщень./а.с.127,
142/

Однак балансоутримувача будинків,
розташованих на спірній земельній
ділянці, та усіх власників житлових і
нежитлових приміщень до участі у
справі притягнуто не було, питання, чи є
спірна земельна ділянка прибудинковою
територію - не з»ясовувалося.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку , що позовні
вимоги, заявлені до ОСОБА_4, за
відсутності рішення компетентних
органів щодо встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок та
у разі порушення прав суміжних
користувачів - без залучення до участі
в якості відповідачів усіх осіб, які
користуються відповідною земельною
ділянкою, - є безпідставними. Тому
колегія суддів у задоволенні позову
відмовляє.

Керуючись ст..ст.303,304, 307, 309 п.3,4, 314,
316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного
суду м.Полтави від 29.05.2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою,-
відмовити.

Рішення набирає чинності з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом 20 днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий - суддя
Л.І.Пилипчук

Судді
Ю.В.Дряниця

П.М.Карнаух

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: