Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/25/14
Головуючий у 1 інстанції: Громов І.Б
Суддя-доповідач: Боєва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:
Боєвої В.В.,

Суддів
Коваленко А.І., Дашковській А.В.,

При секретарі:
Камінській О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 28 жовтня 2011 року в
справі за позовом Запорізької обласної
кредитної спілки «Довіра» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про розірвання
кредитного договору та стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2011 року Запорізька
обласна кредитна спілка (далі - ЗОКС)
«Довіра» звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про
розірвання кредитного договору та
стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 20.12.2006 року
між ним та членом ЗОКС «Довіра» ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 8737.
Згідно умов договору ОСОБА_3 отримала
від ЗОКС «Довіра» кредит в розмірі 90000
грн. та зобов'язалась у 24 місячний
термін, тобто до 20.12.2008 року повернути
отриману суму кредиту та проценти за
користування кредитом у розмірі 2%
щомісячно наперед від залишку суми
неповерненого кредиту.

Того ж дня - 20.12.2006 року між ЗОКС
«Довіра» та ОСОБА_4, ОСОБА_2 укладено
договори поруки - з метою забезпечення
грошового зобов'язання за вищевказаним
кредитним договором № 8737, тобто,
відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 виступили
поручителями ОСОБА_3

Оскільки ОСОБА_3 умови кредитного
договору виконувала недобросовісно,
станом на 25.07.2011 року утворилась
заборгованість за кредитним договором
в загальній сумі 217306 грн. 70 коп., яка
складається з наступного: 86070 грн. -
основна заборгованість за кредитом, 58048
грн. 20 коп. - нараховані і не сплачені
проценти за користування кредитом, 46506
грн. 80 коп. - проценти згідно п. 7
кредитного договору, 26681 грн. 70 коп. -
проценти згідно п. 8 кредитного
договору.

Посилаючись на ці обставини
позивач просив стягнути солідарно з
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 217306
грн. 70 коп.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 28 жовтня 2011 року позов
задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ЗОКС
«Довіра» заборгованість у розмірі 217306
грн. 70 коп., суму судового збору у
розмірі 1700 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120 грн.

Вказане судове рішення набрало
законної сили, позивачеві видано
виконавчі листи, 10.09.2012 року Хортицьким
ВДВС Запорізького МУЮ було відкрито
виконавчі провадження № № 1078/6; 1079/6; 1080/6
- по примусовому виконанню виконавчого
листа № 2-1713/2011 від 20.12.2011 року (а. с. 40-56).

07.08.2013 року ОСОБА_2, не погоджуючись з
рішенням суду, подала апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на її
відсутність в судовому засіданні та
неотримання нею копії судового
рішення, просила поновити строк для
апеляційного оскарження. Також ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просила рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
залишення позову без задоволення.

Ухвалою судді судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області від 09.08.2013
року апелянту ОСОБА_5 поновлено строк
апеляційного оскарження, ухвалою
судової колегії від 09.08.2013 року справу
призначено до розгляду на 11.09.2013 року
(а. с. 74, 75).

Ухвалою колегії суддів від 11.09.2013 року
задоволено клопотання представника
ОСОБА_2 про зупинення провадження у
справі - в зв'язку із смертю
співвідповідача ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 96).

20.01.2014 року ухвалою колегії суддів
відновлено провадження у даній справі,
апеляційну скаргу ОСОБА_2 призначено до
розгляду на 19.02.2014 року (а. с. 104).

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника позивача розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Задовольнивши позовні вимоги
Запорізької обласної кредитної спілки
«Довіра», суд першої інстанції вірно
посилався на положення ст. ст. 526, 530 ЦК
України, якими встановлено загальні
умови виконання зобов'язання та строк
(термін) виконання зобов'язання, на ст.
611 ЦК України - щодо правових наслідків
порушення зобов'язання, та на ст. 554 ЦК
України, якою встановлено правові
наслідки порушення зобов'язання,
забезпеченого порукою, зокрема, за
частинами 2, 3 цієї статті передбачено,
що поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки, а особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Також суд врахував приписи статті 625 ЦК
України згідно яких боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання.

Судом встановлено, що 20.12.2006 року між
ним та членом ЗОКС «Довіра» ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 8737.
Згідно умов договору ОСОБА_3 отримала
від ЗОКС «Довіра» кредит в розмірі 90000
грн. та зобов'язалась у 24 місячний
термін, тобто до 20.12.2008 року повернути
отриману суму кредиту та проценти за
користування кредитом у розмірі 2%
щомісячно наперед від залишку суми
неповерненого кредиту (а. с. 8).

Того ж дня - 20.12.2006 року між ЗОКС
«Довіра» та ОСОБА_4, ОСОБА_2 укладено
договори поруки - з метою забезпечення
грошового зобов'язання ОСОБА_3 за
вищевказаним кредитним договором № 8737.
Тобто, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2
виступили поручителями ОСОБА_3 Згідно
пункту 3. Договору поруки поручителі
зобов'язуються нести солідарну
відповідальність перед Спілкою всім
своїм майном і грошовими коштами по
зобов'язаннях Позичальника (а. с. 8 - на
звороті).

Оскільки ОСОБА_3 умови кредитного
договору виконувала недобросовісно,
станом на 25.07.2011 року утворилась
заборгованість за кредитним договором
в загальній сумі 217306 грн. 70 коп., яка
складається з наступного: 86070 грн. -
основна заборгованість за кредитом, 58048
грн. 20 коп. - нараховані і не сплачені
проценти за користування кредитом, 46506
грн. 80 коп. - проценти згідно п. 7
кредитного договору, 26681 грн. 70 коп. -
проценти згідно п. 8 кредитного
договору, а тому суд дійшов вірного
висновку про стягнення вказаної суми
заборгованості з відповідачів в
солідарному порядку.

Крім того, в судовому рішенні (абзац 3
мотивувальної частини рішення)
зазначено, що відповідачі ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов
визнали в повному обсязі, що
підтверджено відповідними письмовими
заявами (а. с. 36-37).

Основні доводи апеляційної скарги
полягають в тому, що кредит в розмірі
350000 грн. відповідачу ОСОБА_3 не
надавався, суд не перевіряв розрахунок
заборгованості, наданий позивачем, а
тому висновок суду першої інстанції
щодо стягнення заборгованості в
розмірі 217306 грн. є безпідставним та
необґрунтованим.

Ці доводи апеляційної скарги не
можуть бути підставою для скасування
судового рішення, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що за
кредитним договором № 8737 від 20.12.2006
року, ОСОБА_3 отримала від ЗОКС
«Довіра» кредит в розмірі 90000 грн. та
зобов'язалась у 24 місячний термін,
тобто до 20.12.2008 року повернути отриману
суму кредиту та проценти за
користування кредитом у розмірі 2%
щомісячно наперед від залишку суми
неповерненого кредиту (а. с. 8).

Отримання ОСОБА_3 кредиту в розмірі 90000
грн. підтверджується видатковим
касовим ордером № 14701 від 20.12.2006 року (а.
с. 7).

Тобто, з матеріалів справи вбачається,
що зазначення в абзаці 5 тексту
позовної заяви кредиту в розмірі 350000
грн. є помилковим, оскільки в абзаці 4
тексту позовної заяви вказано, що
ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 90000
грн. (а. с. 3).

Розрахунок заборгованості позивач
здійснив, виходячи з того, що отримано
кредитні кошти в розмірі 90000 грн.,
погашено добровільно - 3930 грн., тобто,
основна заборгованість складає 86070
грн. Розрахунок загальної
заборгованості здійснено позивачем,
виходячи саме з основної
заборгованості (неповерненої суми
кредиту) в розмірі 86070 грн. з
урахуванням відповідних процентів,
передбачених умовами кредитного
договору.

Такий розрахунок заборгованості
станом на 25.07.2011 відповідає умовам
кредитного договору № 8737 від 20.12.2006
року та вимогам закону і є належним та
допустимим письмовим доказом, в якому
вказано: 86070 грн. - основна
заборгованість за кредитом, 58048 грн. 20
коп. - нараховані і не сплачені проценти
за користування кредитом, 46506 грн. 80 коп.
- проценти за запізнення сплати згідно
п. 7 кредитного договору, 26681 грн. 70 коп. -
проценти за несплату кредиту згідно п.
8 кредитного договору, а загальна сума
заборгованості складає 217306 грн. (а. с.
4-5; 6).

Такий розрахунок не суперечить змісту
досудової письмової вимоги на ім'я
боржника ОСОБА_3 та змісту
повідомлення майновим поручителям, з
яких вбачається, що станом на 16.09.2009
року розмір заборгованості був ще
більшим, оскільки ОСОБА_3 на той час не
було погашено в рахунок повернення
кредиту зазначених в позові 3930 грн. (а.
с. 27-28).

Зазначення в абзаці 5 мотивувальної
частини судового рішення кредиту в
розмірі 350000 грн. є технічною помилкою
та не впливає на розмір заборгованості,
яку слід стягнути з відповідачів в
солідарному порядку в загальному
розмірі 217306 грн., оскільки судом в
абзаці 11, 12 мотивувальної частини
судового рішення вказано, що на даний
час відповідачі отриману суму кредиту
повернули частково в розмірі 3930 грн.,
встановлені договором відсотки
сплатили частково у сумі 41730 грн., а
розрахунок загальної суми
заборгованості судом здійснено,
виходячи з основної заборгованості
(неповерненої суми кредиту) в розмірі
86070 грн., що відповідає умовам
кредитного договору та обставинам
справи (а. с. 39).

Інші доводи апеляційної скарги
стосуються питань ліцензування
діяльності кредитної спілки та її
правомочності щодо надання кредитів.

Ці доводи спростовуються наступним.

Законом України «Про кредитні спілки»
(стаття 8, пункт 4) передбачено, що
ліцензуванню в кредитній спілці
підлягає діяльність по залученню
внесків (вкладів) членів кредитної
спілки на депозитні рахунки, а також
інші види діяльності відповідно
закону.

У п. 1.2 Ліцензійних умов
провадження діяльності кредитних
спілок з надання фінансових послуг,
затверджених Розпорядженням Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України 02.12.2003 № 146,
вказано, що для залучення внесків
(вкладів) членів кредитної спілки на
депозитні рахунки, використання таких
коштів для надання їм кредитів
кредитна спілка зобов'язана отримати
ліцензію на здійснення діяльності по
залученню внесків (вкладів) членів
кредитної спілки на депозитні рахунки.

Для надання фінансових кредитів
за рахунок залучених коштів (кредитів
банків,

коштів інших установ та організацій)
кредитна спілка зобов'язана отримати
ліцензію

на здійснення діяльності кредитної
спілки з надання фінансових кредитів
за рахунок

залучених коштів, крім
внесків (вкладів) членів
кредитної спілки

на депозитні рахунки.

Діяльність кредитної спілки з надання
фінансових кредитів за рахунок
капіталу кредитної спілки, а також
коштів об'єднаних кредитних спілок,
залучених кредитною спілкою, що є їх
членом, та коштів спільних фінансових
фондів асоціацій кредитних спілок,
утворених їх членами, не потребує
отримання ліцензії.

В матеріалах справи наявні копії
наступних дозвільних документів:

- ліцензія № 771618 строком дії з 28.05.2004 по
28.05.2007 року по залученню внесків
(вкладів) членів кредитної спілки на
депозитні рахунки (діяла на момент
отримання кредиту ОСОБА_3);

- ліцензія № 344655 строком дії з 17.01.2006
року по 17.01.2009 року на діяльність
кредитної спілки з надання фінансових
кредитів за рахунок залучених коштів,
крім внесків (вкладів) членів кредитної
спілки на депозитні рахунки (а. с. 30-31);

- статут ЗОКС «Довіра» (а. с. 9; 10-19).

Таким чином, станом на 20.12.2006 року
кредитна спілка мала право видавати
кредити як за рахунок залучених коштів
від членів кредитної спілки так і за
рахунок власного капіталу.

Також апелянт посилається на
неправильність оприбуткування коштів
за прибутковими касовими ордерами на
коррахунок № 373-1. Проте, як вбачається з
матеріалів справи, дані кошти являлись
не доходом кредитної спілки, а
процентами за користування кредитом.

Стаття 1048 ЦК України наголошує, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

За кредитним договором № 8737 від 20.12.2006
року розмір процентної ставки за
користування грошима передбачений у
пунктах 1, 7, 8.

Пунктом 1 кредитного договору
передбачено, що Позичальник сплачує 2
процента щомісячно наперед від залишку
суми неповерненого кредиту.

Згідно п.7 цього договору, при
запізненні строків обов'язкової
щомісячної сплати процентів за кредит
Позичальник сплачує подвійну
процентну ставку за кожен місяць
запізнення, до повного повернення суми
кредиту. Тобто, у цьому випадку,
Позичальник сплачує не 2% за
користування кредитом, а 4%.

У пункті 8 кредитного договору, при
запізненні повернення основної
суми-кредиту, Позичальник сплачує
підвищену процентну ставку в розмірі 1
проценту від залишку суми непогашеного
кредиту за кожен день прострочки.

Частина 2 статті 21 ЗУ „Про кредитні
спілки" надає право кредитній спілці
самостійно встановлювати розмір плати
(процентів) за користування кредитами
та право на встановлення способу
забезпечення кредитних зобов'язань,
вимог щодо забезпечення погашення
кредитів. Зі змісту даного кредитного
договору видно, що така плата
встановлена за домовленістю сторін
кредитному договорі, зокрема пунктами
1, 7, 8. (а. с. 8).

Тому доводи апеляційної скарги
стосовно того, що вищевказана плата за
користування кредитом є процентами на
проценти та подвійними штрафними
санкціями являються неспроможними.

Посилання апелянта на те, що на
виконання зобов'язання було укладено
договір іпотеки між кредитною спілкою
та ОСОБА_3, проте, суд першої інстанції
таку обставину не врахував, не можуть
бути підставою для скасування
оскаржуваного рішення, оскільки
позовні вимоги стосуються стягнення
заборгованості за кредитним договором,
а не звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Також апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції не перевірив
обставини вступу та перебування
відповідача ОСОБА_3 у членах кредитної
спілки.

Такий довід апеляційної скарги є
неспроможним, оскільки в матеріалах
справи наявні: копія заяви від імені
ОСОБА_3 до Правління Запорізької
обласної кредитної спілки „Довіра''
вступ до членів кредитної спілки, яке
відбулось в день укладення кредитного
договорі саме 20.12.2006 року, а також копії
прибуткових касових ордерів, за якими
ОСОБА_3 сплатила вступний внесок - 10
грн., членський внесок - 20 грн. Ці внески
є обов'язковою підставою для набуття
членства у кредитній спілці. Також
після сплати цих обов'язкових внесків,
ОСОБА_3 одержала членську книжку з
особовим рахунком (а. с.26).

Перевірка факту накопичення ОСОБА_3 на
її особовому рахунку 25 % суми
потрібного їй кредиту, у вигляді
пайового внеску, не була необхідністю,
оскільки є однією з умов при одержанні
кредиту. Якби пайовий внесок не був
накопичений відповідачкою ОСОБА_3 на
її особовому рахунку, то їй би не було
видано кредит.

В мотивувальній частині судового
рішення вказано, що відповідачі ОСОБА_4,
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов
визнали в повному обсязі, що
підтверджено відповідними письмовими
заявами ОСОБА_4, ОСОБА_2 (а. с. 36-37).

При апеляційному розгляді справи
встановлено, що після ухвалення 28.10.2011
року це судове рішення, яке натепер
оскаржено ОСОБА_2, набрало законної
сили, та виконувалося відповідачами
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які протягом
тривалого часу в добровільному порядку
сплачували заборгованість, що
підтверджується прибутковими касовими
ордерами, копії яких додані до
заперечень ЗОКС «Довіра» на апеляційну
скаргу. Всього, станом на сьогоднішній
день, за рішенням суду № 2-1713/11
боржниками в добровільному порядку
сплачено 16 000грн. Крім цього, з пенсій
відповідачів за виконавчими листами
було утримано 1 820грн. - в рахунок
погашення заборгованості, а також 1
820грн. - в рахунок погашення судових
витрат (а. с. 41; 48; 55; 81-88)._

Інші доводи апеляційної скарги є
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції, а лише
відображують позицію відповідача
ОСОБА_2 та її представника і полягають
лише в переоцінці доказів, які належним
чином перевірені і оцінені судом
першої інстанції і не доводять
порушення судом першої інстанції норм
процесуального і матеріального права.

Частиною 1 статті 310 ЦПК України
передбачено, що рішення суду підлягає
скасуванню в апеляційному порядку із
закриттям провадження у справі або
залишенням заяви без розгляду з
підстав, визначених статтями 205 і 207
цього Кодексу.

У частині 2 цієї статті вказано, якщо
судом першої інстанції ухвалено
законне і обґрунтоване рішення, смерть
фізичної особи чи припинення юридичної
особи - сторони у спірних
правовідносинах після ухвалення
рішення, що не допускає
правонаступництва, не може бути
підставою для застосування вимог
частини першої цієї статті.

При апеляційному розгляді справи
судова колегія дійшла висновку, що
судом першої інстанції ухвалено
законне і обґрунтоване рішення, а з
урахуванням того, що спадкоємці ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не прийняли
спадщину (як-то вбачається з копії
спадкової справи № 344/2013), то в даній
справі відсутній правонаступник
ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене та в силу
вимог частини 2 статті 310 ЦПК України
смерть ОСОБА_4 не може бути підставою
для застосування вимог частини першої
цієї статті, якою передбачено, що
рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

За таких обставин апеляційна скарга
ОСОБА_2 має бути відхилена з залишенням
без змін оскаржуваного нею судового
рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 28 жовтня 2011 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: