УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Штелик С.П., суддів:
Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,Касьяна
О.П.,Попович О.В.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, третя особа: Зміївська районна
державна адміністрація Харківської
області, про відновлення порушеного
права та усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Зміївського районного суду
Харківської області від 19 грудня 2013
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 30 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом, у якому просила усунути
їй перешкоди у користуванні земельною
ділянкою та зобов'язати ОСОБА_7
звільнити земельну ділянку АДРЕСА_1,
площею 3,72 га водного дзеркала та 1,5 га
прибережної захисної смуги,
розташовану поблизу АДРЕСА_1

На обгрунтування своїх вимог
посилалась на ті обставини, що
22 листопада 2000 року між нею та
Зміївською районною державної
адміністрацією Харківської області
укладено договір, за яким вона отримала
в оренду земельну ділянку, площею 0,72 га,
в т.ч. під водою 57,7 га, пасовищ 13,3 га, під
греблями 1 га, терміном на 25 років, а 24
вересня 2008 року видала довіреність
ОСОБА_7 на використання частини
земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 3,72 га
водного дзеркала та 1,5 га прибережної
захисної смуги, та уклала договір
суборенди цієї земельної ділянки з ПФ
«Кредо», директором якого був ОСОБА_7

6 вересня 2012 року довіреність
анульована, про що 18 вересня 2012 року був
повідомлений відповідач, а договір
оренди не був зареєстрований, просила
задовольнити позов.

Рішенням Зміївського районного суду
Харківської області від 19 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 30 січня
2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і закрити провадження у справі,
мотивуючи свої вимоги тим, що судами
порушені норми процесуального права та
неправильно застосовані норми
матеріальної права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
рішенням якого погодився апеляційний
суд виходив з того, що відповідач
неправомірно використовує та здійснює
діяльність на орендованій позивачем
земельній ділянці, оскільки
довіреність на його ім'я була
анульована позивачкою, а договір
суборенди вважається неукладеним, так
як не пройшов державної реєстрації, що
є підставою для зобов'язання
відповідача усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою.

Проте погодитися з такими судовими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що 22 листопада 2000
року між Зміївською РДА та ОСОБА_6 був
укладений договір оренди земельної
ділянки, площею 72,0 га, в тому числі під
водою (три ставка) 57,7 га, пасовищ
(водозахисна смуга) 13,3 га, під греблями
1,0 га, яка знаходиться на території
Таранівської сільської ради
Зміївського району Харківської
області «Карпівський каскад», строком
на 25 років з дати його
державної реєстрації з метою
вирощування товарної риби та
розведення малька.

24 вересня 2008 року ОСОБА_6 видала
довіреність, якою надала право ОСОБА_7
на свій розсуд, самостійно
використовувати частину земельної
ділянки, яка знаходиться в оренді, а
саме земельною ділянкою АДРЕСА_1,
площею 3,72 га водного дзеркала та 1,5 га
прибережної захисної смуги строком на
17 років до 24 вересня 2025 року

06 вересня 2012 року дію довіреності
припинено на підставі заяви позивачки,
про що 18 вересня 2012 року повідомлено
відповідача та запропоновано
добровільно прибрати з санітарної зони
водоймища належні йому та незаконно
збудовані споруди, а також надати
відомості про обсяги зариблення та
вилову риби, кількість рибаків, яким
продано квитки, за період з 2008 року по
2012 рік.

Разом з тим, 24 вересня 2008 року між
позивачкою та ПФ «Кредо» в особі
директора ОСОБА_7 було укладено договір
суборенди земельної ділянки, за яким
позивачка надала, а суборендар прийняв
у строкове платне користування частину
орендованої земельної ділянки АДРЕСА_1
строком до 22 листопада 2025 року.

Суборендарем була внесена плата за
суборенду земельної ділянки на користь
орендодавця у грошовій формі авансовим
платежем у розмірі 100 000 грн. та щорічним
платежем із розрахунку 40 грн. за 1 га в
розмірі 208,8 грн. на рік.

До договору надано акт
прийому-передачі земельної ділянки,
площею 3,72 га водного дзеркала та 1,5 га
прибережної захисної смуги, а також
копії схем орендованої земельної
ділянки.

Договір суборенди був підписаний
сторонами та скріплений їх печатками,
однак не пройшов державної реєстрації.

Позивачка, вважаючи, що у відповідача
відсутні будь-які підстави перебувати
та здійснювати будь-яку діяльність на
орендованій нею земельній ділянці,
звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
виконав вимоги процесуального права
щодо повного та всебічного з'ясування
обставин справи, а саме не перевірив
хто і на підставі чого здійснює
господарську діяльність та
використовує ставок і чинить їй
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою, а встановивши, що позивачка
передала її в суборенду ПФ «Кредо»,
директором якого є ОСОБА_7, не з'ясував
чи здійснюється на ній діяльність
фізичною особою ОСОБА_7 чи ПФ «Кредо».

При цьому не роз'яснив позивачці її
прав, зокрема можливості залучення до
участі у справі ПФ «Кредо» та не
вирішив цього питання в порядку,
передбаченому ст. ст. 33-36 ЦПК України,
дійшов передчасного висновку про
зобов'язання ОСОБА_7 усунути перешкоди
у користуванні земельною ділянкою.

Крім того, не врахував, що він діяв на
підставі довіреності, якою йому були
надані відповідні повноваження щодо
використання на свій розсуд спірної
земельної ділянки (ст. ст. 237-244 ЦК
України), а відтак не перевірив, які дії
відповідач здійснював на земельній
ділянці, а які ПФ «Кредо» за договором
суборенди, ухвалив передчасне рішення
про задоволення позову з порушенням
норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції цих
недоліків не усунув та залишив рішення
суду першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, що є підставою для
скасування ухвалених у справі судових
рішень та направлення справи на новий
розгляд до суду першої інстанції, як
передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно задовольнити частково,
рішення Зміївського районного суду
Харківської області від 19 грудня 2013
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 30 січня 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково, рішення Зміївського
районного суду Харківської області від
19 грудня 2013 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області від 30 січня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. ШтеликСудді: М.В.
Дем'яносов О.П. Касьян В.М. Коротун О.В.
Попович