інстанції - Князєв В. Б.Номер
провадження 22-ц/788/822/14 Суддя-доповідач -
Гагін М. В. Категорія - 52
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Попруги С. В., Ільченко О. Ю.,

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Державного
підприємства «Південна залізниця»

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 13 березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Державного підприємства «Південна
залізниця» про поновлення на роботі, -

в с т а н о в
и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що 20 травня 2003 року згідно
наказу № 160/ос був прийнятий на
підставі безстрокового трудового
договору слюсарем-ремонтником 3-го
розряду на пункті технічного
обслуговування вагонів станції «Баси»
Відокремленого підрозділу «Вагонне
депо Основа» Державного підприємства
«Південна залізниця».

Працюючи на посаді та виконуючи
трудові обов'язки, ОСОБА_3 26 січня 2011
року о 15.00 год., виходячи з контейнеру,
підсковзнувся та впав, отримавши
виробничу травму: ушкодження у виді
травми закритого компресійного
перелому 7 грудини хребця 1 ступеня, яка
призвела до стійкої втрати
працездатності та послідуючої
інвалідності (інвалід ІІІ групи).

За ступенем тяжкості отримані тілесні
ушкодження кваліфікуються, як
середньої тяжкості.

Факт отримання тілесних ушкоджень та
їх характер встановлений вироком
Зарічного районного суду м. Суми від 05
березня 2012 року у справі № 1-164/2012, який
вступив у законну силу та ніким не
скасований до даного часу.

У свою чергу, відповідач тривалий час
не визнавав факту отримання позивачем
виробничої травми, незважаючи на
наявну кримінальну справу, а тому лише
після набрання чинності зазначеним
вище вироком суду рішенням від 15
листопада 2012 року у справі № 1805/8291/2012
Зарічного районного суду м. Суми з
урахуванням рішення від 07 лютого 2013
року Апеляційного суду Сумської
області, прийнятого за результатами
розгляду апеляційної скарги
відповідача ДП «Південна залізниця»,
було задоволено частково позов ОСОБА_3
та встановлено факт каліцтва ОСОБА_3, що
мав місце 26 січня 2011 року о 15-00 год. у
відокремленому підрозділі «Вагонне
депо Основа» державного підприємства
«Південна залізниця», коли він,
виходячи з контейнеру, підсковзнувся
та впав, отримавши середньої тяжкості
тілесні ушкодження у виді травми
закритого компресійного перелому 7
грудини хребця 1 ступеня; визнано
недійсним висновок комісії
розслідування нещасного випадку, що
стався з ОСОБА_3 26 січня 2011 року о 15-00
год. у відокремленому підрозділі
«Вагонне депо Основа» державного
підприємства «Південна залізниця» та
викладений у п. 6 акту розслідування
нещасного випадку за формою Н-5 від 09
березня 2011 року.

Відразу після отримання описаної вище
виробничої травми позивач був
госпіталізований.

Лікування та реабілітація потребувала
значного часу, тому позивач перебував
на стаціонарному та амбулаторному
лікуванні до 08 січня 2012 року.

У період лікування згідно до довідки до
акту огляду МСЕК серії 10ААА № 649231,
позивачеві ОСОБА_3 була рекомендована
робота з неважкими та нешкідливими
умовами праці, зокрема, черговий,
комірник, обліковець, а також визнано
інвалідом ІІІ групи.

При прибутті на робоче місце після
закриття останнього листа
непрацездатності 08 січня 2012 року,
позивач був направлений
адміністрацією на проходження
медичного огляду і згідно до
направлення від 13 січня 2012 року була
видана медична довідка про
непридатність позивача працювати за
професією слюсаря з ремонту рухомого
складу на ПТО.

Після цього позивач постійно
відвідував робоче місце, однак ніяких
інших трудових обов'язків з меншим
фізичним навантаженням адміністрацією
підприємства йому доведено не було.

Відповідач табелював перебування на
роботі позивача, кожного місяця
нараховував заробітну плату, видавав
на руки позивачеві розрахункові листки
за лютий - вересень 2012 року, виплачував
заробітну плату.

11 вересня 2012 року ОСОБА_3 адміністрація
повідомила, що він звільнений з роботи
за прогули за п. 4 ст. 40 Кодексу законів
про працю України на підставі наказу №
193/ос від 11 вересня 2012 року з 03 лютого 2012
року.

З наказом про звільнення позивач
ознайомлений не був і лише у відповідь
на його письмову заяву від 27 листопада
2012 року йому було видано копію наказу
про звільнення, в якому зазначено, що
звільнення проведено на підставі
рішення профспілкового комітету від 10
вересня 2012 року.

Як вбачається з відповідного запису №
27 у трудовій книжці ОСОБА_3 відповідач
звільнив позивача за прогул
напередодні 03 лютого 2012 року.

Позивач вважає, що оскільки з 03 лютого
2012 року до 11 вересня 2012 року пройшло
більше, ніж шість місяців, а граничний
строк притягнення працівника до
дисциплінарної відповідальності -
шість місяців, тому звільнення за
прогул є незаконним.

Враховуючи вищевикладене позивач
просить: поновити строк звернення до
суду; визнати незаконним наказ № 193/ос
від 11 вересня 2012 року Відокремленого
підрозділу «Вагонне депо Основа»
Державного підприємства «Південна
залізниця» про звільнення ОСОБА_3 за
прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40
Кодексу законів про працю України з
посади слюсаря 4-го розряду з ремонту
рухомого складу в цеху ПТО вагонів
станції «Баси»; поновити ОСОБА_3 на
посаді слюсаря 4-го розряду з ремонту
рухомого складу в цеху ПТО вагонів
станції «Баси» Відокремленого
підрозділу «Вагонне депо Основа»
Державного підприємства «Південна
залізниця» та стягнути з відповідача
на користь позивача середній заробіток
за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 13 березня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним наказ № 193/ос від 11
вересня 2012 року Відокремленого
підрозділу «Вагонне депо Основа» ДП
«Південна залізниця» про звільнення
ОСОБА_3 за прогул без поважних причин за
п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю
України з посади слюсаря 4-го розряду з
ремонту рухомого складу в цеху ПТО
вагонів станції «Баси».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді слюсаря 4-го
розряду з ремонту рухомого складу в
цеху ПТО вагонів станції «Баси»
Відокремленого підрозділу «Вагонне
депо Основа» ДП «Південна залізниця».

Стягнуто з ДП «Південна залізниця» в
особі Відокремленого підрозділу
«Вагонне депо Основа» Державного
підприємства «Південна залізниця» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в сумі 53 930,04 грн.

Рішення суду в частині поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу за один
місяць у сумі 2 134 грн. 76 коп. підлягає
негайному виконанню.

Стягнуто з ДП «Південна залізниця» в
особі Відокремленого підрозділу
«Вагонне депо Основа» Державного
підприємства «Південна залізниця» на
користь держави 539,30 грн. судового
збору.

В апеляційній скарзі Державне
підприємство «Південна залізниця»,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати зазначене рішення
суду та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

При цьому доводить, що ОСОБА_3 був
звільнений з роботи за прогул,
оскільки він був відсутній тривалий
час на роботі без поважних причин, що
підтверджується актами від 06 березня, 03
квітня, 17 травня, 06 червня, 04 липня, 09
серпня, 03 вересня 2012 року. Також у
період відсутності керівництвом
вагонного депо Основа були направлені
запити у різні медичні заклади за
місцем проживання позивача, про що було
отримано відповіді, що ОСОБА_3 на
лікарняному не перебуває.

Крім того вказує, що з огляду на тривалу
відсутність та не повідомлення з боку
позивача причин відсутності його на
робочому місці, було здійснено
комісійний виїзд за місцем проживання
ОСОБА_3, останній був присутній за
місцем свого проживання, про що
свідчить акт від 05 вересня 2012 року,
поважних причин тривалої відсутності
не повідомив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника ОСОБА_5, який заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що при
звільненні ОСОБА_3 були порушені його
трудові права, а тому наказ №193/ос від 11
вересня 2012 року Відокремленого
підрозділу «Вагонне депо Основа»
Державного підприємства «Південна
залізниця» про звільнення за прогул
без поважних причин на підставі п.4 ст.40
КЗпП України з посади слюсаря 4-го
розряду з ремонту рухомого складу в
цеху ПТО вагонів станції «Баси» є
незаконним. Крім того, ОСОБА_3 підлягає
поновленню на посаді слюсаря та на його
користь з відповідача стягується
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 03 лютого 2012 року по 13 березня
2014 року, тобто 25 місяців і 8 днів.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу без поважних
причин (в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня).

Частиною 1 ст.43 КЗпП України
передбачено, що розірвання трудового
договору з підстав, передбачених
пунктами 1 (крім випадку ліквідації
підприємства, установи, організації), 2-
5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41
цього Кодексу, може бути проведено лише
за попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Згідно ст.148 КЗпП України дисциплінарне
стягнення застосовується власником
або уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

Відповідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 149 КЗпП України
до застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. При обранні виду
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен враховувати ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяну ним шкоду, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 згідно наказу № 160/ос від 20
травня 2003 року був прийнятий на роботу
на підставі безстрокового трудового
договору слюсарем-ремонтником 3-го
розряду на пункт технічного
обслуговування вагонів станції «Баси»
Відокремленого підрозділу «Вагонне
депо Основа» Державного підприємства
«Південна залізниця».

Згідно наказу № 193/ос від 11 вересня 2012
року ОСОБА_3, слюсаря з ремонту рухомого
складу ІV розряду Відокремленого
підрозділу «Вагонне депо Основа»
Державного підприємства «Південна
залізниця» ПТО вагонів станції «Баси»,
було звільнено з 03 лютого 2012 року за п. 4
ст. 40 КЗпП України - за прогул без
поважних причин. Підставою для
звільнення є доповідна записка
начальника депо та згода
профспілкового комітету від 10 вересня
2012 року (протокол №9).

З наказом про звільнення ОСОБА_3 був
ознайомлений 27 листопада 2012 року та
копію наказу про звільнення отримав на
підставі письмової заяви від 27
листопала 2012 року.

Як встановлено вироком Зарічного
районного суду м. Суми від 05 березня 2012
року ОСОБА_3 26 січня 2011 року о 15.00 год.,
виходячи з контейнеру підсковзнувся та
впав, отримавши виробничу травму:
ушкодження у виді травми закритого
компресійного перелому 7 грудного
хребця 1 ступеня, яка призвела до
стійкої втрати працездатності та
послідуючої інвалідності (інвалід ІІІ
групи).

Як вбачається з фотокопії витягу з
історії хвороби № 170748 ОСОБА_3, 27 січня
2011 року він звертався за медичною
допомогою, оглянутий нейрохірургом. З 28
січня 2011 року по 02 лютого 2011 року
знаходився на лікуванні в
травматологічному відділенні Сумської
МКЛ №1. Після виписки зі стаціонарного
лікування позивач знаходився на
амбулаторному лікуванні. 25 серпня 2011
року позивач був виписаний до праці. У
вересні 2011 р. стан ОСОБА_3 погіршився. З
23 вересня 2011 року по 02 жовтня 2011 року
позивач знаходився на лікуванні в
неврологічному відділенні СМКЛ № 4,
після виписки лікувався амбулаторно.
Для подальшого лікування був
направлений до ЦКЛ УЗ. Перебував на
лікарняному з 28 січня 2011 року по 25
вересня 2011 року; з 23 вересня 2011 року по 17
жовтня 2011 року, виписаний з відкритим
листком непрацездатності. Крім того, з
листків непрацездатності № 630305 та №
775369 вбачається, що ОСОБА_3 перебував на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні до 07 січня 2012 року включно та
був тимчасово непрацездатний.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК
серії 10ААА № 649231 від 07 грудня 2011 року,
ОСОБА_3 встановлена третя група
інвалідності та протипоказана важка й
середньої важкості фізична праця,
тривале перебування на ногах, а також в
несприятливих мікрокліматичних
умовах.

Крім того, від 23 вересня 2013 року ОСОБА_3
встановлена третя група інвалідності
внаслідок трудового каліцтва на строк
до 01 жовтня 2014 року та протипоказана
важка й середньої важкості фізична
праця, тривале перебування на ногах.
Згідно довідки до акту огляду МСЕК
серії 10ААА № 249159 від 23 вересня 2013 року,
ступінь втрати професійної
працездатності у ОСОБА_3 встановлена в
розмірі 50 % на строк до 01 жовтня 2014 року.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 15 листопада 2012 року у справі №
1805/8291/2012 позов ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Південна залізниця» та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми про
встановлення факту каліцтва, визнання
недійсними актів розслідування
нещасного випадку та спонукання до
вчинення дій задоволено частково.

Встановлено факт каліцтва ОСОБА_3, що
мав місце 26 січня 2011 року о 15.00 год. у
Відокремленому підрозділі «Вагонне
депо Основа» Державного підприємства
«Південна залізниця», коли він,
виходячи з контейнеру, підсковзнувся
та впав, отримавши середньої тяжкості
тілесні ушкодження у виді травми
закритого компресійного перелому тіла
7 грудини хребця 1 ступеня.

Визнано недійсним висновок комісії
розслідування нещасного випадку, що
стався з ОСОБА_3 26 січня 2011 року о 15-00
год. у Відокремленому підрозділі
«Вагонне депо Основа» Державного
підприємства «Південна залізниця» та
викладений у п. 6 акту розслідування
нещасного випадку за формою Н-5 від 09
березня 2011 року.

Визнано недійсним акт про нещасний
випадок невиробничого характеру за
формою НТ відносно ОСОБА_3, складений на
підставі акту розслідування нещасного
випадку за формою Н-5 від 09 березня 2011
року.

Зобов'язано Державне підприємство
«Південна залізниця» скласти акт про
нещасний випадок відносно ОСОБА_3, що
мав місце 26 січня 2011 року о 15.00 год. у
Відокремленому підрозділі «Вагонне
депо Основа» Державного підприємства
«Південна залізниця», пов'язаний з
виробництвом, за формою Н-1.

Рішенням Апеляційного суду Сумської
області від 07 лютого 2013 року рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 15
листопада 2012 року скасовано в частині
вирішення вимог щодо визнання
недійсним акту про нещасний випадок
невиробничого характеру за формою НТ
та відмовлено в задоволенні цих вимог.
В іншій частині рішення суду залишено
без змін.

Згідно направлення від 13 січня 2012 року
була видана медична довідка про
непридатність позивача працювати за
професією слюсаря з ремонту рухомого
складу на ПТО.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року N 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів", у справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясовувати, у чому конкретно
проявилося порушення, що стало
приводом до звільнення, чи могло воно
бути підставою для розірвання
трудового договору за пп. 3, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40
КЗпП України.

Наказ №193/ос від 11 вересня 2012 року про
звільнення ОСОБА_3 з роботи не містить
обґрунтування, допущеного позивачем
порушення, а саме: в чому конкретно
проявилось порушення трудової
дисципліни, яке було підставою для
звільнення; за який період роботи
допущено це порушення; обставини, за
яких вчинено проступок; які докази, з їх
оцінкою та зазначенням, підтверджують
скоєння порушення; яким чином
визначався ступінь тяжкості вчиненого
(з врахуванням попередньої роботи
працівника), чи враховувалася можлива
заподіяна шкода і чи мало місце її
спричинення.

Крім того, дисциплінарне стягнення
було застосовано до позивача пізніше
шести місяців з дня вчинення проступку,
чим порушено вимоги ст.148 КЗпП України.

Отже, за встановлених фактичних
обставин та вимог чинного
законодавства про працю суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо невідповідності
оскаржуваного наказу вимогам закону та
застосування до позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення за межами строків
встановлених ст.148 КЗпП України.

Оскільки з часу вчинення проступку (03
лютого 2012 року) до дня видання наказу (11
вересня 2012 року) минуло більше семи
місяців.

Крім того, суд першої інстанції
підставно дійшов висновку щодо
пропуску позивачем з поважних причин
строків звернення до суду за захистом
свого порушеного права.

Доводи апеляційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують та не
дають підстав для зміни чи скасування
рішення суду у цій частині.

Що ж стосується оскаржуваного рішення
у частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з 03
лютого 2012 року по 13 березня 2014 року,
тобто за два роки один місяць і 8 днів,
то висновки суду в цій частині не
ґрунтуються на законі та у
відповідності до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК
України рішення суду у цій частині
підлягає зміні.

Так, відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Як убачається з матеріалів справи
позовна заява позивача перебувала на
розгляді у суді першої інстанції з 10
грудня 2013 року по 13 березня 2014 року.

Отже, за встановлених обставин щодо
розгляду у суді справи не більше одного
року повинні застосовуватись
положення ч.2 ст.235 КЗпП України про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, у разі звільнення
працівника без законної підстави, у
даному випадку лише за один рік, тобто
за 12 місяців.

Згідно довідки наданої відповідачем
(№14 від 17 лютого 2014 року)
середньомісячна заробітна плата
позивача складає 2134 грн. 76 коп.

Отже, на користь позивача підлягає
стягненню середній заробіток за час
вимушеного прогулу за 12 місяців у сумі
25617 грн. 17 коп.

Враховуючи вищезазначене та
відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України
підлягає і зміні рішення суду у частині
стягнення з відповідача судового збору
в дохід держави в сумі 256 грн. 17 коп., а не
539 грн. 30 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л
а:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Південна залізниця»
задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 13 березня 2014 року у
даній справі у частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та судових витрат змінити.

Стягнути з Державного підприємства
«Південна залізниця» на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 25617 грн. 12
коп., з утриманням з цієї суми
встановлених законом податків і
зборів.

Стягнути з Державного підприємства
«Південна залізниця» на користь
держави 256 грн. 17 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін

Рішення набрало законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -