Справа № 463/1511/13
Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/624/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.

за секретаря
Данилик І.І.,

за участю
представника апелянта - Тетенко В.В.,

представника відповідача - Гевяка П.І.,

ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном, правонаступником
якого є Міністерство промислової
політики України на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 17 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Державного підприємства
«Львівський
дослідно-експериментальний завод
технологічного обладнання»,
Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном, треті особи:
Управління пенсійного фонду в
Личаківському районі м. Львова, ОСОБА_6
про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 17 жовтня 2013 року
вищезазначений позов задоволено.

Суд визнав незаконним та скасував
наказ Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном від 23.04.2013 року № 21-Д
«Про звільнення ОСОБА_4.».

Суд також визнав незаконним та
скасував наказ Державного агентства
України з управління державними
корпоративними правами та майном від
16.09.2013 року №54-Д «Про внесення змін до
наказу від 23.04.2013 року №21-Д».

Суд поновив ОСОБА_4 на посаді директора
Державного підприємства «Львівський
дослідно-експериментальний завод
технологічного обладнання» та
допустив до негайного виконання
рішення суду в цій частині.

Рішення суду оскаржило Державне
агентство України з управління
державними корпоративними правами та
майном, правонаступником якого на час
розгляду справи апеляційним судом є
Міністерство промислової політики
України.

Апелянт посилається на те, що рішення
суду ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, судом першої
інстанції неповно з'ясовано всі
обставини справи, надана помилкова
оцінка доказам у справі.

Апелянт зазначає, що позивач не надав
жодного законного аргументу на
спростування порушень, які чітко
зазначені в наказі про його звільнення.

Апелянт стверджує, що без належної
оцінки районного суду залишилися всі
докази, подані представником
Агентства.

Апелянт зазначає, що ним надані всі
докази на підтвердження того, що під
час перебування позивача на посаді
директора Державного підприємства
«Львівський
дослідно-експериментальний завод
технологічного обладнання» діяльність
цього підприємства відбувалась з
численними порушеннями законодавства,
Статуту, що, безумовно, пов'язано з
порушенням директором ОСОБА_4 вимог
контракту, однак, суд першої інстанції
надані докази не взяв до уваги.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
відповідно до ст.303 ЦПК України
законність та обґрунтованість
оскарженого рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
доходить висновку, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що
03.02.2009 року між Міністерством
промислової політики України та
позивачем був укладений контракт № 3-6,
відповідно до якого позивача
призначено на посаду директора
Державного підприємства «Львівський
дослідно-експертиментальний завод
технологічного обладнання» на термін з
03.02.2009 року по 02.02.2014 року. Наказом
Державного агенства України з
управління державними корпоративними
правами та майном від 23.04.2013 року № 21-Д
позивача звільнено з посади директора
підприємства за невиконання умов
контракту ( підпункти «б»,»д» п.26)
відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України.
Підставою звільнення був лист
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м.Львова від
20.03.2013 року № 423004.34 та доповідна записка
Департаменту взаємодії з
підприємствами базових галузей.

Відповідно до підпунктів «б» та
«д» пункту 26 контракту, керівник може
бути звільнений з посади, а контракт
розірваний з ініціативи органу
управління майном, у тому числі, за
пропозицією місцевого органу
державної виконавчої влади, до
закінчення терміну його дії у разі
одноразового грубого порушення
керівником законодавства чи
обов'язків, передбачених контрактом, в
результаті чого для підприємства
настали значні негативні наслідки
(понесено збитки, виплачено штрафи,
тощо), а також у разі невиконання
підприємством зобов'язань перед
бюджетом та Пенсійним фондом щодо
сплати податків та обов'язкових
платежів та невиконання підприємством
зобов'язань щодо виплати заробітної
плати працівникам чи недотримання
графіка погашення заборгованості із
заробітної плати.

Згідно з п.8 ст.36 КЗпП України, підставою
припинення трудового договору є
підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до п.13 роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», вирішуючи позови про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за п.8 ст.36 КЗпП України, суди повинні
мати на увазі, що на підставі цієї
норми припиняється трудовий договір
за наявності умов, визначених
сторонами в контракті для його
розірвання.

Як вбачається із наказу про
звільнення позивача з посади за п.8 ст.36
КЗпП України та розірвання дії
контракту, укладеного з ним 03.02.2009 року,
відповідач, як на підставу звільнення
посилався на лист Управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м.Львова від
20.03.2013 року, доповідну записку
Департаменту взаємодії з
підприємствами базових галузей та
результати проведеного аудиту за
період з 01.01.2011 року по 01.04.2013 року,
зокрема, незастосування при формуванні
собівартості продукції Методичних
рекомендацій, затверджених наказом
Міністерства промислової політики від
09.07.2007 року, Закону України «Про
державну статистику» та іншого діючого
законодавства, що призвело до
недоотримання підприємством коштів на
загальну суму 1,7 млн.грн.. Крім того, в
порушення вимог трудового
законодавства у 2011-2012 роках при
наявності заборгованості із виплати
заробітної плати проведено
непершочергові витрати на загальну
суму 1,074 млн.грн.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення позивача та про
поновлення його на займаній посаді, суд
дійшов правильного висновку про
відсутність достатніх умов, визначених
сторонами в підпунктах «б» та «д»
пункту 26 контракту для його
розірвання.

Так, матеріалами справи безспірно
встановлено, що борг підприємства
перед Пенсійним фондом України в
Личаківському районі м.Львова виник з
незалежних від позивача причин,
оскільки банківські рахунки
підприємства були заблоковані
постановами державної виконавчої
служби про арешт коштів боржника. Це
також підтверджується постановою
Львівського окружного
адміністративного суду від 13.03.2012 року,
листами на адресу Державного агенства
України з управління державними
корпоративними правами та майном,
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м.Львова та
начальника ВДВС Личаківського району
Львівського МУЮ, листом першого
заступника Голови Агенства держмайна
України на адресу Голови державної
виконавчої служби України від 13.07.2012
року та іншими письмовими доказами,
наявними в матеріалах справи.

Посилання відповідача, як на підставу
звільнення позивача з роботи за п.8 ст.36
КЗпП України на результати аудиту за
період з 01.01.2011 року по 01.04.2013 року, суд
обґрунтовано не прийняв до уваги,
оскільки встановив, що на час
звільнення позивача аудиторський звіт
був відсутній, а надання проекту такого
звіту для погодження і ознайомлення
мало місце 26.04.2013 року, тобто вже після
звільнення позивача та розірвання з
ним контракту (а.с.182,183,184 том 1). Крім
того, як вбачається із наявних
повідомлень Управління пенсійного
фонду України в Личаківському районі
м.Львова від 18.09.2013 року та ДПІ у
Личаківському районі м.Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області від
17.09.2013 року ( а.с.215,216 том 1) за період з
23.04.2013 року, тобто часу звільнення
позивача і до вересня 2013 року
заборгованість підприємства перед
цими службами значно зросла.

За таких обставин, суд, оцінивши надані
сторонами докази в їх сукупності
дійшов правильного висновку про
відсутність правових підстав для
звільнення позивача за п.8 ст.36 КЗпП
України і розірвання з ним контракту та
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги.

Рішення суду відповідає матеріалам
справи, доказам та вимогам
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, підстав
для його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
агентства України з управління
державними корпоративними правами та
майном, правонаступником якого є
Міністерство промислової політики
України відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 17 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.