Ухвала

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова
М.В., Касьяна О.П.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - відділ державної
виконавчої служби Маловисківського
районного управління юстиції
Кіровоградської області, про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від
23 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з указаним позовом, у якому
просила стягнути на свою користь з
ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати
аліментів у сумі 29 628 грн 50 коп.,
починаючи з жовтня 2010 року до листопада
2013 року. Свій позов ОСОБА_3
обґрунтовувала тим, що рішенням
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 26
листопада 2010 року відповідача визнано
батьком їхньої спільної дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, крім того, цим рішенням з
відповідача стягнуто аліменти на
утримання дочки у розмірі 250 грн
щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2010 року
і до досягнення дитиною повноліття. На
підставі указаного рішення видано
виконавчий лист, який знаходиться на
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Маловисківського
районного управління юстиції
Кіровоградської області (далі - ВДВС
Маловисківського РУЮ Кіровоградської
області). У зв'язку з тим, що відповідач
ухиляється від сплати аліментів,
утворилася заборгованість, яка
відповідно до розрахунку державного
виконавця станом на 01 листопада 2013 року
складає 4 447 грн. Таким чином, розмір
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів за період з жовтня 2010 року до
листопада 2013 року становить 29 628 грн 50
коп.

Рішенням Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 20
січня 2014 року позов задоволено в
повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 23 квітня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 3 тис. грн неустойки за
прострочення сплати аліментів.
Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням апеляційним судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо
змісту, рішення апеляційного суду
повинно мати: мотивувальну частину із
зазначенням мотивів зміни рішення,
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення;
встановлених судом першої інстанції
обставин, а також обставин,
встановлених апеляційним судом, і
визначених відповідно до них
правовідносин; назви, статті закону, на
підставі якого вирішено справу;
резолютивну частину із зазначенням
висновку апеляційного суду про зміну
чи скасування рішення, задоволення
позову або відмову в позові повністю чи
частково; висновку апеляційного суду
по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається апеляційним судом за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Таким чином, у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який має право
на дослідження нових доказів і
переоцінку доказів.

Проте рішення апеляційного суду
зазначеним нормам не відповідає,
виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з доведеності
позову, зокрема, доведеності вини
відповідача у простроченні сплати
аліментів та, виходячи з цього,
наявності підстав, передбачених
ст. 196 СК України, для стягнення з
відповідача неустойки за прострочення
сплати аліментів (а. с. 49-51).

При цьому суд виходив з того, що
стороною відповідача не надано жодного
доказу на підтвердження наявності
передбачених ст. 196 СК України підстав
для звільнення відповідача як платника
аліментів від передбаченої цією нормою
відповідальності (сплати неустойки).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи нове рішення про
часткове задоволення позову,
апеляційний суд виходив з наявності
підстав, передбачених ч. 2 ст. 196 СК
України, для зменшення розміру
неустойки, при цьому врахував, що
відповідач має на утриманні дочку, яка
навчається у Лубенському медичному
училищі на контрактній основі
(а. с. 130); відповідач має хронічні
захворювання згідно з висновком
медичного діагностичного центру (а. с.
131); у відповідача немає у власності
земельної ділянки та постійної роботи
(а. с. 127, 133-134).

Ухвалюючи рішення у справі,
апеляційний суд в основу обґрунтування
рішення поклав докази, які надані
відповідачем до суду апеляційної
інстанції, проте залишив поза увагою
вимоги ч. 2 ст. 303 ЦПК України, згідно з
якою апеляційний суд досліджує докази,
які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Однак на порушення вищезазначеного
апеляційний суд не з'ясував та у
рішенні не зазначив, чи були указані
докази досліджені судом першої
інстанції з порушенням встановленого
порядку або в їх дослідженні було
неправомірно відмовлено, чи є це нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами та якими саме.

Ураховуючи, що судом апеляційної
інстанції порушено норми
процесуального права, що унеможливлює
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, тому колегія суддів
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а ухвалене у справі рішення
апеляційного суду - скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених частиною третьою
статті 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 23 квітня
2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

О.В. Ступак

С.П. Штелик