У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
«Компанія «Бізнесторгінвест» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: комунальне
підприємство «Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації», товариство
з обмеженою відповідальністю
«Виробничо-торгівельна фірма «ЛТД»,
про визнання договору недійсним,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, за касаційною
скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах
товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Бізнесторгінвест», на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 07 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Вінницької області
від 02 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Бізнесторгінвест» (далі по тексту -
ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи: комунальне
підприємство «Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації», товариство
з обмеженою відповідальністю
«Виробничо-торгівельна фірма «ДЛД»
(далі по тексту - ТОВ ВТФ «ЛТД»), про
визнання договору недійсним,
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим,
що 24 квітня 2009 року був укладений
договір купівлі-продажу, згідно умов
якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купив 1/50
частку торговельного комплексу та
офісу, що розташовані по АДРЕСА_1

ОСОБА_4 володіла на праві власності
проданою нерухомістю на підставі
рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 17 жовтня 2008 року. Дане
рішення суду першої інстанції було
скасоване рішенням апеляційного суду
Вінницької області від 22 лютого 2012
року.

Позивач вважає, що вказане нерухоме
майно належить йому відповідно до
положень ст. 876 ЦК України, оскільки
саме він виступав замовником
будівельних робіт зі зведення спірної
будівлі, що підтверджується договором
підряду від 20 вересня 2006 року,
укладеного між ним та ТОВ ВТФ «ДЛД» та
ТОВ «НБК», а тому ОСОБА_4 на момент
укладення оспорюваного договору
купівлі-продажу не була законним
власником проданого ОСОБА_3 нерухомого
майна, а тому звернулось до суду з
вказаним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 07 жовтня 2013
року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 02 грудня 2013 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в
інтересах ТОВ «Компанія
«Бізнесторгінвест» просить скасувати
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 07 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 02 грудня 2013 року та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про
відмову в задоволенні позову ТОВ
«Компанія «Бізнесторгінвест», суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що ОСОБА_3 є
добросовісним набувачем 1/50 частки
торговельного комплексу та офісу по
АДРЕСА_1 так як вказане майно придбане
ним за відплатним договором
купівлі-продажу від 24 квітня 2009 року на
законних підставах, а ТОВ «Компанія
«Бізнесторгінвест» не було і не є
власником спірного нерухомого майна і
тому обраний позивачем спосіб захисту
у вигляді вимоги про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
частки цього нерухомого майна та
витребування його з чужого незаконного
володіння не відповідає вимогам ст.ст.
16, 852 ЦК України.

Проте погодитися з висновками
судів не можна з таких підстав.

Судами попередніх
інстанцій встановлено, що рішенням
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 17 жовтня 2008 року за ОСОБА_4 було
визнано право власності на
торгівельний комплекс по АДРЕСА_1, що
складається з літери «А», загальною
площею, 1162,5 кв. м.

У період чинності рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 17
жовтня 2008 року, а саме 24 квітня 2009 року,
ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купив 1/50
частку торговельного комплексу офісу
по АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 22 лютого 2012 року рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 17 жовтня 2008 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким відмовлено
в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання
права власності на торговельний
комплекс та офіс по АДРЕСА_1 загальною
площею 1162,5 кв.м.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном
як особливим об'єктом вважаються
окрема річ, сукупність речей, а також
майнові права та обов'язки. Майнові
права є неспоживною річчю. Майнові
права визнаються речовими правами.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Із договору № 20/09 - 001 від 20 вересня 2006
року, укладеного між ТОВ ВТФ «ДЛД»
(генеральний підрядник), ТОВ «Компанія
«Бізнесторгінвест» (замовник) та ТОВ
«НБК» (субпідрядник) вбачається, що
його предметом є будівництво
торговельно-офісного центру на АДРЕСА_1
відповідно до проектно-кошторисної
документації.

Згідно із указаним договором
генеральний підрядник зобов'язується
зокрема, забезпечити отримання дозволу
на виготовлення проекту та відведення
земельної ділянки під будівництво
об'єкту, надати замовнику документи, що
підтверджують її статус, своїми та
залученими силами субпідрядних
організацій виконати всі роботи у
обсягах передбачених календарним
планом, і здати роботи у відповідності
з проектною документацією,
будівельними нормами та правилами,
забезпечити юридичне супроводження
будівництва об'єкта і по закінченню
будівництва надати замовнику або іншим
особам за її поданням, необхідні
документи для подальшого оформлення
права власності на відповідні частини
об'єкту; замовник зобов'язується
зокрема, сплатити генеральному
підряднику вартість послуг та витрат з
виконання нею зобов'язань згідно
договору, по закінченню будівництва
прийняти об'єкт від генерального
підрядника за актом і забезпечити його
заселення та експлуатацію.

Із платіжних доручень, довідок про
вартість виконаних підрядних робіт,
актів приймання виконання підрядних
робіт випливає, що ТОВ «Компанія
«Бізнесторгінвест» (замовник) виконав
своє грошове зобов'язання за договором
будівельного підряду, повністю
сплативши вартість об'єкта будівництва
(100 % передоплату), тобто вчинив дії,
спрямовані на виникнення юридичних
фактів, необхідних і достатніх для
отримання права вимоги переходу права
власності на об'єкт будівництва або
набуття майнових прав на цей об'єкт, а
тому укладений 24 квітня 2009 року договір
купівлі-продажу між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 порушує його майнові права щодо
спірної будівлі.

З огляду на викладене, договір
купівлі-продажу, укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 порушує майнові права
ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест», а
тому останнє має право звертатися до
суду про визнання цього договору
недійсним.

Дана правова позиція узгоджується з
правовими висновками викладеними в
постанові Верховного Суду України від
03 квітня 2013 року та від 15 травня 2013 року,
які прийняті за наслідками розгляду
заяв про перегляд судових рішень з
мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, які
відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковими для всіх судів України.

За таких обставин, вирішуючи даний спір
в частині позовних вимог про визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
суд першої інстанції у порушення вимог
ст.ст. 212-214, 316 ЦПК України на зазначені
положення закону уваги не звернув та
належним чином не перевірив, чи порушує
договір купівлі-продажу від 24 квітня 2009
року майнові права ТОВ «Компанія
«Бізнесторгівест» на спірну будівлю, а
також не перевірив умов договору,
укладеного між ТОВ «Компанія
«Бізнесторгівест» та ТОВ ВТФ «ДЛД»,
предметом якого було будівництво
торгівельно-офісного центру по
АДРЕСА_1, тобто в повній мірі не з`ясував
фактичні обставини справи.

Переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, апеляційний суд в порушення
вимог ст. 303 ЦПК України на зазначені
положення закону та обставини справи
уваги не звернув , не перевірив доводів
апеляційної скарги, та у межах своїх
повноважень, не усунув допущених
місцевим судом недоліків.

За викладених обставин ухвалені у
справі судові рішення в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, який повинен
урахувати наведене й залежно від
установленого вирішити спір.

Що стосується позовних вимог про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, то колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої та апеляційної інстанцій щодо
відмови в задоволенні позовних вимог в
цій частині, оскільки відповідно до
вимог ст. 388 ЦК України лише власник має
витребувати це майно від набувача, а
ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» не є
власником спірного майна.

Таким чином, рішення суду першої та
апеляційної інстанції в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про витребування майна з чужого
незаконного володіння, ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
касаційної скарги висновків суду не
спростовують, що відповідно до ст. 337
ЦПК України є підставою для відхилення
касаційної скарги і залишення рішення
суду в цій частині без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 341, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в
інтересах товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Бізнесторгінвест» задовольнити
частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 07 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 02 грудня 2013
року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про витребування майна
з чужого незаконного володіння
залишити без змін.

Рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 07
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 02 грудня
2013 року, в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухала оскарженню не підлягає.

Головуючий :
В.О. Кузнєцов

Судді : Т.Л.
Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

Д.О. Остапчук