АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5646/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Казак С. Ю. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Міського
комунального підприємства
«Дніпропетровський електротранспорт»
на заочне рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
15 квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Міського комунального
підприємства «Дніпропетровський
електротранспорт» про визнання дій
незаконними та поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом та
просив ухвалити рішення, яким визнати
незаконними дії відповідача щодо його
безпідставного звільнення, поновити
його на роботі, стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
стягнути з відповідача на користь у
рахунок відшкодування моральної шкоди
30000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що в квітні 1997 року
був прийнятий на посаду ревізора
відділу безпеки руху Міського
державного комунального підприємства
«Дніпропетровський електротранспорт».
В жовтні 2003 року був переведений на
посаду ревізора відділу безпеки руху
МКП «Дніпропетровський
електротранспорт». В серпні 2013 року з
причин загального захворювання йому
було встановлено ІІІ групу
інвалідності та визначено характер та
умови праці. В зв'язку з цим, він
звернувся до керівництва відповідача з
заявою про встановлення йому
додаткової перерви на протязі робочої
зміни, тривалістю в одну годину.
Вказану заяву відповідачем було
проігноровано та останній звернувся до
Кіровської міжрайонної МСЕК щодо
надання роз'яснень про можливість його
подальшої роботи на посаді. В наданій
відповіді Кіровської міжрайонної МСЕК
було зазначено, що він не може
виконувати свої обов'язки в повному
обсязі та потребує зменшення її об'єму.

Наказом відповідача від 11.11.2013 року №643
його було відсторонено від роботи до
з'ясування подальшого
працевлаштування. 14.11.2013 року позивача
було запрошено на засідання
профспілкового комітету, під час якого
його було ознайомлено із вакантними
посадами на підприємстві станом на
14.11.2013 року. Ознайомившись з останніми ,
позивач подав заяву із прохання
перевести його на посаду інженера з
цивільної оборони штабу цивільної
оборони Міського комунального
підприємства «Дніпропетровський
електротранспорт» з 14.11.2013 року на час
перебування працівника у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку. Проте, в протоколі
засідання профспілкового комітету
було зазначено, що він виявив бажання
продовжити роботу на підприємстві на
посаді майстра з ремонту рухомого
складу та в зв'язку із відсутністю
вакансій на вказану посаду, від інших
вакантних посад відмовився. За
наслідками розгляду профспілковим
комітетом було надано згоду на його
звільнення за п.2 ст.40 КЗпПУ та 18.11.2013
року відповідачем було видано наказ
про звільнення позивача на підставі п.2
ст.40 КЗпПУ.

Заочним рішенням Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
15 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково. Поновлено ОСОБА_2
на посаді ревізора відділу безпеки
руху МКП «Дніпропетровський
електротранспорт». Стягнено з МКП
«Дніпропетровський електротранспорт»
на користь ОСОБА_2 середній заробіток
за час вимушеного прогулу за період з 18
листопада 2013 року по 15 квітня 2014 року в
сумі 9781 грн. 85 коп. Стягнено з МКП
«Дніпропетровський електротранспорт»
на користь ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

В апеляційній скарзі МКП
«Дніпропетровський електротранспорт»
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і , щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи, що з
01.10.2003 року позивач за переводом
працював на посаді ревізора відділу
безпеки руху в Міському комунальному
підприємстві «Дніпропетровський
електротранспорт» ( ар. сп. 15).

Згідно довідки Кіровської МСЕК від 08
серпня 2013 року позивачу з 07 серпня 2013
року було встановлено ІІІ групу
інвалідності за загальним
захворюванням строком до 01 вересня 2014
року. Відповідно до висновків про умови
та характери праці у довідці зазначено
про можливість працювати ревізором з
неповним робочим тижнем. Протипоказана
важка фізична праця ( ар. сп. 16 , 17-20).

Наказом № 643 від 11 листопада 2013 року
позивача було відсторонено від роботи
до з'ясування подальшого
працевлаштування ( ар. сп.24).

14 листопада 2013 року позивача було
запрошено на засідання профспілкового
комітету (ар. сп. 25), де запропоновано
вакантні посади ( ар. сп. 27) та, в зв'язку
з тим, що ОСОБА_2 виявив бажання
продовжити роботу на посаді майстра з
ремонту рухомого складу, вакансія на
яку відсутня, від інших вакансій
відмовився, профспілковим комітетом
було надано згоду адміністрації
відповідача на звільнення ОСОБА_2 на
підставі п.2 ст.40 КЗпПУ ( ар. сп. 29).

Наказом відповідача №0234 від 18.11.2013 року
позивача було звільнено з займаної
посади на підставі п.2 ст.40 КЗпПУ за
станом здоров'я, який перешкоджає
продовженню даної роботи ( ар. сп.30).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
звільнення позивача з підстав,
передбачених п.2 ст.40 КЗпП України
проведено всупереч вимогам трудового
законодавства.

Так , відповідно до вимог п. 2 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір укладений на
невизначений строк, а також строковий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» (зі
змінами та доповненнями) при розгляді
справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП
України суд може визнати правильним
припинення трудового договору в тому
разі, якщо встановить, що воно
проведено на підставі фактичних даних,
які підтверджують, що внаслідок
недостатньої кваліфікації або стану
здоров'я (стійкого зниження
працездатності) працівник не може
належно виконувати покладених на нього
трудових обов'язків чи їх виконання
протипоказано за станом здоров'я або
небезпечне для членів трудового
колективу чи громадян, яких він
обслуговує, і неможливо перевести, за
його згодою, на іншу роботу.

Згідно з підстав ч.2 ст. 40 КЗпП України
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Окрім того , статтею 56 КЗпПУ
передбачено, що за угодою між
працівником і власником або
уповноваженим ним органом може
встановлюватись як при прийнятті на
роботу, так і згодом неповний робочий
день або неповний робочий тиждень.

Статтею 170 КЗпП України встановлено, що
працівників, які потребують за станом
здоров'я надання легшої роботи, власник
або уповноважений ним орган повинен
перевести, за їх згодою, на таку роботу
у відповідності з медичним висновком
тимчасово або без обмеження строку. Суд
правильно посилався на положення
закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» , який
визначає основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні ,
згідно положень ст.17 якого відмова в
укладенні трудового договору або в
просуванні по службі, звільнення за
ініціативою адміністрації,
переведення інваліда на іншу роботу
без його згоди з мотивів інвалідності
не допускається, за винятком випадків,
коли за висновком медико-соціальної
експертизи стан його здоров'я
перешкоджає виконанню професійних
обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці
праці інших осіб, або продовження
трудової діяльності чи зміна її
характеру та обсягу загрожує
погіршенню здоров'я інвалідів.

Як вбачається з довідки до акта огляду
МСЕК від 10.08.2013 року у висновку про
умови та характер праці позивач може
виконувати обов»язки ревізора , але з
неповним робочим тижнем та йому
протипоказана важка фізична праця та
предписаний темп роботи (ар. сп. 16 , 17-20).

Однак , відповідачем не було вирішено
питання про встановлення неповного
робочого дня або неповного робочого
тижня , або надання додаткової перерви
протягом робочої зміни , як зазначив
позивач у заяві від 12.08.2013 року ( ар. сп.
21).

Замість передбачених законодавством
дій , відповідач 11.11.2013 року відсторонив
позивача від роботи без наявних ,
передбачених законом підстав.

Судом першої інстанції правильно
зазначено на те , що відповідно до
положень ст.46 КЗпПУ відсторонення
працівників від роботи власником або
уповноваженим ним органом
допускається у разі: появи на роботі в
нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння;
відмови або ухилення від обов'язкових
медичних оглядів, навчання,
інструктажу і перевірки знань з
охорони праці та протипожежної
охорони; в інших випадках, передбачених
законодавством.

Доводи апеляційної скарги і , зокрема ,
твердження в судовому засіданні
апеляційної інстанції представника
відповідача про те , що позивач з
вищевказаною заявою до адміністрації
відповідача не звертався, оскільки на
ній не має підтвердження реєстрації
вхідної кореспонденції , і взагалі не
ставив питання про особливий графік
роботи , визнати обгрунтованими не
можна. Таким твердженням суперечить
звернення відповідача вже 13.08.2013 року
до МСЕК за роз»ясненнями щодо
можливості виконувати позивачем
обов»язки ревізора ( ар. сп. 22) ,
відповідь на яке була отримана 03.09.2103
року ( ар. сп. 23) де зазначено на те , що
позивач може виконувати свої обов»язки
, але не в повному об»ємі.

Не можна визнати обґрунтованими і
доводи апелянта про те , що позивач
відмовився від запропонованих йому
вакантних місць , про що ніби то
свідчить п.5 протоколу №46 засідання
профспілкового комітету Міського
комунального підприємства
«Дніпропетровський електротранспорт»
від 14.11.2013 року ( ар. сп. 29).

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 ,
датованої 13.11.2013 року ( ар. сп. 28) , він
виявив бажання продовжити роботу на
посаді інженера по цивільній обороні
на час відсутності основного
працівника. Інші можливості
працевлаштування позивача не
розглядались під приводом того , що
позивач виявив бажання працювати
майстром з ремонту рухомого складу,
вакансія на яку відсутня, а від інших
вакансій відмовився , в зв'язку з чим,
профспілковим комітетом було надано
згоду адміністрації відповідача на
звільнення ОСОБА_2 на підставі п.2 ст.40
КЗпПУ.

Разом з тим, позивач стверджував , що
вище вказані висновки не відповідають
дійсності та від запропонованих
вакантних посад він не відмовлявся.

Виходячи з вище наведеного , судом
першої інстанції правильно прийнято
рішення в частині поновлення позивач
на роботі.

Згідно зі ст.235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу.

Поновлюючи позивача на роботі ,суд
першої інстанції правильно стягнув з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 18 листопада 2013 року по 15
квітня 2014 року в сумі 9781 грн. 85 коп.

Доводи апеляційної скарги про те , що
дії відповідача при відстороненні та
звільненні позивача були
обґрунтованими та законними , що ніби
то підтверджено постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року ( ар. сп. 78-80) визнати
обґрунтованими не можна , оскільки дана
постанова не була досліджена судом
першої інстанції , а надана лише до
апеляційної скарги.

Окрім того , предметом дослідження
вищевказаного суду були п.п.2 , 3, 4
припису № 04-01-18/37-26 від 27.01.2014 року ,
якими було приписано відповідачу по
даній справі виконати вимоги
трудового законодавства , щодо ОСОБА_2
Однак , як вбачається з тексту даної
постанови , суд ухвалюючи рішення про
скасування припису виходив із того , що
ОСОБА_2 не були оскаржені накази по
підприємству про його відсторонення
від роботи , а в наступному і звільнення
, а на час ухвалення даної постанови
він не знаходився з відповідачем у
трудових відносинах , хоча з 11 березня
2014 року дана справа розглядалась вже
Кіровським районним судом м.
Дніпропетровська , а свою не згоду з
відстороненням та звільненням позивач
вже виклав у заяві до Територіальної
державної інспекції по питанням праці
в Дніпропетровській області від 21.11.2013
року ( ар. сп.31-32)

Решта доводів апеляційної скарги були
предметом дослідження у суді , на
правильність висновків суду вони не
впливають.

Виходячи з вищенаведеного колегія
суддів вважає , що апеляційну скаргу
слід відхилити як безпідставну, а
рішення суду як таке , що відповідає
вимогам закону - залишити без змін.

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК України ,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Міського
комунального підприємства
«Дніпропетровський електротранспорт»
відхилити.

Заочне рішення Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 15 квітня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання до
цього суду касаційної скарги.

Судді