У х в а л а

іменем україни

9 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Колодійчука
В.М.,

суддів: Коротуна В.М.,

Кафідової О.В.,

Попович О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Продекс» про
стягнення грошових коштів, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 05 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, обгрунтовуючи
вимоги тим, що 20 січня 2005 року між ним та
ОСОБА_5 було укладено договір позики,
відповідно до якого він передав ОСОБА_5
грошові кошти у розмірі 300 000 грн, які
ОСОБА_5 зобов'язувався повернути через
два роки (в березні 2007 року).

В зазначений строк ОСОБА_5 гроші не
повернув.

Позивач, уточнивши позовні вимоги,
просив стягнути з ОСОБА_5 борг в сумі
723567 грн з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та 3 % річних у розмірі 37242
грн., а всього 760809 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Ухвалою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 березня 2010 року у зв'язку зі
смертю відповідача ОСОБА_5, до участі у
розгляді справи було залучено його
правонаступника ОСОБА_4

Заочним рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 07 вересня 2010 року, позов було
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 в рахунок погашення
боргу за договором позики 225000 грн
основного боргу, 149998 грн інфляційних
збитків, 21032 грн - 3 % річних. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.
В іншій частині позову було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 05 лютого 2014 року,
рішення суду першої інстанції було
скасовано та у справі ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову було
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив із наявності підстав для
задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що позивачем пропущено строк звернення
до суду з позовом до спадкоємців.

З такими висновками судів погодитись
не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 20 січня 2005 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було
укладено договір позики, відповідно до
якого він передав ОСОБА_5 грошові кошти
у розмірі 300 000 грн, які ОСОБА_5
зобов'язувався повернути через два
роки (в березні 2007 року).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Ухвалою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 березня 2010 року у зв'язку зі
смертю відповідача ОСОБА_5, до участі у
розгляді справи було залучено його
правонаступника ОСОБА_4

Згідно з ст. 1220 ЦК України часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини,
спадщина належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК
України кредиторові спадкодавця
належить протягом шести місяців від
дня, коли він дізнався або міг
дізнатися про відкриття спадщини,
пред'явити свої вимоги щодо
спадкоємців, які прийняли спадщину
незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не
міг знати про відкриття спадщини, він
має право пред'явити свої вимоги до
спадкодавців, які прийняли спадщину
протягом одного року від настання
строку вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України
кредитор спадкодавця, який не пред'явив
вимоги до спадкоємців, що прийняли
спадщину, у строки, встановлені
частинами другою і третьою цієї статті,
позбавляється права вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України
визначено, що доказування (а, отже, і
рішення суду) не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що з
позовною заявою позивач ОСОБА_3
звернувся до відповідача ОСОБА_5 у
вересні 2009 року.

У жовтні 2009 року позивач уточнив
позовні вимоги.

23 грудня 2009 року позивач звернувся до
суду з заявою про залучення до участі у
розгляді справи правонаступника,
зазначаючи, що йому стало відомо про
смерть ОСОБА_5 вже після подачі
позовної заяви.

Вирішуючи справу, суд апеляційної
інстанції дійшов помилкового висновку
про те, що позивачем пропущено,
встановлений ст. 1281 ЦК України строк,
оскільки виходячи зі змісту зазначеної
норми кредитору належить право
пред'явити свої вимоги до спадкоємців
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини.

При цьому, вирішуючи справу, суд
апеляційної інстанції не надав
належної оцінки тому, що саме на
підставі заяви ОСОБА_3 від 23 грудня 2009
року ухвалою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 березня 2010 року у зв'язку зі
смертю відповідача ОСОБА_5 до участі у
розгляді справи було залучено його
правонаступника ОСОБА_4

Не може залишатися в силі також і
рішення суду першої інстанції,
оскільки суд першої інстанції не
врахував того, що спадкоємці несуть
зобов'язання погасити нараховані
відсотки тільки в тому випадку, якщо
вони нараховані позичальникові за
життя, нараховані зобов'язання після
смерті позичальника, фактично не
пов'язані з особою позичальника і не
можуть присуджуватися до сплати
спадкоємцями.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 07 вересня 2010 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 05 лютого 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М. Колодійчук

Судді:
В.М. Коротун

О.В. Кафідова

О.В. Попович

І.М. Фаловська