Справа № 646 / 9017/ 13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2014 року
місто Харків

Червонозаводський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого - судді ШУЛІКА Ю.В.

при секретарі - Черняк К.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Харкова
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Дочірнього підприємства «Воєнізована
аварійно-рятувальна служба «ЛІКВО»
нафтогазової промисловості»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз Україна» про стягнення
середньої заробітної плати за час
затримки розрахунку,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з даним позовом, який уточним під час
судового розгляду та вказав, що з 09.11.1987
року працював на посаді помічника
командира взводу Дочірнього
підприємства «Воєнізована
аварійно-рятувальна служба «ЛІКВО»
нафтогазової промисловості»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз Україна» та 26.06.2012 року його
було звільнено з роботи у зв»язку із
скороченням штату. В день звільнення
йому не була виплачена передбачена п.
2.10 Колективного договору додаткова
допомога. Рішенням суду від 11.02.2013 року,
яке набрало законної сили, відповідача
було зобов»язано нарахувати та
виплатити йому наведену грошову
допомогу. Оскільки фактично рішення
суду було виконано 10.07.2013 року, позивач
вважає, що відповідач допустив
затримку остаточного розрахунку, тому
просить стягнути на свою користь
середню заробітну плату за час
затримки остаточного розрахунку за
період з 27.06.2012 року по 10.07.2013 року в сумі
53658 грн. 80 коп.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав
позовні вимоги та просив їх
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав та пояснив, що в день
звільнення відповідача з останнім було
проведено повний розрахунок, йому було
виплачено заробітну плату та решту
виплат, які йому належали при
звільненні за скороченням штату,
повернена трудова книжка. Спірна
вихідна допомога, виплата якої не
відбулась в день звільнення, не
передбачена жодною нормою чинного
законодавства України, її розмір та
порядок виплати встановлений тальки
Колективним договором. Невиплата
даної вихідної допомоги сталася не з
вини відповідача, а в наслідок
об'єктивних причин,а саме, відсутністю
укладених договорів з контрагентами,
скрутний фінансовий стан, тощо. На
підтвердження викладеного вказують ті
обставини, що протягом 2012 року виплата
такої допомоги неодноразово
призупинялась. Крім того, представник
відповідача просить застосувати
строки позовної давності, посилаючись
на те, що позивачем пропущені
передбачені законом строки для
звернення з даним позовом до суду.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, вважає позов таким,
що не підлягає задоволенню.

Під час судового розгляду
встановлено, що з 09.11.1987 року ОСОБА_1
працював на посаді помічника командира
взводу Дочірнього підприємства
«Воєнізована аварійно-рятувальна
служба «ЛІКВО» нафтогазової
промисловості» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
Україна» та 26.06.2012 року його було
звільнено з роботи у зв»язку із
скороченням штату.

В день звільнення позивачу була
виплачена заробітна плата, вихідна
допомога, передбачена при звільнення
за ст. 40 п. 1 КЗпП України, компенсація за
невикористану відпустку, видана
трудова книжка з відповідним записом
про звільнення.

При цьому, в день звільнення
позивачеві не була виплачена
передбачена п. 2.10 Колективного
договору між адміністрацією та
трудовим колективом на 2012-1014 роки
додаткова допомога працівникам
вивільненим у зв»язку з скороченням
численності чи штату працівників
залежно від загального стажу роботи.
Дана допомога була виплачена
позивачеві 10.07.2013 року на підставі
рішення Червонозаводського районного
суду від 11.02.2013 року, яке набрало
чинності 09.04.2013 року.

Викладені обставини сторонами в
судовому засіданні не оспорювались,
тому в порядку ст. 60 ЦПК України, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП
України, при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Статтею
117 цього Кодексу передбачено, що у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органа належних
звільненому працівникові сум у строки
зазначені у ст. 116 даного Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство повинно виплатити
працівникові се

Виходячи з наведеного, суд
доходить висновку про те, що всі суми,
передбачені діючим законодавством
України до виплати позивачеві при
звільненні, були йому виплачені своє
частко, у порядку та строки передбачені
законом.

Додаткова вихідна допомога, на
яку посилається позивач, як не
виплачену йому в день звільнення, не
передбачена будь-якими нормами
діючого законодавства, а регулюються
Колективним договором між
адміністрацією Дочірнього
підприємства «Воєнізована
аварійно-рятувальна служба «ЛІКВО»
нафтогазової промисловості»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз Україна» та трудовим
колективом.

За таких обставин, вимоги ст. 116, 117 КЗпП
України не розповсюджуються на умови
Колективного договору та дані
правовідносини, тому підстав для
задоволення позовних вимог суд не
вбачає.

На підставі ст.ст. 10, 60. 212 ЦПК
України, ст.ст. 116-117 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Дочірнього підприємства «Воєнізована
аварійно-рятувальна служба «ЛІКВО»
нафтогазової промисловості»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз Україна» про стягнення
середньої заробітної плати за час
затримки розрахунку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через районний суд протягом 10 днів
після проголошення, а для осіб які
брали участь у справи, але не були
присутні при оголошенні рішення - у той
же строк з моменту отримання копії
рішення.

СУДДЯ
Ю.В.ШУЛІКА