Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/316/14
Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріКамінській О.Є.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк „Приватбанк" на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2013 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк" до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ПАТ КБ "Приватбанк"
звернулось до суду з вказаним позовом
посилаючись на те, що 11.08.2005 року ОСОБА_5
за договором №SAMDN2006 про відкриття
та обслуговування кредитної карти
кошти, отримав від ПАТ КБ „Приватбанк"
грошові кошти у вигляді кредитного
ліміту, у розмірі 5000 грн., шляхом
зарахування на карту, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 3% на місяць, на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 11.08.2008 року.

П. 1.1 договору від 11.08.2005р. №SAMDN2006
про відкриття картрахунку та
обслуговування кредитної карти
передбачено, що кредит надається на
строк до 11.08.2008р. і позичальник,
відповідно до п. 6.2 договору, повинен
погасити заборгованість за кредитом у
повному обсязі, сплатити нараховані
банком відсотки та комісію не пізніше
дати, зазначеної в п. 1.1 договору.

ПАТ КБ "Приватбанк", посилаючись на
ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умови
договору, просить стягнути з
відповідача заборгованість за
договором в сумі 30650 грн. 23 коп. та
судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 12
вересня 2013 року відмовлено у
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
„Приватбанк" посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду змінити, ухвалити нове, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду дійшла до
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК суд апеляційної
інстанції відхиляє скаргу, якщо
встановлює, що суд першої інстанції
постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи видно, що за
договором №SAMDN2006 про відкриття та
обслуговування кредитної карти від
11.08.2005 року відповідач одержав в Банку
5000 грн. на строк до 11.08.2008 року зі
сплатою 3% на місяць.

За ст. 526 ЦК зобов'язання мають
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Договором кредиту (п. 1.1) визначено, що
позичальник щомісячно сплачує
кредитні кошти та проценти за
користування кредитними грошима (а.с.5).

Таким чином, за умовами ст.1050 ЦК боржник
зобов'язаний сплатити позивачу всі
нараховані і несплачені суми за
умовами договору.

Відмовляючи у задоволенні заявлених
вимог суд першої інстанції дійшов до
висновку, що строк дії споживчого
кредитного договору закінчився 11.08.2008
року, а отже сплинув трирічний строк
для звернення до суду з позовом про
повернення споживчого кредиту (ст.11 п.7
ч.13 Закону України "Про захист прав
споживачів").

Отже суд вважав, що з 12.08.2008 року і
починається перебіг трирічного строку
позовної давності.

В апеляційній скарзі Банк з цього
приводу стверджував, що умовами
Договору визначено, що строк договору
діє до повного виконання відповідачем
своїх кредитних зобов'язань перед
Банком. У цьому зв'язку строк позовної
давності триває і до цього часу.

Позивач звернувся до суду 17.07.2013 року,
тобто після спливу трирічного строку.

Норми ст. 256 Цивільного кодексу України
визначають, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності є підставою
для відмови у позові.

Із Постанови Пленуму ВСУ "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" слідує, що з
огляду на положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
"Про захист прав споживачів", суди мають
виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

За таких обставин судова колегія
вважає, що по справі постановлено
законне і обґрунтоване рішення, тому
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк" відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2013 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: