СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

22 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді
Росік Т.В.

суддів:
Прокопчук Н.О.‚ Мазурик О.Ф.

при секретарі
Мургі М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником на підставі довіреності
ОСОБА_3 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 29 листопада
2013 року в справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про повернення безпідставно
набутого майна,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 в липні 2013 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення
безпідставно набутого майна. Позовні
вимоги обгрунтовувала тим, що в квітні
2013 року вона домовилась з відповідачем
про укладення договору позики, та на
виконання його майбутніх умов 27.04.2013
року перерахувала на особистий рахунок
відповідача грошові кошти в сумі 8080
грн. Оскільки до кінця травня 2013 року
відповідач їхніх домовленостей не
виконав, договору позики їй не
надіслав, надісланий нею лист з
проханням повернути гроші залишив без
відповіді, просила стягнути з
відповідача безпідставно набуті кошти
в сумі 8080 грн. та проценти за
користування ними в сумі 103 грн. 48 коп.

Рішенням Дарницького районного
суду м. Києва від 29.11.2013 року позов
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про повернення
безпідставно набутого майна
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 безпідставно набуті кошти в
розмірі 8080 грн., відсотки за
користування грошима в розмірі 103, 48
грн., витрати на правову допомогу в
розмірі 1832 грн., витрати, що пов'язані з
явкою до суду в розмірі 226,36 грн., суму
судового збору в розмірі 229, 40 грн., а
всього стягнуто 10471 грн. 24 коп.

ОСОБА_2 через свого представника подав
на вказане рішення апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просив рішення скасувати та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те‚ що суд дійшов
помилкового висновку про
правомірність заявлених позивачем
вимог, оскільки надана позивачем
квитанція про здійснення приватного
грошового переказу та адресований
відповідачу лист - вимога не є доказами,
що свідчать про факт безпідставно
отриманих коштів. Суд не взяв до уваги
доводи відповідача, що грошові кошти у
розмірі 8080 грн. були перераховані
позивачкою на рахунок відповідача в
якості повернення раніше отриманої у
нього позики.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав,
просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 просив апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників позивача та відповідача,
перевіривши законність і
обгрунтованість оскаржуваного рішення
в межах, визначених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається,
що 27.04.2013 року ОСОБА_4 здійснила
приватний переказ грошової суми у
розмірі 8080 грн. на рахунок ОСОБА_2, що
підтверджується квитанцією АТ
«Імексбанк» №5 від 27.04.2013 року (а.с. 4).

30.05.2013 року ОСОБА_4 звернулась з
листом до ОСОБА_2 в якому посилаючись
на те, що останній не надіслав на її
адресу підписані договори позики,
просила надіслати їй вказані договори
або повернути перераховані 27.04.2013 року
на його розрахунковий рахунок грошові
кошти в сумі 8080 грн. на відповідні
банківські рахунки (а.с. 5).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
без достатньої правової підстави набув
кошти у сумі 8080 грн., які підлягають
поверненню позивачу на підставі ст. 1212
ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України
безпідставно набутим майном є майно,
набуте особою або збережене нею у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави.

Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України
об'єктами цивільних прав є, зокрема,
речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Ст. 1047 ЦК України передбачено, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що
позивач мала намір в майбутньому
укласти з відповідачем договір позики,
належних доказів чому суду не надано та
таке категорично заперечувалося
ОСОБА_2

Відповідачем також не доведено
належними доказами договірний
характер правовідносин з позивачем за
іншим договором позики, за яким, як він
зазначає, йому були повернуті кошти.

Тому, зважаючи на докази, що
підтверджують набуття відповідачем
спірних коштів без достатніх правових
підстав, оскільки договірний характер
правовідносин між сторонами ними не
доведено, є правильними висновки суду,
що кошти в сумі 8080 грн. підлягають
стягненню з ОСОБА_2 як безпідставно
набуті.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1214 та ст.
536 ЦК України судом зроблені правильні
висновки про стягнення з відповідача
процентів за користування коштами у
сумі 103грн.48коп.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та на їх
правильність не впливають, а тому не
можуть бути прийняті до уваги.

Оскільки оскаржуване судове рішення
постановлене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
то відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а оскаржуване судове
рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 29 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий-суддя:

Судді:

Справа № 753/11159/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2125/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Шклянка М.П.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Росік Т.В.