Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року року
м.
Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у
складі:

Головуючого судді - Іващенко С.О.

при секретарі - Новицькій Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП факторинг
Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
кредитним договором та звернення
стягнення на предмет іпотеки -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП факторинг
Україна» «ОТП факторинг Україна»,
звернувся до суду з позовом про
стягнення боргу за кредитним договором
№ CrL-703/183/2008 від 21 травня 2008 року та
звернення стягнення на предмет іпотеки
з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
розмрі 6095458,03 грн., посилаючись на те, що
між сторонами був укладений вказаний
кредитний договор , згідно умов якого,
банком було надано кредит в розмірі 141500
(сто сорок одна тисяча п*ятсот) доларів
США зі сплатою процентів у порядку та в
розмірах, обумовлених кредитним
договором.

28.06.2009р. між ТОВ «ОТП факторинг Україна»
та ОСОБА_1 було укладено додатковий
договір №2, яким було встановлено нови
строк дії кредитної лінії, а саме до
23.05.2022 року, а також був збільшений
розмір ліміту кредитної лінії до 151336,87
доларів США.

30.12.2009 року між ТОВ «ОТП факторинг
Україна» та ОСОБА_1 було укладено
додатковий договір №3 до кредитного
договору, згідно якого позичальнику
надано транш в розмірі 6014,21 (шість тисяч
чотирнадцять, 21) доларів США з метою
погашення нарахованих процентів. За
умовами договору позичальник
забов*язаний сплатити банку проценти,
які сплачуються кожного календарного
місяця.

У забезпечення виконання зобов*язань
ОСОБА_1 за кредитним договором було
укладено два договори іпотеки
(майнової поруки) та один договір
поруки:

21 травня 2008р. між ОСОБА_2 та
позивачем договір іпотеки № PML-703/183/2008/1
(майнової поруки), відповідно до якого
для забезпечення повного та
своєчасного виконання ОСОБА_1
зобов*язань перед позивачем по
кредитному договору ОСОБА_2 надав
іпотекодержателю в особі банка,
нерухоме майно, розташоване за адресою:
АДРЕСА_2.

21 травня 2008р. між ОСОБА_3 та
позивачем договір іпотеки № PML-703/183/2008/2
(майнової поруки), відповідно якого, для
забезпечення повного і своєчасного
виконання ОСОБА_1 зобов*язань перед
позивачем по кредитному договору
ОСОБА_3 надала іпотеко держателю в
особі банка нерухоме майно,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

21 травня 2008р. між ОСОБА_4 та
позивачем договір поруки № SR-SME-703/183/2008,
відповілно до якого поручитель взяв на
себе забов*язання відповідати за повне
та своєчасне виконання боржником
забов*язань за кредитним договором.
Укладанням вказаних договорів іпотеки
та договору поруки, іпотеко давці та
поручитель взяли на себе зобов*язання
щодо сплати ОСОБА_1 всіх платіжних
зобов*язань за кредитним договором.

Позивач, як кредитор, виконав свої
зобов*язання перед відповідачами, як
позичальниками за кредитним договором.

Однак, в порушення вимог
кредитного договору та цивільного
законодавства, відповідач ОСОБА_1 не
виконує свої зобов*язання за кредитним
договором, що призвело до виникнення
заборгованості перед позивачем.

В судове засідання представник
позивача не з'явився про час і місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що в матеріалах
справи є розписка Нечитайло Л.О., яка
діє на підставі довіреності, однак в
матеріалах справи є заява, якою позивач
просить розглядати справу за їх
відсутністю, позовні вимогу
підтримують в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явились, однак суду були
надані заяви, якими просять розглянути
справу за їх відсутністю, позовні
вимоги не визнають, просять в
задоволенні позову відмовити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в судове
засідання не з'явились, причини неявки
суду не повідомили, були повідомлені
належним чином про час і місце судового
розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 77
ЦПК України, сторони та інші особи , які
беруть участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про причини неявки у
судове засідання. У разі
неповідомлення суду про причини неявки
вважається, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, не з'явились
в судове засідання без поважних
причин.

Таким чином, суд вважає, що відповідачі
не з'явились в судове засідання без
поважних причин, причину неявки суду не
повідомили, про час і місце судового
засідання були повідомлені належним
чином .

Враховуючи, що розгляд справи
відбувся у відсутність сторін,
відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з вимогами ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Частиною 3
ст. 10 та ч. ч. 1, 4 ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 58
Цивільного процесуального кодексу
України, належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень ст.212 ЦПК
України - суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд
постановляє рішення в межах заявлених
вимог та на підставі наданих сторонами
доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до кредитного договору №
CrL-703/183/2008 від 21 травня 2008 року,
укладеного між Закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк» та
ОСОБА_1, банком було надано кредит в
розмірі 141500 (сто сорок одна тисяча
п*ятсот) доларів США зі сплатою
процентів у порядку та в розмірах,
обумовлених кредитним договором. У
забезпечення виконання зобов*язань
ОСОБА_1 за кредитним договором було
укладено два договори іпотеки
(майнової поруки) та один договір
поруки.

Згідно умов договору купівлі-продажу
кредитного портфелю від 10.12.2010р. ПАТ
«ОТП Банк» у відповідності до вимог
цивільного законодавства України
відступило, а ТОВ «ОТП факторинг
Україна» прийняло право вимоги , в т.ч.
за кредитним договором між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_1. Також у відповідності
з умовами договору про відступлення
прав, належних ПАТ «ОТП Банк» за
договорами забезпечення, включаючи,
але не обмежуючись правом звертати
стягнення на заставлене майно.

Відповідно до ст.. 512 ЦК України
кредитор у зобов*язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги),
в силу ст.. 514 ЦК Цкраїни до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов*язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав.

Таким чином, до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП факторинг
Україна» перейшли всі права
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_1
за кредитним договором № CrL-703/183/2008 від
21 травня 2008 року , до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за
договорами іпотеки № PML-703/183/2008/1, №
PML-703/183/2008/2 від 01.04.2008р.

Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України, за
договором поруки, поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов*язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов*язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов*язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники. Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків.

Уклавши кредитний договір, згідно
п. 1.4.1 частини 2 кредитного договору
відповідач зобов'язався здійснювати
сплату процентів кожного календарного
місяця.

30.12.2009 року між ТОВ «ОТП факторинг
Україна» та ОСОБА_1 було укладено
додатковий договір №3 до кредитного
договору, згідно якого позичальнику
надано транш в розмірі 6014,21 (шість тисяч
чотирнадцять, 21) доларів США з метою
погашення нарахованих процентів. За
умовами договору позичальник
зобов*язаний сплатити банку проценти,
які сплачуються кожного календарного
місяця.

Загальна сума заборгованості
відповідача за кредитним договором №
CrL-703/183/2008 від 21 травня 2008 року, станом на
27.09.2012р. складає 6095458,03 ( в гривнях за
офіційним курсом Національно Банку
України 7,993 грн. за 1 долар США):

- Основний борг у розмірі 154240,75
доларів США, що за офіційним курсом НБУ
становить 1232846,31 грн;

- Заборгованість по відсоткам у
розмірі 49672,12 доларів США, що за
офіційним курсом НБУ становить 397029,25
грн.;

- Пені у розмірі 558686,66 доларів США,
що за офіційним курсом НБУ
становить4465582,47 грн.

Такі дії відповідача вказують на
його односторонню відмову від
зобов*язання, що в силу положення ст.. 525
ЦК України є недопустимими.

У забезпечення виконання зобов*язань
ОСОБА_1 за кредитним договором було
укладено два договори іпотеки
(майнової поруки) та один договір
поруки:

21 травня 2008р. між ОСОБА_4 та
позивачем договір поруки № SR-SME-703/183/2008,
відповілно до якого поручитель взяв на
себе забов*язання відповідати за повне
та своєчасне виконання боржником
забов*язань за кредитним договором.
Укладанням вказаних договорів іпотеки
та договору поруки, іпотеко давці та
поручитель взяли на себе зобов*язання
щодо сплати ОСОБА_1 всіх платіжних
зобов*язань за кредитним договором.

Позивач, як кредитор, виконав свої
зобов*язання перед відповідачами, як
позичальниками за кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинні виповнятися
належним чином і в встановлений термін
відповідно до умов договору таким
чином, позичальник будучи зобов'язаним
щомісячно вносити платежі по договору,
припинив виконувати взяті на себе
зобов'язання допускаючи прострочення
платежів.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Ст. 625 ЦК України регламентує, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Суду не надано належних та допустимих
доказів, які свідчать про наявність
підстав звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК
України.

Відповідно до ст. 627 ЦК України та ст. 6
ЦК України сторони вільні в укладенні
договору, обранні контрагенту та
визначенні умов договору з врахуванням
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту та вимог розумності
та справедливості. Відповідно до ст. 628
ЦК України зміст договору складають
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін узгоджені ними, та умови, що є
обов'язковими у відповідності з актами
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої речі,
що були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором. До відносин за кредитним
договором застосовуються ті ж
положення, що і за договором позики (ч. 2
ст. 1054 ЦК України).

21 травня 2008р. між ОСОБА_2 та позивачем
договір іпотеки № PML-703/183/2008/1 (майнової
поруки), відповідно до якого для
забезпечення повного та своєчасного
виконання ОСОБА_1 зобов*язань перед
позивачем по кредитному договору
ОСОБА_2 надав іпотекодержателю в особі
банка, нерухоме майно, розташоване за
адресою: АДРЕСА_2.

21 травня 2008р. між ОСОБА_3 та
позивачем договір іпотеки № PML-703/183/2008/2
(майнової поруки), відповідно якого, для
забезпечення повного і своєчасного
виконання ОСОБА_1 зобов*язань перед
позивачем по кредитному договору
ОСОБА_3 надала іпотеко держателю в
особі банка нерухоме майно,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, як зазначено в п. 6.2
договору іпотеки, позивач має право
задовольнити із вартості предмета
іпотеки всі фактичні вимоги негайно
після виникнення: несплати
відповідачем позивачу будь-якої суми у
такому розмірі, у такій валюті, у такий
строк, і в такому порядку , як
встановлено в кредитному договорі;
порушення відповідачем будь-якого із
зобов*язань за ст.. 5 договору іпотеки,
та інших обставин, передбачених чинним
законоваством України.

Ст.. 7 Закону України «Про
іпотеку» визначає, що за рахунок
предмета іпотеки, іпотекодержатель
має право задовольнити свою вимогу за
основним зобов*язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій в
іпотечним договором.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, 12.10.2013р. господарським судом
Харківської області відносно ОСОБА_3
було прийнято постанову про визнання
її банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури.

Згідно з вимогами ст. 23 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
з дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури скасовується арешт,
накладений на майно боржника,
визнаного банкрутом, чи інші обмеження
щодо розпорядження майном боржника.

Частиною 7 статті 48 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
передбачено, що продажу підлягає все
майно громадянина-підприємця -
банкрута, за винятком майна, що не
включається до складу ліквідаційної
маси.

Згідно ч.1 ст.26 названого Закону, усі
види майнових активів (майно та майнові
права) банкрута, які належать йому на
праві власності або повного
господарського відання на дату
відкриття ліквідаційної процедури та
виявлені в ході ліквідаційної
процедури, включаються до складу
ліквідаційної маси, за винятком
об'єктів житлового фонду, в тому числі
гуртожитків, дитячих дошкільних
закладів та об'єктів комунальної
інфраструктури, які в разі банкрутства
підприємства передаються в порядку,
встановленому законодавством, до
комунальної власності відповідних
територіальних громад без додаткових
умов і фінансуються в установленому
порядку.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що майно банкрута, що є предметом
застави, включається до ліквідаційної
маси, але використовується виключно
для першочергового задоволення вимог
заставодержателя.

Крім того, ст. 52 Цивільного кодексу
України чітко визначає, що фізична
особа-підприємець відповідає за
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, крім майна, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення.

Відповідно до ст. 575 Цивільного кодексу
України, іпотекою є застава нерухомого
майна, що знаходиться у володінні
заставодавця або третіх осіб.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу за номером реєстру № 171
від 18.02.2013р. квартира, що знаходиться за
адресою : АДРЕСА_1, що входить в
ліквідаційну масу, згідно з постановою
господарського суду Харківської
області від 12.10.2011 року, про визнання
боржника банкрутом, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, перейшла у
власність іншій особі.

Що стосується позовних вимог щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № CrL-703/183/2008 від 21
травня 2008 року житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
матеріали справи не містять
правовстановлюючих документів щодо
права власності на вказаний житловий
будинок, предмет заставного майна.

Отже, в цій частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Згідно платіжного доручення, яке
містяться в матеріалах справи,
позивачем при подачі позовної заяви
був сплачений судовий збір у розмірі 3
306,00 гривень. Однак на час подання
позову, максимальна ставка судового
збору за подання позову майнового
характеру, згідно діючого
законодавства становила 2550,00 грн.

Питання про розподіл судових витрат
суд вирішує відповідно до вимог ст. 88
ЦПК України, а саме стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 11, 525, 526, 610, 611, 612, 625, 1049, 1054 ЦК
України, ЗУ «Про банки і банківську
діяльність», Закону України «Про
іпотеку» ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, 209, 212, 214-215,
224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП факторинг
Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
кредитним договором та звернення
стягнення на предмет іпотеки -
задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1,
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та
ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП факторинг
Україна» (Код , п/р № 3333
в АТ «ОТП Банк» в м. Київ, МФО 300528) суму
заборгованості за кредитним договором
№ CrL-703/183/2008 від 21 травня 2008 року в
розмірі 6095458,03 грн.( шість мільйонів
дев*яносто п*ять тисяч чотириста
п*ятдесят вісім грн.. 03 коп.).

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1,
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_4
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_3),
ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП факторинг
Україна» (Код , п/р № 3333
в АТ «ОТП Банк» в м. Київ, МФО 300528) суму
сплаченого судового збору в розмірі
2550,00 грн. (дві тисячі п*ятсот п*тдесят
грн..00 коп.).

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано до апеляційного суду
Харківської області через
Фрунзенський районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами , які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

СУДДЯ: