АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/2165/14
інстанції Кустов О.Ю.
Доповідач: Ігнатенко П.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року липня місяця 09 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.Суддів:Воронцової Л.П. Ігнатенко
П.Я.При секретарі: З участю
адвокатів:Калюжному О.О. ОСОБА_5,
ОСОБА_6,розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення
Скадовського районного суду м. Херсона
від 14 травня 2014 року в цивільній справі
за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання житлового будинку та
земельної ділянки об'єктом права
спільної сумісної власності, визнання
права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року позивачі
звернулись до суду із вказаним позовом,
посилаючись на те, що з 2009 року поживали
однією сім'єю з ОСОБА_7, вели з нею
спільне господарство. У ОСОБА_8 та
відповідачки народилась спільна
дитина, мати позивача - ОСОБА_9
проживала з ними як член сім'ї, вони
мали спільний бюджет.

27.04.2011 року сторони вирішили придбати
будинок з земельною ділянкою за
адресою: АДРЕСА_1 для спільного
проживання за спільні сумісні кошти,
будинок оформили на ОСОБА_7, оскільки
паспорт позивача був у Чернівцях, а у
паспорті позивачки ОСОБА_9 була
зіпсована фотографія. Сторони
вселились та сумісно проживали в
будинку до 2013 року, після чого
відносини зіпсувались та відповідачка
заявила, що є одноособово власницею
нерухомості.

Позивачі просять встановити факт
проживання сторін однією сім'єю,
визнати житловий будинок та земельну
ділянку за вказаною вище адресою
об'єктом права спільної сумісної
власності позивачів і відповідачки та
визнати право власності за кожним з них
на 1/3 частину будинку та земельної
ділянки.

Рішенням Скадовського районного суду
Херсонської області від 14 травня 2014
року позов задоволено частково.
Встановлено факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з 29.01.2010 року.
Визнано житловий будинок з
господарськими та надвірними
будівлями і спорудами під АДРЕСА_1 та
земельну ділянку, площею 0,0404 га для
індивідуального житлового будівництва
за тією ж адресою об'єктом права
спільної сумісної власності.

Визнано за ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7
право власності за кожним на 1/3 частину
зазначеного вище житлового будинку та
земельної ділянки.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову. При
цьому, апелянт заперечує факт
сумісного проживання та ведення
спільного господарства з позивачами і
просить взяти до уваги, що будинок та
земельна ділянка придбані нею за
особисті кошти.

Письмових заперечень на апеляційну
скаргу на адресу апеляційного суду не
надходило.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_7 та
її адвокат підтримали апеляційну
скаргу та пояснили, що з моменту
народження спільної ОСОБА_7 та ОСОБА_8
дитини у лютому 2011 року, вони не вели
спільного господарства. Гроші за
будинок та землю ОСОБА_7 передала
ОСОБА_8, а той розплатився з продавцем
її особистими коштами.

ОСОБА_8 та його адвокат апеляційну
скаргу не визнали та заперечують проти
її задоволення, посилаючись на те, що
сторони проживали разом та вели
спільне господарство, мали спільний
бюджет. Придбали будинок та землю під
ним разом за спільні кошти. ОСОБА_9
давала кошти, приймала участь у
внесенні оплати до купівлі-продажу та
при повному розрахунку.

Заслухавши доповідача, учасників
судового розгляду справи, які з'явились
у судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_8 та його мати -
позивачка ОСОБА_9 проживали сумісно
однією сім'єю та вели спільне
господарство з 2009 року із ОСОБА_7, у якої
разом з позивачем в 2011 році народилась
спільна дитина. Вказані обставини
підтверджуються поясненнями сторін та
свідків, зокрема, свідок ОСОБА_11 - мати
відповідачки ОСОБА_7 підтвердила, що її
донька проживала однією сім'єю зі
ОСОБА_8 з 2009 року по 2013 рік. Аналогічні
пояснення дав свідок ОСОБА_12 та інші.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку та
встановив факт сумісного проживання
сторін з 27.01.2010 року - моменту
розірвання попереднього шлюбу, в якому
перебувала ОСОБА_7 до 2013 року.

В частині задоволення позовних вимог
про визнання нерухомого майна сумісним
та визнання права власності на нього,
суд першої інстанції дав правильну
оцінку доказам і дійшов висновку про
те, що спірний житловий будинок та
земельна ділянка є об'єктом спільної
сумісної власності ОСОБА_8, ОСОБА_9 і
ОСОБА_7, оскільки придбані за спільні
кошти та відповідно до вимог ч.4 ст. 368 ЦК
України, як майно, набуте в результаті
спільної праці і за спільні грошові
кошти членів сім'ї, є їх спільною
сумісною власністю та інше не
встановлено договором, укладеним в
письмовій формі.

Вказані обставини підтверджуються
поясненнями свідків: ОСОБА_13, яка в
якості ріелтора приймала участь у
оформленні договорів купівлі-продажу
та пояснила, що ОСОБА_8 просив її знайти
варіант, він же приймав рішення щодо
покупки, проводив оплату, відповідачка
участі не приймала, однак оформили
будинок та землю на неї (відповідачку),
оскільки в паспорті позивачки була
пошкоджена фотографія; аналогічними
поясненнями свідка ОСОБА_14 - дружини
продавця нерухомості ОСОБА_15, що на
теперішній час перебуває в Росії.

Окрім того, встановлені судом факти
підтверджуються договором від 31.03.2011
року, згідно якого ОСОБА_9 сплатила
ОСОБА_15 15000 доларів США в рахунок
купівлі-продажу буд.АДРЕСА_1 на
загальну суму 38000 доларів США (а.с. 11).

Відповідно до договору купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1 від 27.04.2011
року, продавці - ОСОБА_16 та ОСОБА_15, а
ОСОБА_7 зазначена покупцем, ціна
продажу 112638 грн. повністю сплачена до
укладення договору (а.с.63).

Згідно договору купівлі-продажу
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1,
площею 0,0404 га, кадастровий номер
:01:011:0036, при укладенні договору
сплачено 6000 грн., а решта суми продажу
144000 грн. підлягала сплаті до 27.04.2012 року
(а.с.9).

Згідно розписки від 28.08.2012 року ОСОБА_15
отримав повний розрахунок за будинок
та земельну ділянку в АДРЕСА_1 від
ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в сумі 23000 доларів США
(а.с 36, 55).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
розрахунок за будинок та земельну
ділянку, на якій він розташований,
проведено позивачами і письмові докази
про сплату ними коштів відповідачкою
не спростовано. Також обставини щодо
розрахунку за придбану нерухомість
спільними коштами, частина з яких взята
ОСОБА_8 в борг, підтверджується
поясненнями свідків ОСОБА_17, ОСОБА_12,
ОСОБА_18 та борговими розписками
(а.с.37-39).

Покази свідків ОСОБА_11, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21 щодо наявності коштів у
відповідачки не спростовують висновки
суду щодо оплати за договорами
купівлі-продажу будинку та земельної
ділянки саме позивачами за рахунок
спільних коштів сторін.

Враховуючи, що суд першої інстанції
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює, судова колегія
погоджується із висновками суду про
задоволення позову і визнання права
власності за кожним із співвласників в
рівних частках, відповідно до вимог
ч.ч.2,3 ст. 368, ч.ч.1,2 ст. 372 ЦК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі
висновки суду не спростовують та
судовою колегією до уваги не
приймаються, як позбавлені правового
обґрунтування.

Посилання ОСОБА_7 на те, що вона
передала ОСОБА_8 свої особисті кошти,
які ним були сплачені продавцям,
належними та допустимими доказами не
підтверджені та суперечать її ж
позиції, що на момент укладення
договорів купівлі-продажу будинку та
земельної ділянки, вона не вела
спільного господарства зі ОСОБА_8

Оскільки порушень норм матеріального і
процесуального права, що можуть
слугувати підставою для скасування чи
зміни судового рішення, колегією
суддів не встановлено, а перевірені
доводи апелянта висновків суду не
спростовують, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги не
вбачається.

Враховуючи викладене та згідно вимог
ст. 308 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України,
колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7,- відхилити.

Рішення Скадовського районного суду м.
Херсона від 14 травня 2014 року,- залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: