У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2014 року
м. КиївСуддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ситнік О.М.,
розглянувши касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Арбузинського
районного суду Миколаївської області
від 09 липня 2014 року та рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 18 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що у
період з 09 вересня 2000 року по 12 березня
2003 року він та ОСОБА_3 перебували у
шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народився син ОСОБА_4 Після розірвання
шлюбу рішенням Арбузинського
районного суду Миколаївської області
від 12 березня 2003 року місце
проживання дитини визначено з батьком.
З 2004 року відповідачка до сина не
їздить, ним не цікавиться, матеріально
не допомагає, у зв'язку з чим просив
позбавити ОСОБА_3 батьківських прав
відносно неповнолітнього ОСОБА_4

Рішенням Арбузинського районного суду
Миколаївської області

від 09 липня 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 18 червня

2014 року рішення Арбузинського
районного суду Миколаївської області

від 09 липня 2013 року змінено,
попереджено ОСОБА_3 про необхідність
змінити ставлення до виховання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виконуючи
у подальшому обов'язки щодо виховання
утримання дитини, передбачені сімейним
законодавством. У іншій частині
рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
й апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити
повністю.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Суди обґрунтовано відмовили у позові
про позбавлення батьківських прав,
оскільки відсутні беззаперечні докази
винної поведінки та свідомого
нехтування своїми обов'язками ОСОБА_3,
які б свідчили про ухилення від
виховання сина, і, як наслідок,
необхідність застосування крайнього
заходу у вигляді позбавлення
батьківських прав відповідно до ст. 164
СК України.

У іншій частині рішення апеляційного
суду не оскаржено.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків суду вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік