Провадження № 2/267/1408/14
Справа № 267/2438/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 року Гірницький районний
суд міста Макіївки Донецької області

у складі :
головуючого - судді Алексєєнко І.П.

при
секретарі _ Хорхордіної О.О.

з участю
позивача _ ОСОБА_2

представника позивача-

адвоката _ ОСОБА_3

з участю
представників

відповідача
-ТОВ «ЦЗФ

Пролетарська» _ Жданової
І.М.

_ Костюк С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду міста Макіївки
справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Центральна збагачувальна фабрика (ТОВ
ЦЗФ ) «Пролетарська» міста Макіївки, де
третя особа на стороні відповідача -
генеральний директор ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» ОСОБА_6,

про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та про відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в
и в :

29 квітня 2014 року ОСОБА_2
звернувся до суду з вказаним позовом до
ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика
«Пролетарська» м. Макіївки про
поновлення його на роботі на посаді
електрослюсаря ( слюсаря ) чергового і
по ремонту обладнання 6 розряду
ремгрупи, посилаючись на те, що наказом
№ 55/к від 02.04.2014 року його незаконно
було звільнено у зв'язку із скорочення
штату працівників за п. 1ст. 40 КЗпП
України, так як він трудові обов'язки
виконував безвідмовно та сумлінно, він
має найвищий розряд за своєю професією,
інша робота йому не була запропонована,
його було введено в оману щодо
майбутнього звільнення за скороченням
штату, про що його не попереджали,
вважає також його звільнення
незаконним із-за упередженого
ставлення до нього адміністрації,
просив поновити його на роботі і
стягнути його середній заробіток за
весь час вимушеного прогулу, а також
просив відшкодувати йому спричинену
незаконним звільненням моральну шкоду
у розмірі 10000 гривень.

Позивач в судовому
засіданні підтримав позов, уточнив
свої позовні вимоги в частині
обчислення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і на обґрунтування
заявлених вимог пояснив, що він на
фабриці «Пролетарська» працював з
13.09.1999 року і постійно підвищував свою
кваліфікацію з 3 розряду до найвищого 6
розряду спеціалізації електрослюсаря (
слюсаря ) чергового і по ремонту
обладнання. 02.04.2014 року його наказом №
55/к від 02.04.2014 року довели до звістки про
звільнення на підставі ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП
України у зв'язку із скороченням штату.

У грудні 2013 року на загальних зборах їх
попередили, що на підприємстві
відбудеться реорганізація, що фабрика
тільки змінить назву і вони всі
напишуть заяву на звільнення і відразу
ж на прийом на роботу. Директор фабрики
ОСОБА_6 особисто пообіцяв, що ніхто не
буде скорочений з підприємства. Їх
ввели в оману і змусили підписати
відомості про попередження на майбутнє
звільнення у зв'язку із скороченням
штату. Коли він підписував ці
відомості, то вважав, що підписує
повідомлення про реорганізацію
фабрики і підпорядкування її іншому
власнику.

Вважає, що була порушена процедура його
звільнення, так як його не попередили
за 2 місяця про скорочення його посади,
йому не запропонували іншу роботу, в
той час як вели прийом на роботу інших
осіб, профком не розглядав питання і не
давав згоду на його особисте
звільнення за скороченням штату,
звільнили тільки 22 робітника, а не 397, що
підлягали скороченню. При його
звільненні за скороченням штату не
врахували його найвищу кваліфікацію,
бездоганну роботу і позитивну
характеристику, що в нього на утриманні
залишилась дружина і дочка-студентка,
тобто, обставини, які дають йому
переважне право на залишення на роботі
при скороченні штату, зовсім
адміністрацією фабрики не
розглядались. Також вважає, що його
звільнення відбулося із-за
упередженого ставлення до нього
адміністрації фабрики, так як його
дружина, яка не є працівником
підприємства, скаржилась у вищестоящу
організацію на невиплату їм заробітної
плати.

Просив поновити його на роботі на
посаді електрослюсаря (слюсаря )
чергового і по ремонту обладнання 6
розряду ремгрупи та стягнути за весь
час вимушеного прогулу його середній
заробіток в сумі 7350 гривень.

Крім того, позивач зазначив, що
незаконним звільненням і порушенням
його прав , йому було спричинено
моральну шкоду, так як він став себе
погано почувати, в нього підвищився
тиск , він особисто і його сім'я після
звільнення перебуває у стресовому
стані, без засобів до існування. Йому
завдана моральна шкода у розмірі 10000
гривень,які просить стягнути на його
користь з відповідача.

Представники відповідача -
ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська» м. Макіївки
Жданова І.М. і Костюк С.В., діючі на
підставі довіреностей ( а.с. 36-37 ), позов
ОСОБА_2 не визнали і просили відмовити у
його задоволенні, посилаючись на те, що
звільнення позивача було проведено з
дотриманням всіх вимог закону: статей 41
ч.1 п.1, 42, 49-2 п.1 КЗпП України.

Так, 12.12.2013 року було видано наказ «Про
скорочення штату», яким дано
розпорядження скоротити з 12.12.2013 року
робітників підприємства на 397 одиниць.

У відповідності до наказу № 230 від
24.12.2013 року «Про попередження
робітників підприємства про наступне
звільнення у зв'язку із скороченням
штату» робітників ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» було повідомлено про
наступне звільнення за п.1 ч.1 ст. 40 КЗПП
України, в тому числі був попереджений
і позивач ОСОБА_2, про що свідчить його
особистий підпис.

На момент попередження ОСОБА_2 про
звільнення за скороченням штату і на
момент його звільнення на ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» вільні вакансії (
професії ) були відсутні, про що
позивача будо повідомлено, тому інша
робота йому не пропонувалася.

Попередня згода профспілкового органу
на звільнення працівників за
скороченням штату, в тому числі і
позивача, була дана на засіданні
профкому первинної профспілкової
організації ЦЗФ «Пролетарська» 03.03.2014
року, про що свідчить надана профкомом
виписка з протоколу.

Доводи позивача, що його звільнення
було незаконним із-за упередженого
ставлення до нього адміністрації нічим
не підтверджені, це тільки його
припущення.

Та обставина, що вказує позивач, що він
сумлінно виконував свої трудові
обов'язки і відповідач його
неодноразово заохочував і відзначав,
не передбачена законом, як гарантія при
звільненні у зв'язку із скороченням
штату.

Повідомлення в судовому засіданні
позивачем, що він єдиний годувальник в
сім'ї, а тому мав переважне право на
залишення на роботі при звільненні у
зв'язку із скороченням штату, не
відповідає дійсності, так як перевага в
залишенні на роботі надається сімейним
при наявності двох і більше утриманців.
У цій частині позивач не навів жодних
доказів, що в нього є утриманці. За
даними паспорта позивача, його дружина
не досягла пенсійного віку, тому вона
не є його утриманцем, а щодо до дочки
позивача, яка є студенткою
професійно-технічного навчального
закладу і знаходиться на його
утриманні, то позивач про це не
повідомив адміністрацію і не надав
документів, він також у в суд не надав з
цього приводу доказів.

Доводи ОСОБА_2, що він мав переважне
право залишення на роботі при
скороченні штату, як працівник з
найвищою кваліфікацією, мали б
значення, якщо б на підприємстві
проводилось часткове скорочення, а
оскільки згідно наказу № 222 від 12.12.2013
року на підприємстві були скорочені
всі штатні одиниці за винятком
працівників, які мають гарантії при
звільненні у відповідності до ст. 184
КЗпП України ( вагітні жінки, жінки які
мають дітей віком до трьох років ( до
шести років - частина шоста ст. 179 КЗпП
України ), одинокі матері при наявності
дитини віком до чотирнадцяти років або
дитини - інваліда ), то порушень ст. 42
КЗпП України при звільненні позивача з
боку відповідача не було допущено і
такі його твердження є безпідставними.

Позивач голослівно вказує, що після
його звільнення на підприємстві вівся
прийом інших працівників.

Штатний розклад, затверджений
керівництвом, як додаток до наказу № 222
від12.12.2013 року, діє і на теперішній час,
та затверджений штат у кількості 17
штатних одиниць.

Отже, вважають, що в діях відповідача не
було нічого протиправного та
незаконного . Звільнення ОСОБА_2
сталося у відповідності до діючого
законодавства, яким передбачено
порядок звільнення працівників у
зв'язку зі скороченням штату. Позивач
не довів свої позовні вимоги належними
і допустимими доказами, всі обставини,
на які він посилається,є тільки
припущеннями. Щодо вимог про
відшкодування моральної шкоди, то
вважають, що позивач не підтвердив
причинно-наслідковий зв'язок його
хвороби чи іншого погіршення стану
здоров'я із його звільненням і так як
звільнення було законним, то ніяких
моральних страждань не може
враховуватися і відшкодовуватися.

Просили повністю відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_2

Третя особа на стороні
відповідача - генеральний директор ТОВ
«ЦЗФ «Пролетарська» м. Макіївки ОСОБА_6,
повноваження якого підтверджені
Довідкою Державного комітету
статистики, випискою з Єдиного
державного реєстру Державної
реєстраційної служби України,
Протоколом загальних зборів учасників
ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська» та наказом № 210
від 02.08.2011 року ( а.с. 32-35 ), в судове
засідання не з'явився, згідно поданої
заяви, просив справу розглядати без
його участі, позицію відповідача ТОВ
«ЦЗФ «Пролетарська» підтримує в
повному обсязі. ( а.с. 38 )

Суд, вислухавши пояснення
сторін та їх представників, показання
свідка та дослідивши надані сторонами
докази, приходить до висновку, що позов
ОСОБА_2 задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції
України закріплено, що громадянам
гарантується захист від незаконного
звільнення.

Позивач ОСОБА_2, вважаючи
своє звільнення з ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» незаконним, звернувся
до суду за захистом свого порушеного
права.

Як встановлено в судовому
засіданні, ОСОБА_2 перебував у трудових
відносинах з відповідачем ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» м. Макіївки, працюючи на
фабриці з 13.09.1999 року по 02.04.2014 року
електрослюсарем ( слюсарем ) черговим і
по ремонту обладнання з присвоюванням
3,4,5 і 6 розрядів, основного виробництва,
що підтверджується копією трудової
книжки позивача ( а.с. 4-5 )

Згідно наказу № 55/к від
02.04.2014 року ОСОБА_2 було звільнено з
підприємства у зв'язку із скороченням
штату на підставі п.1.ч.1 ст. 40 КЗпП
України з 02.04.2014 року, та у цей же день
він був ознайомлений з цим наказом ( а.с.
61-62 )

Відповідно до приписів
статті 40 ч.1 п.1 КЗпП України, трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках:

1) зміни в організації виробництва
і праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Як вбачається з наказу № 222 від
12.12.2013 року, у зв'язку з відсутністю
сировини на 2014 рік і запланованим
перепрофілюванням направлення
діяльності підприємства ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» м. Макіївки, а також з
метою оптимізації розходів, прийняттям
необхідності заходів по скороченню
затрат на оплату праці і приведення
штату робітників підприємства у
відповідності до об'ємів виробництва,
керуючись ч.3 ст. 64 Господарського
Кодексу України, було прийнято рішення
скоротити з 12.12.2013 року штат
працівників підприємства на 397 одиниць,
здійснити звільнення в період з
моменту збігу двохмісячного строку
після попередження працівників про
звільненні і до 30 липня 2014 року,
затвердити штатний розклад в новій
редакції з урахуванням виключених із
штату одиниць. ( а.с. 28 )

Згідно копії штатного
розкладу, як додатку до
вищезазначеного наказу, по ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» був затверджений штат у
кількості 17 штатних одиниць, при цьому
по відділу основного виробництва, де
працював позивач ОСОБА_2, затверджено
одна одиниця апаратника
вуглезбагачення, три одиниці машиніста
насосних устаткувань і п'ять одиниць
машиніста устаткувань збагачення та
брикетування. ( а.с. 72 )

Твердження позивача ОСОБА_2,
що фактично на фабриці працюють більше
працівників і скорочення штату
відбулося щодо 22 працівників, не є
слушним, оскільки доцільність
скорочення чисельності або штату
працівників є виключним правом
власника або уповноваженого ним органу
і це право щодо визначення штатного
розкладу нормативно закріплено у ч.3
ст. 64 Господарського Кодексу України.

За приписами постанови
Пленуму Верховного Суду України за № 9
від 06.11.1992 року із змінами, «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», що містяться у пункті 19 цієї
постанови, суд при розгляді спору про
поновлення працівника, звільненого на
підставі п.1.ч.1 ст. 40 КЗпП України, на
роботі, зобов'язаний перевіряти
наявність підстав для звільнення ( чи
мало місце скорочення штату або
чисельності працівників ), але суд не
вправі обговорювати питання про
доцільність скорочення чисельності
або штату працівників.

Сам позивач ОСОБА_2 не
заперечувала, що на загальних зборах у
грудні 2013 року до відома працівників
фабрики було доведено про необхідність
реорганізації та перепрофілювання
підприємства , у зв'язку з чим мало
відбутися скорочення штату
працівників, зменшення змін основного
виробництва.

Допитаний в судовому
засіданні свідок ОСОБА_7 підтвердив, що
йому як начальнику основного
виробництва ТОВ ЦЗФ «Пролетарська» в
грудні 2013 року стало відомо, що прийшов
наказ про необхідність
перепрофілювання виробництва і
скорочення штату. Генеральний директор
ОСОБА_6 попередив, що весь штат фабрики
буде скорочено, за два місяці до
скорочення він вимагав, щоб начальники
дільниць і виробництв попередили всіх
працівників про скорочення штату.
Проте, підписувати це попередження
працівники боялися і тоді були збори,
на яких ОСОБА_6 сам особисто пообіцяв,
що скорочення відбудеться, але
звільнені працівники на другий день
всі будуть прийняті на роботу на нове
підприємство, з новою назвою. Як все
відбувалося він не був свідком, бо
звільнився за власним бажанням з
підприємства в січні 2014 року.

Отже, суд виходить з того, що
дійсно в грудні 2013 року відповідачем
було прийнято рішення про скорочення
штату працівників підприємства на 397
одиниць.

Доказів на спростування
цього факту позивачем не надано.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП
України, про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають
не пізніше ніж за два місяці. Одночасно
з попередженням про звільнення у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.
При відсутності роботи за відповідною
професією чи спеціальністю, а також у
разі відмови працівника від
переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації
працівник , за своїм розсудом,
звертається за допомогою до державної
служби зайнятості або
працевлаштовується самостійно.

Згідно копії наказу № 230 від
24.12.2013 року «Про попередження
працівників підприємства про наступне
звільнення у зв'язку із скороченням
штату», були затверджені списки
працівників ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська» м.
Макіївки , які підлягають звільненню у
зв'язку із скороченням штату, а також
відомість про попередження цих
працівників особисто про наступне
звільнення. ( а.с. 29 )

Як вбачається з відомості,
як додаток № 1 до наказу № 230 від 24.12.2013
року у зв'язку із скороченням штату,
затвердженим наказом по підприємству
№ 222 від 12.12. 2013 року і відповідно до
наказу по підприємству № 230 від 24.12. 2013
року, попереджаються про звільнення
працівники, в числі яких і ОСОБА_2
електрослюсар (слюсар ) черговий і по
ремонту обладнання, проти прізвища
якого є його власноручний підпис і дата
попередження 24.12. 2013 року. Також цією
відомістю працівники були повідомлені,
що вакантних робочих місць, які можливо
було запропонувати на підприємстві на
теперішній час не має. ( а.с.30 )

Позивач не заперечував, що
підписав вказану відомість і що підпис
належить йому особисто, але зауважив,
що на цій відомості не було вказано, що
це попередження про звільнення у
зв'язку із скороченням штату і що він
попереджений про відсутність
вакантних посад на підприємстві,
вважав, що його ввели в оману щодо
майбутнього звільнення у зв'язку із
скороченням штату.

В судовому засіданні було
оглянуто оригінал наказу № 230 від 24.12.
2013 року і додаток до цього наказу у
вигляді відомості-попередження про
майбутнє звільнення працівників у
зв'язку із скороченням штату та
попередження про відсутність
вакантних посад на підприємстві, та
будь-яких підроблень , дописок не було
встановлено. Позивач підтвердив
наявність його особистого підпису на
вказаній відомості.

За таких умов, суд не приймає
до уваги твердження позивача, що він не
був попереджений про наступне
звільнення у зв'язку із скороченням
штату, а був введений в оману, коли
підписував вказане попередження про
його звільнення з підприємства у
зв'язку із скороченням штату і що
відсутні вакантні посади для його
можливого переведення, а вважав, що
підписує повідомлення про
реорганізацію підприємства, оскільки
такі його твердження є хибними і нічим
не доказані.

Згідно довідки ТОВ ЦЗФ
«Пролетарська» м. Макіївки станом на
24.12.2013 року на підприємстві відсутні
вільні вакансії ( професії) , заявки по
формі № 3-ПН «Інформація про
необхідність робочих вакансій» в
Макіївський міський Центр зайнятості
не подавались ( а.с. 31 )

Відповідно до листа
генерального директора ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» ОСОБА_6 встановлено, що
у зв'язку з тим, що на момент
попередження про скорочення штату
24.12.2013 року та на момент звільнення
02.04.2014 року ОСОБА_2 вакантних місць на
ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська» не було, а тому
вакантна робота йому не пропонувалась.
( а.с. 75 )

Отже, суд приходить до
висновку, що перевести позивача ОСОБА_2,
за його згодою, на іншу роботу, у
відповідача не було можливості,
внаслідок відсутності вакантних місць,
про що позивач був попереджений.

Крім того, твердження
позивача ОСОБА_2, що вже після
скорочення штату і його звільнення з
фабрики, керівництво продовжує
приймати на роботу нових працівників є
голослівним, так як з оглянутої в суді
Книги реєстрації наказів по ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська», встановлено, що в
період з 05.03. 2014 року по 29.03.2014 року були
прийняті на роботу інші працівники,
проте, наказами № 55/к, № 56/к і 57/к від
02.04.2014 року ці особи були звільнені з
підприємства.

Представники відповідача
пояснили, що можливо приймалися на
підприємство тимчасово інші
працівники, але тоді, коли позивач ще
працював і не був звільнений.

Ці доводи нічим не
спростовані, а позивачем не доведено,
що було порушено його переважне право
прийняття на роботу після звільнення у
зв'язку із скороченням штату.

Як вбачається з подання від
25.02.2014 року , генеральним директором ТОВ
«ЦЗФ «Пролетарська» ОСОБА_6., було
подано до профспілкової організації
фабрики подання про попереднє
узгодження звільнення працівників,
членів профспілкової організації, у
зв'язку із скороченням штату, це
подання було подано стосовно 372 осіб, в
числі яких і позивач ОСОБА_2 ( а.с. 53-57 )

Згідно виписки з протоколу
№ 4 від 03.03.2014 року засідання профкому
первинної профспілкової організації
«ЦЗФ «Пролетарська», вбачається, що за
присутністю 8 із 9 обраних членів
профкому, було прийнято рішення про
попереднє узгодження з профспілковим
комітетом звільнення працівників
підприємства у зв'язку із скороченням
штату за ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України щодо 254
осіб, в числі яких і відносно ОСОБА_2 (
а.с. 58-60 )

За таких умов, твердження
ОСОБА_2, що відносно нього особисто
профком не приймав рішення і не надавав
згоди на його звільнення у зв'язку із
скороченням штату, є хибним.

Згідно вимог ст. 42 КЗпП
України, при скороченні чисельності чи
штату працівників у зв'язку із змінами
в організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до частини 2 ст.42
КЗпП України перевага в залишенні на
роботі надається категоріям
працівників, визначеним у пунктах 1-9
цієї статті, але за рівних умов
продуктивності праці та кваліфікації.

Враховуючи принцип
диспозитивності цивільного
судочинства ( ст. 11 ЦПК України ) та
обов'язковість доказування і подання
доказів кожною із сторін на
доведеність тих обставин, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень ( ст. 60 ЦПК України ), суд,
вирішуючи даний спір, позбавлений
можливості дослідити як кваліфікацію
так і продуктивність праці позивача у
зрівнянні з іншими працівниками
аналогічної або суміжної професії,
оскільки позивач не зазначив кого
конкретно із працівників було залишено
на посаді електрослюсаря і що цей
працівник має меншу продуктивність
праці (про що позивач взагалі не
заявляв ) або нижчу кваліфікацію.

Допитаний в судовому
засіданні свідок ОСОБА_8 підтвердив, що
позивач ОСОБА_2 користувався повагою на
підприємстві, він спеціаліст найвищої
категорії, свою роботу добре знав і
сумлінно її виконував, завжди
безвідмовно виходив на роботу при
будь-якій аварії, його фотографія була
розміщена на дошці пошани. Після
попередження про звільнення у зв'язку
із скороченням штату у грудні 2013 року
директор ОСОБА_6 став звільняти йому
«неугодних» працівників, а як він чув
від інших робітників фабрики, дружина
ОСОБА_2 скаржилась у вищестоящу
організацію з приводу невиплати
заробітної плати, тому, він власне
думає, позивача і звільнили, бо як до
працівника, до нього не могло бути
ніяких нарікань.

Оскільки обставини,
викладені вказаним свідком, нічим
іншим не підтверджені і є, як він сам
зазначив, «його власною думкою», то суд
їх оцінює критично , як припущення того,
що позивача було звільнено із-за
упередженого ставлення до нього
адміністрації підприємства, а тому
показання свідка ОСОБА_8 з цього
приводу є недопустимими доказами і не
можуть братися до уваги, так як
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивач ОСОБА_2 зазначив, що
при його звільненні відповідачем не
з'ясовувались обставини, які дають йому
переважне право на залишенні на роботі
при вивільненні працівників у зв'язку
із скороченням штату.

Проте, на обґрунтування цих
обставин позивач заявив, що він має
вищу кваліфікацію та що в нього на
утриманні дочка і дружина, але позивач
не надав жодних доказів про наявність в
нього двох і більше утриманців.

Зауваження представників
відповідача з цього приводу є слушним,
оскільки саме позивач має довести ті
обставини, на які він посилається, а
ОСОБА_2 в позові не посилався на те, що
як сімейна людина має двох утриманців і
за цією обставиною доказів позивач не
надавав. У паспорті позивача зазначено
його дружину, яка ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто за
віком на момент звільнення позивача,
вона не була непрацездатною, а отже і не
могла знаходитися у чоловіка на
утриманні.

Отже, позивачем ОСОБА_2 не
надано жодних доказів щодо його
переважного права на залишенні на
роботі при скороченні штату
працівників як за кваліфікацією і
продуктивністю праці, так і за
обставинами, зазначеними у частині 2
статті 42 КЗпП України.

Таким чином, аналізуючи всі
докази у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позивача ОСОБА_2 було
звільнено з підприємства з 02.04.2014 року у
зв'язку із скороченням штату на
підставі ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України із
дотриманням вимог трудового
законодавства, а тому підстави для
поновлення його на роботі на посаді
електрослюсаря ( слюсаря) чергового і
по ремонту обладнання 6 розряду
ремонтної групи основного виробництва
відсутні, у зв'язку з чим його позов у
цій частині і в частині стягнення на
його користь середнього заробітку за
час вимушеного прогулу задоволенню не
підлягає.

Щодо вимог позивача ОСОБА_2
про відшкодування йому моральної шкоди
у розмірі 10000 гривень, суд виходить з
того, що статтею 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього зусиль для
організації свого життя.

Тобто право позивача на
відшкодування моральної шкоди прямо
залежить від порушення його законних
прав, а оскільки судом не встановлено
порушення закону при звільненні
позивача у зв'язку із скороченням
штату, то з боку відповідача відсутні
винні дії, що призвели до моральних
страждань позивача, а тому його позов
про відшкодування моральної шкоди
задоволенню не підлягає.

На підставі
викладеного, ст. 43 Конституції України,

ст.ст.40-43, 49-2,49-4,
232,233,237 -1 КЗпП України,

керуючись ст. ст.
209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні його позову до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Центральна збагачувальна фабрика (ТОВ
ЦЗФ ) «Пролетарська» міста Макіївки, де
третя особа на стороні відповідача -
генеральний директор ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» ОСОБА_6, про поновлення
на роботі на посаді електрослюсаря (
слюсаря ) чергового і по ремонту
обладнання 6 розряду ремгрупи,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 02.04.2014 року та про
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 10000 гривень.

Судові витрати по вказаній
справі компенсувати за рахунок
держави.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу до Апеляційного суду
Донецької області через Гірницький
районний суд міста Макіївки протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення суду, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: