справа № 619/2350/14-ц
провадження 2/619/1074/14
Дергачівський районний суд
Харківської областіУ
складіголовуючого - суддіБолибок Є.А.за
участюсекретаря судового
засіданняМолотко А.В.
розглянувши у відкритому судому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок скоєння
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просив стягнути
гривень; стягнути з неповнолітнього
гривень. В обґрунтування позову
позивач зазначив, що 03 лютого 2013 року
приблизно об 11 годині він знаходився у
залі очікування станції Слатине
Південної залізниці, де був
безпідставно жорстоко побитий ОСОБА_4,
а також неповнолітніми: ОСОБА_6 та
ОСОБА_5, які знаходились у стані
алкогольного сп'яніння, та діючи із
хуліганських спонукань, грубо порушили
громадський порядок, проявляючи явну
неповагу до суспільства, ігноруючи
елементарними правилами поведінки
прийнятими в суспільстві голосно
висловлювались в його адресу
нецензурною лайкою. 04 квітня 2014 року
вироком Дергачівського районного суду
Харківської області ОСОБА_4, а також
неповнолітніх: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було
засуджено за скоєний злочин.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4
не з'явився, про час та місце судового
засідання повідомлявся належним чином,
від нього не надійшло повідомлення про
причини неявки. Відповідно до
поштового повідомлення судова
повістка про виклик до суду була
вручена 17 червня 2014 року.

У судове засідання відповідач ОСОБА_5
не з'явився, про час та місце судового
засідання повідомлявся належним чином,
від нього не надійшло повідомлення про
причини неявки. Відповідно до
поштового повідомлення судова
повістка про виклик до суду була
вручена 17 червня 2014 року.

Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані повідомляти суд про
причини неявки у судове засідання. У
разі неповідомлення суду про причини
неявки вважається, що сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, не
з'явилися в судове засідання без
поважних причин.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не
з'явився, подав до суду заяву, в якій
просив справу розглядати у його
відсутність, у разі неявки в судове
засідання відповідачів, не заперечував
проти заочного розгляду справи та
ухвалення заочного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Так як, відповідачі у судове засідання
не з'явилися без поважних причин, а
позивач не заперечує проти ухвалення
заочного рішення на підставі наявних у
справі доказів та такого вирішення
справи, то суд дійшов до висновку про
можливість ухвалення заочного рішення.

Судом встановлені обставини і
визначені відповідно до них
правовідносини.

Вироком Дергачівського районного суду
Харківської області від 04 квітня 2014
року, ОСОБА_4 визнано винуватим у
вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.
296 ч.2, 304 ч.1 КК України, ОСОБА_5 визнано
винуватими у вчиненні злочину,
передбаченого ст.296 ч.2 КК України.

Зазначеним вироком встановлено, що 03
лютого 2013 року приблизно об 11 годині
обвинувачений ОСОБА_4, перебуваючи в
районі станції Слатине Південної
залізниці, розташованої на території с.
Слатіно Дергачівського району
Харківської області, зустрів
неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яким запропонував
спільно з ним випити спиртне, на що
неповнолітній ОСОБА_6 погодився і випив
з ним близько 50 г горілки, а
неповнолітній ОСОБА_5 відмовився від
вживання алкоголю. Після спільного
вживання спиртних напоїв разом з
неповнолітнім ОСОБА_6, ОСОБА_4,
перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, разом з неповнолітніми
ОСОБА_6, який також перебував у стані
алкогольного сп'яніння, та ОСОБА_5 пішов
до станції Слатине Південної
залізниці, зайшов до залу очікування,
де знаходилися сторонні особи, сів на
лавку і став спілкуватися зі своїми
приятелями. Близько 11:30 години до залу
очікування ст. Слатине ПЗ зайшов
ОСОБА_3, який сів на лавку і став чекати
на приїзд свого знайомого. Після того,
як через деякий час сторонні особи
вийшли із залу очікування, там
залишилися ОСОБА_3, який сидів окремо,
та ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_5, які сиділи
разом. В цей час ОСОБА_4, маючи намір на
скоєння хуліганських дій, умисно, грубо
порушуючи громадський порядок, голосно
висловлюючись нецензурною лайкою на
адресу ОСОБА_3 в присутності
неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
підійшов до ОСОБА_3, який продовжував
сидіти на лавці, та із хуліганських
спонукань, продовжуючи грубо
порушувати громадський порядок,
проявляючи явну неповагу до
суспільства, ігноруючи елементарні
правила поведінки, прийняті в
суспільстві, продовжуючи голосно
висловлюватись на адресу ОСОБА_3
нецензурною лайкою, діючи з особливою
зухвалістю, несподівано для
останнього, наніс йому удар кулаком в
обличчя, від якого у гр. ОСОБА_3 з носу
потекла кров. Будучи шокованим від
несподіваного та безпідставного
нападу з боку ОСОБА_4, ОСОБА_3 не встиг
сконцентруватися і відреагувати на
побиття, щоб протидіяти нападу та
захистити себе. В цей час до ОСОБА_4
підбігли неповнолітній ОСОБА_6, який
також знаходився у стані алкогольного
сп'яніння, та неповнолітній ОСОБА_5, які
маючи намір на скоєння хуліганських
дій, умисно, грубо порушуючи
громадський порядок, проявляючи явну
неповагу до суспільства, ігноруючи
елементарні правила поведінки,
прийняті у суспільстві, голосно
висловлюючись на адресу ОСОБА_3
нецензурною лайкою, діючи з особливою
зухвалістю, яка виразилася в
безпричинному нанесенні ударів, почали
наносити численні удари кулаками по
обличчю та різним частинам тіла
останнього. Потерпілий ОСОБА_3, воля
якого була повністю подавлена
жорстоким напором та переважною
більшістю нападників, маючи намір
втекти, щоб уникнути побиття, намагався
піднятися з лавки, але численні удари,
які йому продовжували наносити
кулаками по різним частинам тіла та
обличчю ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_5, не
давали йому цього зробити. Через деякий
час ОСОБА_3 вдалося звестися на ноги та
зробити кілька кроків до вікна
білетної каси, де, як він вважав, може
знаходитися білетний касир, щоб
попросити його про допомогу. Але в
білетній касі в той час касир був
відсутній у зв'язку з перервою.
Побачивши, що ОСОБА_3 намагається
покликати на допомогу, або взагалі
втекти, ОСОБА_4 разом з неповнолітніми
ОСОБА_6 та ОСОБА_5, продовжуючи свої
хуліганські дії, наносячи численні
удари кулаками та ногами по різним
частинам тіла ОСОБА_3, повалили його на
підлогу залу очікування, після чого, не
даючи останньому підвестися на ноги,
подавлюючи його волю і не даючи йому
можливості захищатися, ОСОБА_4 разом з
неповнолітнім ОСОБА_6 став наносити
ОСОБА_3 численні удари ногами в область
голови та інших частин тіла, а
неповнолітній ОСОБА_5 в цей час
припинив бити ОСОБА_3, дістав свій
мобільний телефон марки «Самсунг SGN-E
490» іmеі НОМЕР_1, і почав знімати ОСОБА_4
та неповнолітнього ОСОБА_6, які
продовжили свої хуліганські дії, на
відеокамеру. Близько 11:50 хуліганські
дії ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 були
зупинені появою в залі очікування
чергової по ст. Слатине. В результаті
скоєння хуліганських дій ОСОБА_4,
ОСОБА_6 і ОСОБА_5, згідно висновкам
судово-медичної експертизи № 351-ая/З
від 05.02.2013 року, потерпілому ОСОБА_3 були
завдані легкі тілесні ушкодження у
вигляді синців та ссадин на голові, які
утворилися від дій тупих твердих
предметів.

Всебічно, повно, об'єктивно та
безпосередньо дослідивши наявні у
справі докази, з'ясувавши обставини на
які посилається позивач, оцінивши
докази в сукупності, суд приходить до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст.1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Щодо стягнення з відповідачів майнової
шкоди.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1207 ЦК України, шкода,
завдана каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю внаслідок злочину,
відшкодовується потерпілому або
особам, визначеним статтею 1200 цього
Кодексу, державою, якщо не встановлено
особу, яка вчинила злочин, або якщо вона
є неплатоспроможною. Умови та порядок
відшкодування державою шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, встановлюються законом.

Частинами 1 та 2 ст.1195 ЦК України
встановлено, що фізична або юридична
особа, яка завдала шкоди каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я фізичній
особі, зобов'язана відшкодувати
потерпілому заробіток (дохід),
втрачений ним внаслідок втрати чи
зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо. У разі
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я фізичної особи, яка в момент
завдання шкоди не працювала, розмір
відшкодування визначається виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати.

Позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів того, що після
ушкодження його здоров'я внаслідок
вчинення щодо нього злочину ним була
витрачена чи зменшена професійна або
загальна працездатність.

Таким чином, суд дійшов до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог у
частині стягнення майнової шкоди.

Щодо стягнення з відповідачів
моральної шкоди.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Частиною другою вказаної правової
норми передбачено, що способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути,
в тому числі, й відшкодування моральної
(немайнової шкоди).

Право особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, передбачено законодавцем у ст.23
ЦК України.

Згідно зазначеної норми права моральна
шкода полягає, зокрема у душевних
стражданнях, яких особа зазнала у
зв'язку з протиправною поведінкою щодо
неї самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вона є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Як роз'яснено в п.п. 3, 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Факт заподіяння позивачу ОСОБА_3,
злочинними діями відповідачів ОСОБА_4
та ОСОБА_5 моральної шкоди, пов'язаної
зі здоров'ям та погіршенням
самопочуття, та відповідними у зв'язку
з цим душевними стражданнями й
переживаннями, а також іншими
негативними наслідками для ОСОБА_3, які
вочевидь мали місце, є беззаперечним і
сумнівів не викликає.

Однак, при цьому розмір відшкодування
зазначеної моральної шкоди у розмірі
10000 гривень з кожного відповідача у
даному конкретному випадку, на думку
суду, не відповідає вимогам ні
розумності, ні справедливості.

Суд враховує, що в п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.95р.
роз'яснено, що відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Також в п. 7 зазначеної
Постанови роз'яснено, що заподіяна
моральна (немайнова) шкода
відшкодовується тій фізичній чи
юридичній особі, права якої були
безпосередньо порушені протиправними
діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Згідно до ч.1 ст.1197 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

З урахуванням викладеного, виходячи з
засад розумності, виваженості та
справедливості та враховуючи характер,
глибину моральних страждань, що носили
характер простих переживань з приводу
порушення, тривалості негативних
наслідків, внаслідок чого позивач був
вимушений звернутись до суду за
захистом порушеного права, а також
враховуючи характер і глибину душевних
страждань позивача, роль кожного
відповідача у вчиненні злочину, суд
прийшов до висновку, що заявлений
ОСОБА_3 позов про відшкодування
моральної шкоди підлягає частковому
задоволенню, а саме з відповідачів
підлягає стягненню моральна шкода у
розмірі 5000 гривень з кожного.

Будь-яких інших належних та допустимих
доказів на підтвердження глибини та
тривалості понесених моральних
страждань та погіршення стану здоров'я
позивача, суду не надано та не
зазначено джерел їх здобуття.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 57-60, 79, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК
України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Стягнути ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку в судову палату
по цивільних справах апеляційного суду
Харківської області через
Дергачівський районний суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому ЦПК
України. У цьому разі строк, протягом
якого розглядалася заява, не
включається до строку на апеляційне
оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України.

Суддя Є.А. Болибок