АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/831/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2177/14
Головуючий у 1-й інстанції Сайко О.О.
Доповідач Пилипчук Л. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Пилипчук Л.І.,

Суддів: Кривчун Т.О., Дряниця Ю.В.,

При секретарі: Філоненко О.В.,

За участю представника позивачки -
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_1

на рішення Пирятинського районного
суду Полтавської області від 30 травня
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про виселення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_3
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2
про виселення із житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_2, посилаючись
на ст..116 ЖК України у зв'язку з
неможливістю спільного проживання
із-за систематичного порушення
останнім правил співжиття.

Рішенням Пирятинського районного суду
Полтавської області від 30 травня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення
відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає рішення суду незаконним та
необґрунтованим, та таким, що ухвалено
внаслідок невідповідності висновків
суду фактичним обставинам справи, із
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги
вмотивовує тим, що суд дійшов невірного
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог, оскільки
відповідач систематично порушує
правила співжиття, влаштовує сварки, в
умовах яких проживання є неможливим.
Окрім того, вказував на стан позивача, в
якому вона перебуває внаслідок
онкологічного захворювання і потребує
спокою при лікуванні. Посилався на те,
що ОСОБА_2 постійно не проживає у
житловому приміщенні по АДРЕСА_2, має
інше житло, але навмисно ухиляється від
того, щоб знятися з реєстрації з
належного позивачу на праві власності
будинку, зайняв площу у будинку та біля
нього своїми речами, постійно
влаштовує сварки та принижує позивача.
А також не сплачує комунальні послуги..

Колегія суддів, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
скарга не підлягає до задоволення, за
наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вирішуючи спірні правовідносини,
місцевий суд вірно встановив коло та їх
характер і правомірно виходив з
наступного.

Матеріалами справи підтверджується та
не заперечується сторонами, що згідно
договору дарування від 06 березня 2006
року позивачу ОСОБА_3 належить на
праві приватної власності житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_2, житловою
площею 116,1 кв. м, з господарськими
спорудами та земельна ділянка площею
0,1479 га, для обслуговування цього
будинку.

Також встановлено, що у вказаному
будинку сторони проживали як
подружжя з 2006 року.

Рішенням Пирятинського районного суду
Полтавської області від 13 вересня
2013 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
розірвано. Проте відповідач й надалі
продовжує проживати в будинку
колишньої дружини.

Місцевий суд вірно виходив з наступних
норм матеріального права.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР
передбачено, що члени сім'ї власника
будинку, які проживають разом з ним у
будинку, що йому належить, користуються
жилим приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст.
156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Встановлено, що відповідач вселився
до спірного будинку будучи власником
домоволодіння АДРЕСА_2 та з переходом
прав власності до дружини ОСОБА_3, в
установленому законом порядку набув
прав і обов'язків, передбачених ст. 156 ЖК
УРСР.

Нормами частини 4 ст. 9 ЖК УРСР
передбачено, що ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Підстави виселення членів сім'ї
(колишніх членів сім'ї) власника
будинку передбачені ст. 157 ЖК УРСР та ч. 1
ст. 116 ЖК УРСР.

Виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР
може мати місце, якщо наймач, члени його
сім'ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу власника або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

З урахуванням цього суд дійшов вірного
висновку, що для застосування норм
вищевказаної статті необхідна
наявність двох умов: систематичне
порушення правил співжиття, а також
вжиття заходів попередження або
громадського впливу, які не дали
позитивних результатів. Під заходами
впливу маються на увазі заходи
попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу. вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача.

На підставі цього, встановивши, що в
ході розгляду справи позивачем не було
надано належних та допустимих доказів
(протоколів адміністративної комісії,
рішення компетентних органів, тощо),
які б вказували на порушення
відповідачем правил співжиття, зокрема
даних про притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності за
порушення цих правил, або ж відомості
про те, що до відповідачів були
застосовані які-небудь заходи
попередження чи громадського впливу, а
сам факт лише звернення до
правоохоронних органів із заявою про
вчинення відповідачем сварок на
побутовому рівні не доводить
протиправної поведінки відповідача,
місцевий суд дійшов вірного висновку
про недоведеність факту системного
порушення ОСОБА_2 правил співжиття у
будинку з позивачем.

При цьому суд правомірно звернув увагу
і на те, що за наслідками перевірки заяв
позивачки підстав притягнення ОСОБА_2
до адміністративної відповідальності
правоохоронними органами не знайдено.

Окрім того, вірно
встановлено, що позивачем не було
надано будь-яких інших достатніх
доказів того, що спільне проживання з
відповідачем є неможливим, та не
доведено використання останнім
спірного будинку не за призначенням.

В свою чергу, доводи
апеляційної скарги є неспроможними, не
спростовують вищевказаних висновків
суду першої інстанції та не
підтверджують належними доказами їх
неправомірність, виходячи з
наступного.

Так, доводи позивачки про те, що
відповідач не приймає участі в
утриманні будинку спростовуються
дослідженими судом першої інстанції
доказами, а саме: поясненнями свідків,
копією товарного чеку про придбання
металевої огорожі для земельної
ділянки домоволодіння, факт установки
якої не заперечувався представником
позивачки.

Згідно ст. 157 ЖК УРСР у разі відсутності
угоди між власником будинку (квартири)
і колишнім членом його сім'ї про
безоплатне користування жилим
приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу. Згідно ст. 162
ЖК УРСР плата за користування жилим
приміщенням в будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, встановлюється
угодою сторін.

З урахуванням цього, суд вірно взяв до
уваги пояснення відповідача з приводу
того, що між сторонами існує
домовленість про те, що він не
вноситиме плату за користування
житлом, натомість позивачка не буде
відшкодовувати йому половину вартості
встановленої огорожі і
розпоряджатиметься орендною платою
за квартиру, що належить сторонам на
праві спільної сумісної власності.

Окрім того, будь-яких інших угод щодо
встановлення плати за користування
спірним житлом сторонами у
підтвердження позовних вимог чи їх
спростування надано не було.

Також наявність у відповідача на праві
власності іншого житла не спростовує
факту відсутності правових підстав для
виселення ОСОБА_2 із спірного
домоволодіння, оскільки позивачем не
доведено втрату відповідачем права на
користування належним їй будинком.
Поряд з цим суд вірно звернув увагу на
те, що будинок у АДРЕСА_2 та квартира
АДРЕСА_1 - є об'єктами спільної сумісної
власності сторін та предметом іншого
судового розгляду про розподіл майна
подружжя.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції з'ясовано всі обставини та
надано їх належну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення - не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Пирятинського районного суду
Полтавської області від 30 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/
Л.І. Пилипчук

Судді: /підпис/ Т.О. Кривчун
/підпис/ Ю.В. Дряниця

З оригіналом згідно: Суддя
апеляційного суду

Полтавської
області _______ Л.І. Пилипчук