Справа № 343/683/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1063/2014
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів Беркій О.Ю.,
Горблянського Я.Д.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Львівського державного університету
внутрішніх справ до ОСОБА_2 про
стягнення витрат, пов'язаних із
утриманням курсанта у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Долинського районного суду від
26 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача, мотивуючи вимоги тим, що
відповідно до наказу Прикарпатського
юридичного інституту Львівського
державного університету внутрішніх
справ від 27.07.2007 року № 175 ОСОБА_2 було
зараховано на навчання на перший курс
факультету громадської безпеки та
кримінальної міліції. 01.09.2007 року між
позивачем (виконавцем), УМВС України в
Івано- Франківській області
(замовником) та відповідачем ОСОБА_2
було укладено письмовий договір № 10/416
про підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України.
Відповідно до п.2.3.6 цього договору,
ОСОБА_2 зобов'язався у випадку
звільнення з органів внутрішніх справ
протягом трьох років після завершення
навчання відшкодувати витрати,
затрачені на його утримання у
навчальному закладі. Наказом УМВС
України в Івано- Франківській області
від 08.07.2013 року № 267 о/с ОСОБА_2 було
звільнено з органів внутрішніх справ
за власним бажанням на підставі п.64 п.п.
«ж» Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України.
Згідно з проведеним розрахунком сума
фактичних витрат, пов'язаних з
утриманням курсанта ОСОБА_2 у вищому
навчальному закладі МВС України за
період з 01.09.2007 року по 29.06.2011 року
склала 11630,80 грн., яку позивач просив
стягнути з відповідача.

Рішенням Долинського районного суду
від 26 березня 2014 року позовні вимоги
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь Львівського державного
університету внутрішніх справ 11630,80
грн. фактичних витрат, пов'язаних із
утриманням курсанта у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України та 243,60
грн. сплаченого судового збору.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на те, що рішення є незаконним, не
відповідає обставинам справи і вимогам
закону. Зокрема, апелянт зазначає, що
дана справа не підлягала розгляду в
порядку цивільного судочинства, а
повинна була розглядатись в порядку
адміністративного судочинства, тому
суд повинен був згідно п.1 ч.1 ст.205 ЦПК
України постановити ухвалу про
закриття провадження у справі, чого не
зробив. Апелянт вважає, що позовна
заява подана з необґрунтованим
розрахунком заборгованості, в якому не
враховано уже відпрацьований
відповідачем час (два роки) в органах
внутрішніх справ України; такий
розрахунок не був зазначений у наказі
про його звільнення з роботи, що є
порушенням п.4.2 укладеного між
сторонами договору. Апелянт стверджує,
що суд не прийняв до уваги те, що
звільнення з роботи було пов'язано як з
погіршенням його загального стану
здоров'я, так і його психологічного
стану, моральних стресів та інших
психологічних факторів, пов'язаних із
роботою в органах внутрішніх справ, які
унеможливили подальше проходження ним
служби. З цих підстав просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_3 апеляційну
скаргу підтримали з наведених у ній
мотивів та просили задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове
засідання не прибув, хоча належним
чином повідомлений про розгляд справи,
однак подав заперечення, в якому
просить апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення - без змін.

Вислухавши доповідача, пояснення
апелянта та його представника,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам
відповідає.

Судом вірно встановлено, що відповідно
до наказу Прикарпатського юридичного
інституту Львівського державного
університету внутрішніх справ МВС
України від 27.07.2007 року № 175 ОСОБА_2 було
зараховано на перший курс факультету
громадської безпеки та кримінальної
міліції даного навчального закладу з 01
вересня 2007 року (а.с.3).

01.09.2007 року між позивачем (виконавцем),
УМВС України в Івано-Франківській
області (замовником) та ОСОБА_2 укладено
договір № 10/416 про підготовку фахівця у
вищому навчальному закладі
Міністерства внутрішніх справ України
(а.с.4).

Наказом УМВС України в
Івано-Франківській області № 267 о/с від
08.07.2013 року лейтенанта міліції ОСОБА_2
звільнено з посади дільничного
інспектора міліції сектору дільничних
інспекторів міліції Долинського РВ
УМВС України в Івано-Франківській
області з 16 липня 2013 року за власним
бажанням за п. «ж» ст.64 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України (а.с.5).

Згідно з наданою позивачем
довідкою-розрахунком № 6 від 06.02.2014 року
сума витрат, пов'язаних з утриманням
лейтенанта міліції ОСОБА_2 у
Львівському державному університеті
внутрішніх справ за період з 01.09.2007 року
по 29.06.2011 року становить 11630,80 грн. (а.с.6).

Відповідно до ч.7 ст.18 Закону України
«Про міліцію» курсанти вищих
навчальних закладів Міністерства
внутрішніх справ України у разі
дострокового розірвання договору
через небажання продовжувати навчання
або через недисциплінованість, чи в
разі відмови від подальшого
проходження служби на посадах
начальницького складу органів
внутрішніх справ після закінчення
вищого навчального закладу, а також
особи начальницького складу органів
внутрішніх справ, які звільняються із
служби протягом трьох років після
закінчення вищого навчального закладу
Міністерства внутрішніх справ України
за власним бажанням, через службову
невідповідність або за порушення
дисципліни, відшкодовують
Міністерству внутрішніх справ України
витрати, пов'язані з їх утриманням у
вищому навчальному закладі, в порядку,
установленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з п.3-5 Порядку відшкодування
особами витрат, пов'язаних з їх
утриманням у вищих навчальних закладах
МВС, затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 313 від 01 березня 2007
року, витрати відшкодовуються в
повному обсязі згідно з договором про
підготовку фахівця в навчальному
закладі, який укладається між
навчальним закладом, головним
управлінням або управлінням МВС та
особою.

Пунктом 2.3.6 вищезазначеного договору
передбачено, що в разі відрахування з
навчального закладу чи звільнення з
органів внутрішніх справ по закінченні
навчання до встановленого трирічного
терміну перебування на службі за
підставами, передбаченими пунктом 3
цього договору, ОСОБА_2 зобов'язувався
відшкодувати фактичні витрати,
пов'язані з утриманням у навчальному
закладі згідно із затвердженим
розрахунком.

Згідно п.3.2 підставою для відшкодування
фактичних витрат на підготовку є
відмова від подальшого проходження
служби на посадах начальницького
складу в органах внутрішніх справ
протягом перших трьох років після
закінчення навчання.

Відповідно до п.1, 2 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року,
посада відповідача, якому присвоєно
звання лейтенанта міліції, відноситься
до середнього начальницького складу.

Отже, суд першої інстанції правильно
встановив, що відповідач був
звільнений за власним бажанням з
органів внутрішніх справ із посади
начальницького складу до закінчення
трирічного строку перебування на
службі, що відповідно до п.3.2 договору,
укладеного між сторонами, є підставою
для відшкодування останнім фактичних
витрат на підготовку, розмір яких
позивачем обґрунтовано та розраховано
відповідно до договору та Порядку.

З огляду на викладене, суд дійшов
вірного висновку про задоволення
позову, з яким погоджується і колегія
суддів.

Доводи, викладені в апеляційній
скарзі, що стосуються підвідомчості
даного спору адміністративним судам, а
також відсутності у позивача права на
стягнення коштів, спростовуються
практикою суду касаційної інстанції
щодо розгляду аналогічних справ.

Не заслуговують на увагу доводи
апелянта щодо неврахування судом того,
що його звільнення з роботи було
пов'язано як з погіршенням його
загального стану здоров'я, так і з його
психологічним станом, моральними
стресами та іншими психологічними
факторами, пов'язаними із роботою в
органах внутрішніх справ, які
унеможливили подальше проходження ним
служби. Такі доводи є безпідставні,
оскільки згідно п.5.1 договору підставою
дострокового розірвання договору без
відшкодування фактичних витрат на
підготовку є, виключно, звільнення з
органів внутрішніх справ за станом
здоров'я на підставі висновку
військово-лікарської комісії.

Доводи апелянта щодо пропорційного
відшкодування фактичних витрат
спростовуються пунктом 5 Порядку,
згідно якого такі витрати
відшкодуються в повному обсязі.

Таким чином, фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення судом
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для його скасування з
наведених в апеляційній скарзі мотивів
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від
26 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді
О.Ю. Беркій

Я.Д. Горблянський