Справа № 2-93/11
Номер провадження: 2/511/666/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року Роздільнянський
районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Ільяшук А.
В.,

при секретарі Войнікової Л.Ф.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3,
представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_3, про визнання права власності
на ? частину житлового будинку, ціна
позову 27236,00 гривен, -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2009 року позивач звернулася до
суду з вказаним позовом та просила
визнати за нею право власності на ?
частину житлового будинку з
господарчими спорудами, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1; і який складається
з житлових кімнат площею 17,10 м2 та 10,70 м2,
кухні площею 15,00 м2, веранди площею 10,80
м2, веранди площею 6,80 м2, житловою площею
27,60 м2 і загальною площею 60,40 м2, житлова
прибудова «А-І», веранда під літ «а»,
веранда під літ «а-І», господарчі
споруди: сарай під літ «Б», погріб під
літ «В», літня кухня під літ «Г»,
котельня під літ «Д», цистерна - ІІ,
мощіння - І, огорожа №1-2. Свої позовні
вимоги мотивує тим, що з відповідачем
перебувала у шлюбі з 26 жовтня 2002 року до
03 грудня 2007 року, який розірвано за
рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області. Від шлюбу мають
двоє дітей: доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1
та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після
розірвання шлюбу позивач та відповідач
деякий час проживали окремо, але потім
знову стали проживати разом і на час
подачі позову чекали третю дитину. У
період спільного проживання
відповідач 24.11.2003 року отримав у дар від
третьої особи ОСОБА_3 житловий будинок
з господарчими спорудами, вказаний
вище, який був зареєстрований у БТІ на
імя відповідача. Згідно договору
дарування відповідачу був подарований
житловий будинок, житловою площею 17,10
м2, загальною площею 42,90 м2 та господарчі
споруди: сарай під літ «Б», погріб під
літ «В», літня кухня під літ «Г». На
момент оформлення договору житловий
будинок складався з веранди, площею 10,60
м2, кухні площею 15 м2, однієї житлової
кімнати площею 17,00 м2. Пісдя укладення
договору дарування вона та відповідач
стали проживати у вказаному будинку.
Разом з ними проживала ОСОБА_6, опікуном
якої був відповідач. В 2004 році позивач
та відповідач вирішили повністю
перебудувати житловий будинок, який
належав відповідачу. Крім того між ними
була укладена усна домовленість про те,
що після перебудови за спільні кошти,
нерухомість стане їх спільною
власністю. У зв'язку з цим вони оформили
кредит на імя відповідача на
будівництво житлового будинку. Після
оформлення кредиту позивач та
відповідач купували будівельні
матеріали і проводили будівництво. У
період спільного проживання ними була
добудована одна житлова кімната до
будинку, а також веранда, котельня.
Позивач та відповідач провели повністю
капітальний ремонт житлового будинку,
провели газ, зробили газове опалення,
каналізацію, поставили вікна та двері,
поміняли підлогу, зробили нову стріху.
В житловому будинку поштукатурили
стіни, стелю, будинок оббили вагонкою.
Після перебудови загальна площа
будинку збільшилася з 42,90 м2 до 60,40 м2,
житлова площа збільшилася із 17,10 м2 до
27,60 м2. Крім того на земельній ділянці
розташовані: житлова прибудова літ
«А-І», веранда під літ «а», веранда під
літ «а-І», господарчі споруди: сарай під
літ «Б», погріб під літ «В», літня кухня
під літ «Г», котельня під літ «Д»,
цистерна - ІІ, мощіння - І, огорожа №1-2,
інвентаризаці йна вартість
житлового будинку на час подачі позову
складає 54472,00 грн.. Так як позивач та
відповідач вклали сумісні кошти та
працю в перебудову житлового будинку,
що належить відповідачу, і вартість
будинку істотно збільшилася, то
позивач вважає, що цей будинок є їх з
відповідачем спільною сумісною
власністю. Посилаючись на ст.62 СК
України позивач вважає, що має право на
? частину житлового будинку та
господарчих споруд у вказаному вище
будинку. Оскільки житловий будинок
оформлений на відповідача, позивач
просить визнати за нею право власності
на ? частину вказаного житлового
будинку, свою частку оцінює у 27236,00
гривень.

Справа довготривалий час
розглядалася судом через зміну складу
суду у зв'язку із задоволенням відводів
головуючим суддям, декретною
відпусткою судді, зупиненням
провадження у справі до розгляду інших
спорів, що стосувалися прав на вказаний
житловий будинок

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримала позов, поданий 25.05.2009 року,
заяви про уточнення чи зміну позовних
вимог станом на 08.07.2014 року не подавала,
та просила позов задовольнити. Не
згодна на відшкодування їй вартості ?
частини нерухомого майна, зазначеного
у позові, чи ? частини грошових коштів,
витрачених на його поліпшення, на
проведенні судово-технічної
будівельної експертизи на предмет
визначення дійсної вартості майна, не
наполягала.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав
повністю, не заперечував, що вказаний
будинок вони з позивачем перебудували
у шлюбі, збільшивши суттєво його
вартість. Сумісних коштів вклали
близько 50000 гривень. Він сам хотів
переписати позивачу половину будинку
до подачі нею позову, але не зміг цього
зробити через заборону суду,
накладений арешт на спірний будинок по
іншим цивільним справам. Просив
врахувати ці обставини та визнання ним
позову при ухваленні рішення.

Третя особа ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_4 позов не визнали,
підтримали свої письмові пояснення (т.1,
а.с.60-65), просили відмовити у
задоволенні позову повністю, оскільки
позивач немає ніяких прав на спірне
нерухоме майно, яким відповідач ОСОБА_2,
на їх думку, заволодів шляхом
шахрайства. Вказаний будинок належить
третій особі та його недієздатній
сестрі ОСОБА_6, інваліду 1 групи,
опікуном якої є ОСОБА_3. Позивач та
відповідач чинять перешкоди власникам
у користуванні будинком на
сьогоднішній день. Просили врахувати
ці обставини при ухваленні рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши всі
докази по справі у їх сукупності, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню повністю.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод
закріплює право на справедливий суд -
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України - кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК - суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено наступне. Позивач
та відповідач перебували у шлюбі з 26
жовтня 2002 року до 03 грудня 2007 року, який
розірвано за рішенням
Роздільнянського районного суду
Одеської області, при цьому питання про
поділ майна не вирішувалося (т.1,а.с.5).
Від шлюбу, на час подачі позову, мали
двоє дітей: доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1
та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.10, 12).
Після розірвання шлюбу позивач та
відповідач деякий час проживали
окремо, але потім знову стали проживати
разом і на час подачі позову чекали
третю дитину. У період спільного
проживання відповідач 24.11.2003 року
отримав у дар від третьої особи ОСОБА_3
житловий будинок з господарчими
спорудами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, який був зареєстрований у БТІ
на ім'я відповідача ОСОБА_2 08.04.2005 року
(т.1,а.с.11). Згідно договору дарування
відповідачу був подарований кам'яний
житловий будинок під літерою «А»,
житловою площею 17,10 м2, та господарчі
споруди: сарай під літ «Б», погріб під
літ «В», літня кухня під літ «Г».
Земельна ділянка, на якій розташоване
нерухоме майно, належить Єреміївської
сільської раді. Житловий будинок
належав дарителю ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого Роздільнянською
державною нотаріальною конторою 28
березня 2002 року за реєстром №1025 та
зареєстрованого в Роздільнянській
філії Одеського міського БТІ 27 жовтня
2003 року в реєстровій книзі №1-8,
інвентаризаційна оцінка будинку - 8009
гривень. На момент оформлення договору
житловий будинок складався з веранди,
площею 10,60 м2, кухні площею 15 м2, однієї
житлової кімнати площею 17,10 м2. Слід
зазначити, що в свідоцтві про право на
спадщину за законом від 28.03.2002 року, на
яке посилається нотаріус у договорі
дарування від 24.11.2003 року як на підставу
належності майна ОСОБА_3, житловий
будинок з господарчими спорудами, що
знаходиться в селі Єреміївка
Роздільнянського району Одеської
області має житлову площу 27 кв.м та
господарчі споруди: літню кухню, сарай,
погріб (т.1, а.с.81). Як вбачається з Витягу
з реєстру прав власності на нерухоме
майно, номер витягу 12725720, станом на
01.12.2006 року, ОСОБА_2 в цілому належав
будинок (бувша вулиця без назви,
будинок без номеру), нині: АДРЕСА_1.
Номер запису 8, в книзі 17, згідно
договору дарування №4447 від 24.11.2003 року.
Опис об'єкта: житловий будинок літ «А»,
камінь - ракушняк, житлова площа 17,10 м2,
загальна площа 42,90 м2, вартість 11625 грн.,
відсоток зносу - 60%; сарай літ «Б» -
камінь ракушняк, вартість 2229 грн.,
відсоток зносу - 70%; погріб літ «В»,
камінь-ракушняк, вартість 734 грн.,
відсоток зносу - 70%; літня кухня літ «Г»,
камінь-ракушняк, вартість 3276 грн.,
відсоток зносу - 60%, загальна вартість
нерухомого майна 17834 грн.(т1.,а.с.36). З
чого можна зробити висновок про те, що
станом на 01.12.2006 року нерухоме майно
перебувало у незмінному стані, тобто у
тому ж вигляді, як було прийнято у дар
відповідачем ОСОБА_2.

Як зазначено у позові, в 2004 році
позивач з відповідачем, перебуваючи у
шлюбі, вирішили повністю перебудувати
житловий будинок, який належав
відповідачу. Крім того між ними була
укладена усна домовленість про те, що
після перебудови за спільні кошти,
нерухомість стане їх спільною
власністю. У зв'язку з цим вони оформили
кредит на імя відповідача на
будівництво житлового будинку. Після
оформлення кредиту позивач та
відповідач купували будівельні
матеріали і проводили будівництво. У
період спільного проживання ними була
добудована одна житлова кімната до
будинку, а також веранда, котельня.
Позивач та відповідач провели повністю
капітальний ремонт житлового будинку,
провели газ, зробили газове опалення,
каналізацію, поставили вікна та двері,
поміняли підлогу, зробили нову стріху.
В житловому будинку поштукатурили
стіни, стелю, будинок оббили вагонкою.
Після перебудови загальна площа
будинку збільшилася з 42,90 м2 до 60,40 м2,
житлова площа збільшилася із 17,10 м2 до
27,60 м2. Крім того на земельній ділянці
розташовані: житлова прибудова літ
«А-І», веранда під літ «а», веранда під
літ «а-І», господарчі споруди: сарай під
літ «Б», погріб під літ «В», літня кухня
під літ «Г», котельня під літ «Д»,
цистерна - ІІ, мощіння - І, огорожа №1-2,
інвентаризаці йна вартість
житлового будинку на час подачі позову
складає 54472,00 грн..

Як вбачається з технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_1, виданого
24.11.2008 року на ім'я відповідача ОСОБА_2
(після розірвання шлюбу між подружжям)
на земельній ділянці є самовільні
побудови: А-1 - житл. (перепрофільовано),
«а-1» - веранда, «Д» - котельня, всі ці
об'єкти - 2005 року побудови (т.1, а.с.6-9).
Ніяких дозвільних документів на
перебудову спірного житлового будинку
та зведення нових споруд позивачем
суду не надано. Крім того, позивачем не
надано жодного достовірного доказу
витрат на суму 50000 гривен на поліпшення
саме спірного майна. Суд критично
оцінює накладні без дати від 2008 року на
придбання будівельних матеріалів
(т.1,а.с.22), оскільки з них не вбачається,
що ці матеріали придбані за сумісні
кошти позивача та відповідача, а також,
що саме ці матеріали витрачені на
поліпшення майна відповідача у період
шлюбу.

Згідно зі ст.60 СК України, майно набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один із них не мав з
поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
обєктом права спільної сумісної
власності подружжя. Стаття 61 СК України
визначає об'єкти права спільної
сумісної власності. Стаття 62 СК України
передбачає підстави виникнення права
спільної сумісної власності на майно,
що належало дружині, чоловікові.
Стаття 70 СК України встановлює, що у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. На підставі ст.71 СК України,
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі.

На підставі викладеного суд вважає, що
у позивача не виникло права власності
на ? частину спірного житлового
будинку.

Суд також зазначає, що на протязі
тривалого часу це нерухоме майно
перебувало у спорі.

Рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 26.05.2010 року
(т.2,а.с.51-54), визнано частково недійсним
в розмірі ? частини свідоцтво про право
на спадщину за законом видане 28 березня
2002 року державним нотаріусом
Патраманською Л.М. на імя ОСОБА_3 на
будинок з господарчимми спорудами в
АДРЕСА_1 житловою площею 27 кв.м з
господарчими спорудами: літньою
кухнею, погрібом та сараєм, який
належав померлій ОСОБА_8.

Рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 26.12.2013 року
(т.2,а.с.57-60, 73-76), крім цього визнано
частково недійсним в розмірі ? частини
нотаріально посвідчений договір
дарування житлового будинку з
господарчими спорудами, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, посвідчений
Роздільнянською державною
нотаріальною конторою Одеської
області 24.11.2003 року, за реєстром 4447.
Визнано за ОСОБА_6, опікуном якої є
ОСОБА_3, право власності по праву
спадкування за законом на ? частину
всього майна, яке залишилося після
смерті її матері ОСОБА_8, зокрема, право
власності на ? частину житлового
будинку та господарських споруд за
адресою: Роздільнянський район,
АДРЕСА_1. Вказані рішення суду набрали
законної сили. На день розгляду даної
справи судом спірне нерухоме майно в
цілому не належить відповідачу ОСОБА_2.

Позов ОСОБА_1 надуманий, не відповідає
нормам матеріального права, не
доведений доказами, дослідженими у
судовому засіданні, а тому не підлягає
задоволенню повністю. При цьому суд не
враховує визнання позову відповідачем,
оскільки така позиція сторони не
основана на нормах матеріального права
та не відповідає фактичним обставинам
справи, встановленим судом.

У зв'язку із відмовою у задоволенні
позову судовий збір, сплачений
позивачем при подачі позову у сумі 273
гривни та 30 гривень ІТЗ розгляду справ
у суді, не підлягає стягненню на її
користь з відповідача.

Керуючись ст.ст.10,11.209,212,214,215,218 ЦПК
України, на підставі ст.ст.60,62 СК
України, ст.368 ЦК України, СУД -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_3, про визнання права власності
на ? частину житлового будинку, ціна
позову 27236,00 гривен - відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через Роздільнянський районний суд
Одеської області шляхом подачі
протягом 10 днів з дня його проголошення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя А. В.
Ільяшук