Номер провадження: 22-ц/785/5113/14
Головуючий у першій інстанції Целух А.
Доповідач Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Косогор Г.О., Дрішлюка А.І,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 чна
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 26 березня 2014 року у
цивільній справі за позовом Державного
виробничого житлово-побутового
підприємства Української Державної
будівельної Корпорації «Укрбуд» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2
до Державного виробничого
житлово-побутового підприємства
Української Державної будівельної
Корпорації «Укрбуд» про захист прав
споживача, -

ВСТАНОВИЛА:

16 травня 2013 року до Малиновського
районного суду м. Одеси звернувся
представник Державного виробничого
житлово-побутового підприємства
Української Державної будівельної
Корпорації «Укрбуд» з позовною заявою
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості. Представник позивача,
з урахуванням наданих до суду, та
прийнятих судом уточнень, просив суд
ухвалити рішення, яким стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість за послуги з утримання
будинку та прибудинкової території у
розмірі 7237,40 гривень та суму сплаченого
судового збору.

В обґрунтування своїх вимог
посилався на те, що на балансі позивача
перебуває сімейний гуртожиток за
адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2, разом із
членами сім'ї проживає у
к.НОМЕР_1,НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1. У
зв'язку з невиконанням боржником
зобов'язань по своєчасному внесенню
платежів за надані позивачем послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території, у відповідача виникла
заборгованість у розмірі 7237,40 гривень
за період з 01.10.2010 року по 01.09.2013 року.

21 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з зустрічною позовною заявою до
Державного виробничого
житлово-побутового підприємства
Української Державної будівельної
Корпорації «Укрбуд» про захист прав
споживача, яка була об'єднана із
первісним позовом. ОСОБА_2 просив суд
ухвалити рішення, яким визнати
відсутність договірних відносин між
позивачем та відповідачем по наданню
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій,
централізованого опалення,
централізованого водопостачання та
водовідведення; визнати
безпідставними нарахування йому
заборгованості на суму 8667,45 грн. за
житлово-комунальні послуги;
зобов'язати відповідача списати
заборгованість по квартирі позивача,
яка обліковується у його
бухгалтерському обліку та повернути
позивачу всі кошти отримані за період з
16.01.2007 року по 01.05.2013 рік; визнати, що
відповідач не забезпечив умови для
своєчасного проведення капітального і
поточного ремонтів відповідно до
встановлених стандартів, нормативів,
норм та правил, належну експлуатацію та
утримання майна будинку позивача, що
перебуває на його балансі в порушені
вимог пп.5, 6 п.2 ст. 24 «Про
житлово-комунальні послуги»; стягнути
з відповідача на його користь у
відшкодування заподіяної моральної
шкоди у розмірі 10000 грн.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги за первісним
позовом підтримав, просив позов
задовольнити у повному обсязі, проти
задоволення зустрічного позову
заперечував, просив відмовити у
задоволенні зустрічного позову у
повному обсязі.

ОСОБА_2 у судовому засіданні проти
задоволення первісного позову
заперечував, просив відмовити у
задоволенні первісного позову у
повному обсязі, позовні вимоги за
зустрічним позовом підтримав, просив
задовольнити зустрічний позов
повністю.

Рішенням суду позов ДВЖПП УДБК
«Укрбуд» задоволено, у позові ОСОБА_2
відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_2
приніс апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати,
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позову до нього,
посилаючись на те, що судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, а також, що судом порушено
норми матеріального та процесуального
права, а його позов задовольнити.

Сторони, яких своєчасно
сповіщено про день та час розгляду
справи, у судове засідання
апеляційного суду не з*явились, тому
судова колегія на підставі ч.2 ст.305 ЦПК
України розглядає справу за
відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України ,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень,
а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив матеріали справи, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлені наступні
фактичні обставини на підставі
представлених доказів та пояснень
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно Постанови Кабінету
Міністрів Української РСР від 01 липня
1991 року № 65 була створена Українська
державна будівельна корпорація
«Укрбуд», яка з моменту створення і до
цього часу є правонаступником
Міністерства будівництва України.

Всі об'єднання, організації і
підприємства, що відносились до
Мінбуду України, перейшли до
Української державної будівельної
корпорації «Укрбуд», зберігши при
цьому господарську самостійність і
права юридичної особи.

Також, згідно Декрету Кабінету
Міністрів України від 19 лютого 1993 року
№19-93 корпорації «Укрбуд» делеговані
функції з управління майном
організацій підприємств, які засновані
на загальнодержавній власності та
входять до її складу.

Одним з таких підприємств є
Державне виробниче житлово-побутове
підприємство м. Одеса (05031, м. Одеса, вул.
Поштова, 64), на балансі якого на даний
час значиться 75 (сімдесят п'ять)
будівель.

Підприємство виконує функції
забезпечення життєдіяльності даних
споруд та повного забезпечення їх
технічної стану, що також вбачається із
наявного в матеріалах справи статуту
Державного виробничого
житлово-побутового підприємства
Української Державної будівельної
Корпорації «Укрбуд», в новій редакції
від 14 березня 2007 року.

Згідно довідки Державного
виробничого житлово-побутового
підприємства Української Державної
будівельної Корпорації «Укрбуд» №135
від 07.10.2013 року №135, а також, відповіді
Української Державної будівельної
Корпорації «Укрбуд» від 01.102013 року, на
балансі Державного виробничого
житлово-побутового підприємства
перебуває сімейний гуртожиток за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки (виписки з домової
книги про склад сім "і та прописку) №30
від 27.02.2013 року, в к.НОМЕР_1,НОМЕР_2
вказаного сімейного гуртожитку
мешкають та зареєстровані наступні
особи: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина; ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3 - донька; ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4 - син.

За даними бухгалтерського обліку
Б/У № 2 Державного виробничого
житлово-побутового підприємства
Української Державної будівельної
Корпорації «Укрбуд» у ОСОБА_2 виникла
заборгованість за послуги з утримання
будинку та прибудинкової території у
розмірі 7237,40 грн. за період з 01.10.2010 року
по 01.09.2013 року, що вбачається з виписки з
особового рахунку ОСОБА_2.

Від підпису у типовому договорі про
надання послуг з утримання будинків та
прибудинкових територій від 18 вересня
2008 року ОСОБА_2 відмовився.

Факт існування заборгованості
підтверджується розрахунком
заборгованості, неодноразовими
попередженнями, актом від 23.01.2012 року;
актом від 21.02.2013 року та іншими
письмовими доказами, наявними в
матеріалах справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинне виконуватися
належним чином згідно умов договору й
вимог ЦК України.

В порушення вимог ст. ст. 68,191 ЖК
УРСР, п. 38, 39, 45 «Зразкового положення
про гуртожитки» відповідач не виконав
прийняті на себе зобов'язання, та не
сплатив спожиті комунальні послуги,
тому первісний позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Згідно до ст. 68 Житлового кодексу
УРСР, наймачі зобов'язані вчасно
вносити квартирну плату і плату за
комунальні послуги.

Відповідно до ч.3 ст. 815 ЦК України
передбачено, що наймач зобов'язаний
своєчасно вносити плату за житло, а
також самостійно вносити плату за
комунальні послуги, якщо інше не
встановлено договором найму.

Згідно до ст. 32 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» плата
за житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору. Розмір плати за
комунальні послуги розраховується
виходячи з розміру затверджених
цін/тарифів та показань засобів обліку
або за нормами, затвердженими в
установленому порядку.

Як передбачено ч.3 ст.20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов'язаний,
зокрема, укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

Крім того, виходячи з досліджених
доказів суд впевнився в тому, що
відповідач, проживаючи в будинку за
вищезазначеною адресою, фактично
користуються послугами, що надає для
будинку в цілому Державне виробниче
житлово-побутове підприємство
Української Державної будівельної
Корпорації «Укрбуд» в тому числі
послугами утримання будинків, споруд
та прибудинкових територій, а також
послугами по вивезенню сміття, за якими
позивач має заборгованість. Таким
чином, договірні відносини між
позивачем та відповідачем фактично
існують, надані позивачем послуги
відповідач споживає, а тому має їх
оплачувати. Крім того, фактичним
підтвердженням правовідносин між
відповідачем та Державного
виробничого житлово-побутового
підприємства Української Державної
будівельної Корпорації «Укрбуд» є
зареєстрований на відповідача
особовий рахунок.

Відповідно до ст. 13 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
залежно від функціонального
призначення житлово-комунальні
послуги поділяються на: комунальні
послуги (централізоване постачання
холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); послуги з утримання
будинків і споруд та при будинкових
територій (прибирання внутрішньо
будинкових приміщень та при будинкової
території, санітарно-технічне
обслуговування, обслуговування
внутрішньо будинкових мереж, утримання
ліфтів, освітлення місць загального
користування, поточний ремонт,
вивезення побутових відходів тощо);
послуги з управління будинком,
спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); послуги
з ремонту приміщень, будинків, споруд
(заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20,21 зазначеного Закону
також визначені права та обов'язки
споживача й виконавця
житлово-комунальних послуг. Зокрема,
правом споживача є одержання вчасно та
відповідної якості
житлово-комунальних послуги згідно із
законодавством та умовами договору на
надання житлово-комунальних послуг, а
обов'язком - оплата житлово-комунальних
послуг у строки, встановлені договором
або законом. Обов'язком виконавця
надання послуг вчасно та відповідної
якості згідно із законодавством та
умовами договору, а також підготовка та
укладення із споживачем договору про
надання житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.06.2009
року «Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції», під час судового розгляду
предметом доказування є факти, якими
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення і підлягають встановленню
при ухваленні рішення.

Згідно п. 27 зазначеної Постанови,
враховуючи обов'язок кожної сторони
довести ті обставини, на які вона
посилається, необхідно в судовому
засіданні дослідити кожний доказ,
наданий сторонами на підтвердження
своїх вимог або заперечень, який
відповідає вимогам належності та
допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК
України).

Представник позивача за
первісним позовом в повній мірі довів
суду обставини, на які посилається в
позовній заяві, суд не мав жодних
підстав вважати надані йому докази
неналежними та недопустимими, оскільки
стороною відповідача не надано жодного
доказу, які б спростовували доводи
представника позивача.

Відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до
Державного виробничого
житлово-побутового підприємства
Української Державної будівельної
Корпорації «Укрбуд» про захист прав
споживача суд виходив з того, що
стороною позивача за зустрічним
позовом не надано жодного доказу.

Також, судом враховано наявність
взаємопов'язаних обставин зустрічного
позову з первісним та досліджені судом
докази повністю спростовують доводи
позивача за зустрічним позовом.

Як встановлено судом, сімейний
гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1
перебуває в оперативному управлінні
відповідача.

Зазначений гуртожиток був
переданий на баланс Державного
виробничого житлово-побутового
підприємства Української Державної
будівельної Корпорації «Укрбуд» з
балансу ЖКК ПСМО «Одесбуд» згідно з
Наказом від 18.03.1991 р. № 72.

На той час законодавством не
передбачено укладання договору з
власником майна на перебування майна
на балансі. Такі дії передбачені
Законом України «Про
житлово-комунальні послуги», який був
прийнятий у 2004 р.

Згідно зі ст.5 ЦК України, акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, якщо цивільні відносини виникли
раніше, регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав і обов'язків, що
виникли з моменту набрання ним
чинності.

Згідно з Законом України «Про
житлово-комунальні послуги», Статутом
підприємства та наказами та листами
УДБК «Укрбуд», що є органом управління
майном, що перебуває на балансі
відповідача, останнє є
балансоутримувачем житлового фонду та
водночас виконавцем послуг з утримання
будинків та прибудинкової території та
згідно зі ст. 21 зазначеного Закону має
права та виконує обов'язки виконавця
послуг послуги з утримання будинку та
прибудинкової території та згідно зі
ст. 24 зазначеного Закону користуються
правами та виконує обов'язки
балансоутримувача житлового фонду».

Згідно зі ст. 19 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах учасниками
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг є власник, споживач, виконавець,
виробник.

Так, ст. 20 п.З передбачено
обов'язок Споживача укласти договір на
надання житлово - комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору Виконуючи свій
обов'язок як виконавця послуг з
утримання будинку та прибудинкової
території передбачений ст. 21 п.2.
Державне виробниче житлово-побутове
підприємство Української Державної
будівельної Корпорації «Укрбуд»
підготувало проект договору зі
споживачем на надання житлово -
комунальних послуг з визначенням
відповідальності за дотримання умов
його виконання згідно з типовим
договором та надано його споживачу на
підпис. Від укладання договору ОСОБА_2
відмовився, що вбачається із
матеріалів справи.

Намір укласти договір з боку
Державного виробничого
житлово-побутового підприємства
Української Державної будівельної
Корпорації «Укрбуд» та відмова в його
підписанні з боку споживача ОСОБА_2
зафіксована актом перевірки
Інспекцією з захисту прав споживачів
від 03.04.2012 року та визначено, що
порушень з боку Державного виробничого
житлово-побутового підприємства
Української Державної будівельної
Корпорації «Укрбуд» по відношенню до
ОСОБА_2 не виявлено, а саме ОСОБА_2 є
боржником по оплаті послуг утримання
будинків та прибудинкових територій.

Згідно зі ст. 13 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
залежно віл функціонального
призначення, послуги, які надає ДВЖПП є
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій.

Ст. 14 зазначеного Закону
передбачено, що тарифи на ці послуги
затверджують органи місцевого
самоврядування для надання на
відповідній території.

Рішенням Виконавчого комітету
Одеської міської Ради від 29.07.2008 року №
933 для мешканців гуртожитку
встановлений тариф на утримання
будинків та прибудинкової території у
розмірі 2,383 грн. за 1 кв.м., який почав
застосовуватися з 01.08.2008 року.

В зв'язку з невиконанням в
поданому обсязі деяких послуг
(зазначено в довідці від 26.02.2013 року № 23)
був зроблений перерахунок та
невиконані послуги були виключені зі
структури тарифу.

Також з 01.01.2009 року в зв'язку з
прийняттям Виконавчим комітетом
Одеської міської ради Рішення від
25.11.2008 року 1285 «Про встановлення
тарифів на послуги по вивозу твердих
побутових відходів для населення» з
тарифу з утримання будинку та
прибудинкової території була повністю
виключена така послуга в розмірі 0,491
грн. за 1 кв.м. площі.

На теперішній час тариф на
послуги по утриманню будинку та
прибудинкової території становить 1,885
грн. за 1 кв.м. площі.

Тарифи на послуги
централізованого опалення,
централізованого водопостачання та
водовідведення, енергопостачання та
вивозу побутового сміття відповідачем
(ДВЖПП) - не затверджуються, так як
відповідач за зустрічним позовом є
виконавцем послуг тільки з утримання
будинків та прибудинкової території.

По вищезазначеним послугам ДВЖПП
не є виробником послуг, а діє згідно зі
ст. 26 Закону України, яка передбачає, що
у разі, якщо виконавець не є виробником,
відносини між ним та виробником
регулюються окремим договором, який
укладається відповідно до вимог цієї
статті.

Отже, посилання позивача за
зустрічним позовом на те, що відповідач
-ДВЖПП - не надає послуг з утримання
будинку та прибудинкової території є
безпідставними.

Ст.18 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначає
чіткий порядок оформлення претензій
споживачів до виконавців.
Акт-претензія споживача подається
виконавцю, який протягом трьох робочих
днів вирішує питання про перерахунок
платежів або видає письмово споживачу
обгрунтовану письмову відмову в
задоволені його претензій.

Проте, жодного акта- претензії від
споживача ОСОБА_2 на адресу виконавця
послуг - ДВЖПП- не надходило.

Отже, вимоги ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди суд
обґрунтовано вважав такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до положень
Конституції України, зокрема статей 32,
56, 62 і чинного законодавства, фізичні та
юридичні особи мають право на
відшкодування моральної (немайнової)
Шкоди, заподіяної внаслідок порушення
їх прав і свобод та законних інтересів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав, а моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, які
особа зазнала у зв'язку із протиправною
поведінкою щодо неї самої та у душевних
стражданнях, які особа зазнала у
зв'язку із пошкодженням її майна,
відшкодовується грішми, незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала

Відповідно до ст. 1167 Цивільного
кодексу України, моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями або
бездіяльністю відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою потрібно
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи. фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями чи бездіяльністю
інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом

чи або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною

поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи

пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної

або юридичної особи.

При вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди з'ясуванню підлягають: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинового
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача, вини останнього в
її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги не
приймаються до уваги, оскільки
спростовуються матеріалами справи, а
письмових доказів на підтвердження
доводів апеляційної скарги до
апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів розглянувши скаргу в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги на увагу не
заслуговують та задоволенню не
підлягають, підстави для ухвалення
нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши
справу, прийшла до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319,
324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 26 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку, на
протязі двадцяти днів, з дня
проголошення.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді:
Г.О. Косогор

А.І. Дрішлюк