Ухвала

іменем україни

09 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,
суддів:Леванчука А.О.,Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Альтернативний
кредитний центр «Експрес-кредит» про
захист прав споживача, за касаційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Альтернативний
кредитний центр «Експрес-кредит» на
рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 04 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 30 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом, у якому просив визнати
недійсним договір від 26 жовтня 2010 року
№ 00455, укладений між ним та ТОВ
«Альтернативний кредитний центр
«Експрес-кредит» (далі - ТОВ
«Альтернативний кредитний центр
«Експрес-кредит»); стягнути на його
користь з відповідача 14 749 грн 75 коп.
сплачених коштів.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 04 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 30 жовтня 2013 року, позов задоволено.

Визнано договір від 26 жовтня 2010 року №
00455, укладений між ОСОБА_6 та ТОВ
«Альтернативний кредитний центр
«Експрес-кредит», недійсним; стягнуто з
ТОВ «Альтернативний кредитний центр
«Експрес-кредит» на користь ОСОБА_6 14 749
грн 75 коп.

У касаційній скарзі відповідач просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
в задоволенні позову відмовити,
мотивуючи свої доводи порушенням
судами норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково із таких підстав.

Звертаючись з позовом до суду, позивач
посилався на те, що відповідач здійснює
надання фінансових послуг, проте
відповідної ліцензії на провадження
діяльності в сфері фінансових послуг
відповідач не отримав.

У порушення вимог договору позивач
сплачував на користь товариства кошти,
проте ані кредиту, ані товару він не
отримав.

Крім цього, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» забороняється нечесна
підприємницька практика, яка включає
будь-яку діяльність, що вводить
споживача в оману або є агресивною,
зокрема забороняється як таке, що
вводить в оману: утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучених інших споживачів такої
системи, а не за рахунок продажу або
споживання продукції.

Оскільки позивач вважає, що він
сплачував кошти відповідачу не за сам
товар, а за можливість одержання права
на купівлю товару, відповідач без
залучення власних коштів формував
групу клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалася передача права на
купівлю товару одному з учасників
групи.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
суд дійшов висновку, що відповідач
здійснює фінансові послуги, проте
відповідної ліцензії на вчинення таких
послуг у нього немає. При цьому
місцевий суд вказав, що відповідач не
надав місцевому суду відповідної
ліцензії про надання дозволу на
здійснення діяльності на
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах, а
надано тільки розпорядження про видачу
ліцензії від 02 квітня 2013 року.

У цілому погоджуючись з висновками
місцевого суду, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що позивач
сплачував кошти не за сам товар, а за
можливість одержання права на купівлю
товару, діяльність відповідача є
пірамідальною, а тому спірний договір,
укладений між сторонами з
використанням нечесної
підприємницької практики, має бути
визнаний недійсним.

З такими висновками судів колегія
суддів суду касаційної інстанції не
погоджується.

Судами встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що 26 жовтня 2010 року
між ОСОБА_6 та ТОВ «Альтернативний
кредитний центр «Експрес-кредит»
укладено договір № 00455.

Предметом цього договору є надання
виконавцем послуг, спрямованих на
придбання замовником товару,
зазначеного в додатку 1 до даного
договору, на умовах Програми
діяльності «АКЦ «Експрес-кредит».

Вартість, асортимент товару, строк
виконання зобов'язань, порядок та
термін розрахунку сторони погодили
даним договором та додатком 1 до даного
договору.

Відповідно до умов даного договору
замовник зобов'язується: своєчасно з 1
по 20 число кожного місяця виконувати
обов'язок зі сплати загального платежу,
який складається з чистого платежу та
адміністративних витрат; отримати
товар, придбаний виконавцем на його
користь, в порядку, передбаченому
Програмою діяльності «АКЦ
«Експрес-кредит».

Згідно з п. 5.1 договору від 26 жовтня 2010
року № 00455 додатки 1 та 2 є невід'ємними
частинами цього договору.

Відповідно до додатка 2 до договору
право на отримання товару -
повідомлення, яке надається за
результатами асигнаційного акта
замовнику та є підставою для придбання
товару. На основі цього повідомлення
виконавець проводить оплату товару та
організовує його передачу у власність
замовнику згідно з умовами даного
договору та Програмою діяльності «АКЦ
Експрес-кредит».

Товар - об'єкти нерухомості, земельні
ділянки, транспортні засоби,
авто/сільгосптехніка, будівельні
матеріали, побутова техніка тощо.

Судами встановлено, що позивач,
виконуючи умови договору, сплачував
необхідні платежі, але кредиту на
придбання будівельних матеріалів не
отримав.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»
забороняються як такі, що вводять в
оману: утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції.

Оспорювана позивачем угода укладена в
межах створеної відповідачем системи
отримання кредиту для отримання товару
у власність.

Тобто кінцевим результатом укладеної
угоди з учасником є отримання певного
товару, а споживач сплачує саме за
одержання послуги, яка споживається в
процесі її виконання.

Таким чином, висновки суду апеляційної
інстанції про те, що відповідач
здійснює нечесну підприємницьку
практику відповідно до ч. 1 п. 7, ч. 3, ч. 6
ст. 19 Закону України «Про захист прав
споживачів», є передчасними, а права
позивача укладеною угодою не
порушуються.

Крім цього, Законом України від 02
червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення
змін до деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг"
(набрав чинності 09 січня 2012 року)
внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України
"Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг" та доповнено
п. 111 , відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (як уповноважений державний
орган) (далі - Нацкомфінпослуг),
затвердила Ліцензійні умови
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах
(розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676
"Про затвердження Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах") (далі -
Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення,
сутність, правовий статус учасників (і
вимоги до них) такого виду фінансових
правовідносин, як придбання товарів у
групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід
зробити висновок про те, що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групі - це
фінансова послуга, що надається
ліцензіатом і передбачає залучення
грошових коштів учасників групи,
об'єднання цих коштів з метою придбання
та розподілу товарів між учасниками
групи.

Відповідно до розпорядження
Нацкомфінпослуг від 02 квітня 2013
року № 1063 «Про видачу товариству з
обмеженою відповідальністю
«Альтернативний кредитний центр
«Експрес-Кредит» ліцензії на
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах»
постановлено видати ТОВ
«Альтернативний кредитний центр
«Експрес-Кредит» ліцензію на
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах строком
дії на п'ять років (а. с. 45).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК
України.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

За правилами ст. 204 ЦК України правочин
вважається правомірним не лише тоді,
коли не визнаний судом недійсним, але й
у тому випадку, коли його недійсність
прямо не встановлена законом.

Таким чином, зі змісту зазначених норм
убачається, що правочин, недійсність
якого прямо встановлена законом, є
нікчемним. Визнання нікчемного
правочину судом недійсним законом не
вимагається, тобто для сторін
правочину він не спричиняє правових
наслідків, крім наслідків його
недійсності.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України визначено,
що доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, суд апеляційної інстанції,
залишаючи рішення місцевого суду без
змін, передчасно без відповідних
доказів дійшов висновку про наявність
у діяльності відповідача ознак
пірамідальної схеми.

Відповідна правова позиція закріплена
у постанові Верховного Суду України
від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13.

Враховуючи зазначене, суди дійшли
передчасного висновку про задоволення
позову, порушення прав позивача
укладеною угодою, а тому судові рішення
підлягають скасуванню із направленням
справи до суду першої інстанції на
новий судовий розгляд з підстав,
визначених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Альтернативний кредитний центр
«Експрес-кредит» задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 04 липня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 30 жовтня 2013 року скасувати,
справу направити до суду першої
інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Т.О. Писана