Номер провадження: 22-ц/785/1919/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Дрішлюк А,І., Доценко Л.І.

При секретарі -Булгак Х.О.

За участю позивача-Дорош В.І.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні м. Одесі апеляційну скаргу
ОСОБА_4 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 21.11.2013 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5

-про відшкодування витрат на
будівництво

В С Т А Н О В И Л А:

17.12.2007 року позивач звернувся до
суду з позовними вимогами про розподіл
майна, набутого під час проживання
однією родиною та в подальшому в
порядку ст.31 ЦПК України позовні вимоги
змінив просив суд визнати за ним
право власності на будівельні
матеріали обладнання, монтажні та
будівельні роботи по АДРЕСА_1.
Відшкодувати його затрати по
придбанню обладнання та будівельні
матеріали витрачені на будівництво
цього будинку та стягнути з
відповідачки на його користь 205 302,73
грн.; затрати по приймально-здавальним
актам в сумі 1800 грн. та 41 800 доларів США,
а всього 539 412,73 грн. В подальшому
збільшив розмір суми позову та просив
суд залишити без розгляду його вимоги
щодо встановлення факту проживання з
відповідачкою однією сім'ю без
реєстрації шлюбу, а також вимоги про
право власності на частину будинку.
Позивач просив суд визнати за ним та
його сином право власності на
будівельні матеріали та обладнання в
АДРЕСА_1. Стягнути з відповідача на
його користь: витрати на придбання
матеріалів та обладнання з врахуванням
коефіцієнту інфляції в сумі 606 177,00
грн.; витрати понесені ним на
будівництво спірного об'єкту згідно з
договором, актів виконаних робіт,
розписок про отримання коштів
будівельниками з врахуванням
коефіцієнту інфляції 895 449 грн., а
всього 1 501 622 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим,
що сторони приходяться сватами та з 2000
року по 2003 рік він проживав з
відповідачкою та здійснював
фінансування та будівництво житлового
будинку по АДРЕСА_1. Так, за період
будівництва, ним було придбано
будівельні матеріали, укладені
договори з будівельниками по
будівництву будинку, сплачені ним
кошти за проведення цих робіт, що
підтверджується договорами,
квитанціями, накладними на його ім'я,
висновком експертизи, свідками.
Відповідачка не мала можливості
здійснювати будівництво, так як мала
незначний дохід, що не дозволяв їй
здійснювати будівництво будинку.

Відповідач позов не визнала,
посилаючись на те, будинок будувала за
власні кошти, позивач, як батько її
зятя, надавав їй безоплатну допомогу,
договорів про сумісну діяльність та
про повернення нею грошей сторони не
обговорювали. Одночасно посилається на
те, що позивач будував будинок в
с.Кориліно Бугаз і саме ці будівельні
матеріали використовував для
будівництва , а їх залишок, як допомогу
передавав для будівництва її будинку.

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 21.11.2013 року в
заявлених вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового, про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді доповідача, вислухавши
пояснення сторін, допитавши свідка,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвали
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в заявлених вимогах,
районний суд виходив з відсутності
доказів щодо надання допомоги по
будівництву будинку на зазначену ним
суму, письмового договору між
сторонами щодо будівництва будинку,
виходячи з того, що позивач надавав
безоплатну допомогу сім»ї своїй
невістці .

Судова колегія погоджується з
такими судженнями суду першої
інстанції з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено,
сторонами не спростовується, що на
підставі договору купівлі-продажу від
27.10.1999 року ОСОБА_5 належала на праві
власності садова будівля в АДРЕСА_1 на
земельній ділянці 574 кв. м. у садовому
товаристві « Ромашка».

Відповідно до розпорядження Київської
райадміністрації від 25.09.2000 року за №
1538 «Про затвердження проекту
будівництва садового будинку по

АДРЕСА_1» та дозволу на виконання
будівельних робіт № 405, виданого
інспекцією ДАБК від 07 листопада 2000
року забудовником спірного будинку
значиться ОСОБА_5( а.с. 30 т.1)

Згідно заключення судової
будівельно- технічної експертизи №
14737/23 від 11.10.2012 року садовий будинок
АДРЕСА_1 скдадається з двоповерхової
будівлі літ « А-1-2ж», гаражу з мансардою
літ «В» загальною площею 299,9 кв.м. та
житловою літньою-94,6 кв.м.; гараж з
мансардою-56 кв.м. та складає 100%
готовності(а.с.134-140 т.2)

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п.4 постанови від 04
жовтня 1991 року «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право власності громадян на
жилий будинок» інші особи, які приймали
участь у будівництві жилого будинку не
на підставі угоди про створення
спільної сумісної власності, яка
відповідає законодавству, вправі
вимагати відшкодування своїх затрат
на будівництво, якщо допомогу
забудовнику( покупцю) вони надавали не
безоплатно.

Відповідно д ст.469 ЦК України(
котра діяла на момент спірних
правовідносин) особа, яка одержала
майно за рахунок іншої особи без
достатньої підстави, встановленої
законом або договором, зобов'язана
повернути безпідставно придбане майно
цій особі. Такий же обов'язок виникає
коли підстава, на якій придбано
придбане майно, згодом відпала. В разі
неможливості повернути безпідставно
придбане майно в натурі повинна бути
відшкодована його вартість, що
визначається на момент придбання.

На підтвердження доказів позивачем
були надані квитанції про придбання
будівельних матеріалів та договори
підряду на будівництво будинку.

Відповідно до ст.58 ч.1 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Частина квитанцій, на які посилається
позивач щодо закупівлі будівельних
матеріалів не містять інформації про
те, що вони придбані позивачем для
будівництва будинку по АДРЕСА_1( т.1 а.
с. 25, 28, 29; т. 2 а.с. 6-21; 23- 25;27-28;31.32), а інша їх
частина виписані на ім'я не позивача, а
його сина-ОСОБА_7(а.с.20.21.22 т.1; Т.2
а.с.22,26,33).а частина без зазначення його
ім'я( а.с.23 т.1; т.2 а.с.29,30)

Посилання позивача на те, що його син
отримував будівельні матеріали, після
його оплати не підтверджено належними
та допустимими доказами.

Виходячи з того. що надані докази не
містять інформацію про те, що саме
позивачем буди придбані будівельні
матеріали для будівництва саме будинку
по АДРЕСА_1, районний суд правильно не
прийняв їх до уваги.

Якщо доказ містить інформацію щодо
предмета доказування і судом не
встановлено, що для отримання такого
доказу законом встановлено певний

порядок і цей порядок порушено( ст.59 ЦПК
), він не може бути визнано судом
належним.

За правилами ст.875 ЦК України в ч. 1
статті 875 ЦК України міститься
визначення договору будівельного
підряду та певні загальні положення
стосовно сторін договору та їхніх
зобов'язань. Сторонами договору
виступають замовник та підрядник.

Виходячи з того, що забудовником на
будівельні роботи по спірному об'єкту
являється ОСОБА_5, в договорах підряду,
наданих позивачем, не визначений об'єм
та вартість підрядних робіт, сама
забудовник не надавала письмової
згоди на їх укладення, а тому вони не
можуть бути визнані належними.

Покази свідків, котрі підтвердили
проведення робіт по будівництву за
спірною адресою судова колегія оцінює
критично, оскільки вони являються
підлеглими позивача, з ними забудовник
по будівництву-ОСОБА_6, не укладала
договору підряду, повноважень
позивачеві на укладання цих договорів
згоди не надавала.

Виходячи з того, що при визначенні в
експертному дослідженні щодо
підрахунку грошових коштів виписаних
на ім'я ОСОБА_4, та ОСОБА_6 не враховано
вищезазначених обставин, заключення №
2776/5969/24 від 24 жовтня 2013 року районним
судом правильно не взято до уваги.(а.с.3-8
т.3).

Доводи апеляційної скарги про те, що
він являвся замовником проведених
робіт по будівництву так як у ОСОБА_6
відсутні матеріальні можливості в
будівництві будинку не можуть бути
підставою для задоволення позовних
вимог, оскільки самі по собі не
засвідчує того факту, що допомога ним
по будівництву здійснювалась не
безоплатно.

Докази того, що дохід позивача
значно перевищував дохід відповідачки
не знайшов свого підтвердження,
оскільки дохід ОСОБА_4 за період з 2000 по
2003 рік становив- 81020 грн.(а.с.47), а продаж
нерухомості здійснив його
син-ОСОБА_7(15-18), котрий позовних вимог
не заявляв.

Отже, встановивши наведені
обставини та врахувавши роз'яснення
пленуму Верховного суду України,
судова колегія приходить до висновку,
що районний суд прийшов до правильного
висновку, що вимоги позивача не
підлягають задоволенню в зв'язку з
недоведеністю.

Посилання на те, що відповідачка
не мала можливості будувати будинок
спростовується її поясненнями про те,
що допомогу по будівництву надавали її
донька та зять.

Доводи про те, що допомога по
будівництву позивачем надавалась не
безоплатно спростовуються поясненнями
самих сторін, про те, що вони проживали
разом, угод про створення спільної
власності не укладали, вимоги став
предявляти після поверенння після
повернення до дружини.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли

призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України
судова колегія

ВИРІШИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 21.11.2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржене
на протязі 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Голодуючий суддя -
Л.А.Гірняк

Судді
А.І.Дрішлюк

Л.І.Доценко