Справа № 191/2062/14-ц
Провадження № 2/191/1032/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2014 року
м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гречко Ю.В.

при
секретарі - Борисовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Синельникове
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовною заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Квадро
Земля» до ОСОБА_1 про витребування
безпідставно отриманих грошових
коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги тим, що 11 жовтня 2013 року ним було
сплачено відповідачці ОСОБА_1 грошові
кошти в розмірі 6965,00 грн., у тому числі
податок з доходів фізичних осіб як
переплату за оренду землі. Договір
оренди землі, зареєстрований в реєстрі
речових прав, між сторонами відсутній,
відповідач не має заінтересованості у
взаємному співробітництві, землею ТОВ
«Квадро Земля» не користувалося.
Позивач посилається на ст.1212 ЦК України
та зазначає, що відповідачка, отримуючі
грошові кошти від позивача, не мала
наміру надавати земельну ділянку в
оренду, у зв'язку з чим отримала гроші
без достатньої правової підстави і
повинна повернути їх позивачу. Також
позивач посилається на вимоги ст.ст.536,
1214 ЦК України і вважає, що відповідачка
зобов'язана сплатити позивачу проценти
за користування чужими грошовими
коштами на рівні облікової ставки
Національного Банку України, яка в
період з 13 серпня 2013 року до 15 квітня 2014
року становила 6,5 %, а з 15 квітня 2014 року
складає 9,5 %. За розрахунками позивача
загальний розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
складає 245,12 грн. і загальна сума
заборгованості відповідача перед
позивачем становить 7210,12 грн. Позивач
просить суд стягнути з відповідачки на
його користь вищезазначену суму
заборгованості, а також судові витарти
по справі в розмірі 243,60 грн.

В подальшому позивач збільшив розмір
позовних вимог і зазначив, що для
захисту свого порушеного права він був
змушений звернутися до фахівця у
галузі права - фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, яким було складено
та подано позовну заяву до суду, за що
позивачем було сплачено 500,00 грн. Вважає
понесені ним витрати на правову
допомогу збитками і на підставі ст.22 ЦК
України просить їх стягнути з
відповідачки. Усього просить суд
стягнути з відповідачки на його
користь заборгованість в розмірі 7710,12
грн. та судові витрати по справі в
розмірі 243,60 грн.

У судовому засіданні представник
позивача Хижняк Л.Ф. позовні вимоги
підтримала у повному обсязі і просить
їх задовольнити. Також зазначила, що
насправді договору оренди землі з
відповідачкою не укладалося, у виписці
з особового рахунку посилання на такий
договір зроблено у зв'язку з допущеною
бухгалтером помилкою. Такий договір
начебто укладений з іншим орендарем.

Відповідачка в судове засідання не
з'явилася по невідомим суду обставинам.

Під час судового розгляду справи по
суті судом були оглянуті наступні
докази: виписка з особового рахунку від
10 жовтня 2013 року; письмова вимога
позивача до відповідача про
повенрнення грошових коштів від 24
березня 2014 року; податковий розрахунок
сум доходу, нарахованого (сплаченого)
на користь податку і сум утриманого з
них податку; правовстановлюючі
документи позивача; квитанція про
сплату судового збору; договір про
надання юридичних послуг від 21 квітня
2014 року та Акт приймання-передачі
наданих послуг від 06 травня 2014 року.

Таким чином, суд, заслухавши пояснення
представника позивача та вивчивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що отримана
відповідачем сума грошових коштів
повинна бути позивачу повернута на
підставі ст.1212 ЦК України, оскільки
позивачкою ця сума була отримана без
достатньої правової підстави.

У відповідності до ч.1 ст.1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту зазначеної норми закону
випливає, що безпідставно набутим
майном є майно, яке було набуте особою
поза будь-якою підставою, тому у разі
наявності між сторонами договірних
правовідносин, казати про
безпідставність набуття такого майна
не можна.

Як вбачається з Виписки з особового
рахунку, на рахунок відповідачки
ОСОБА_1 позивачем ТОВ «Квадро Земля»
були перераховані грошові кошти в
розмірі 5920,25 грн. в рахунок оплати за
оренду земельного паю згідно договору
№8 від 05 жовтня 2012 року. Зазначена
виплата була здійснена 11 жовтня 2013
року.

Факт сплати позивачем податку з
доходів фізичних осіб доводиться
податковим розрахунком сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
податку і сум утриманого з них податку.

Отже, із наданих позивачем суду
документів вбачається, що договір
оренди земельної ділянки був укладений
між сторонами 05 жовтня 2012 року, у
зв'язку з чим отримані позивачкою
грошові кошти не можна вважати
безпідставно набутим майном, оскільки
отримані вони як плата за оренду
земельного паю на підставі
відповідного договору і той факт, що
суду не надано самого договору оренди
земельної ділянки, не свідчить про
відсутність такого договору, оскільки
факт його наявності підтверджується
вищенаведеними доказами.

Також суд звертає увагу на те, що
договір між сторонами укладений 05
жовтня 2012 року, а виплата орендної
плати здійснена 11 жовтня 2013 року, тобто
через рік після укладення договору
оренди земельної ділянки, що ставить
під сумнів правдивість посилань
позивача на його не перебування у
договірних правовідносинах з
відповідачкою та невикористання ним
земельної ділянки, тим більше, що факт
невикористання позивачем земельної
ділянки не може свідчити про
відсутність укладеного між сторонами
договору оренди земельної ділянки.

Необгрунтованими є і посилання
відповідача на те, що в реєстрі речових
прав договір оренди землі відсутні.

Так, у Постанові Верховного Суду
України від 25 грудня 2013 року у справі
№6-118цс13, зазначено, що згідно із
частиною першою статті 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. На підставі
статті 20 Закону України «Про оренду
землі» укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації і право
оренди земельної ділянки виникає з дня
державної реєстрації цього права
відповідно до закону, що регулює
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно
зі статтею 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру, тобто
реєстрацією є запис, фіксація фактів
або явищ з метою обліку та надання їм
статусу офіційно визнаних актів,
внесення до списку або книги обліку.
Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що моментом вчинення
правочину слід вважати момент, коли
сторони свого часу досягли згоди з усіх
істотних умов і одностороння незгода
сторони з реєстрацією раніше
підписаного нею договору не може
визнаватися обставиною для визнання
його недійсним.

Отже, сама по собі відсутність
державної реєстрації договору оренди
земельної ділянки не свідчить про те,
що такий договір не був укладений,
оскільки факт його укладення
пов'язаний саме з досягненням
сторонами згоди з усіх істотних його
умов, а не з фактом його державної
реєстрацієї.

Не знайшли свого підтвердження
посилання представник позивача на факт
укладення відповідачкою договору
оренди земельної ділянки не з
позивачем, а з іншою особою, оскільки
жодного доказу з цього приводу суду
надано не було.

У зв'язку з вищевикладеним, суд
приходить до висновку, що відповідачка
отримала вищезазначені грошові кошти
на підставі укладеного між нею та
позивачем договору оренди земельної
ділянки, тому вона є їх власником і
стягнення з неї таких коштів буде
суперечити як вимогам діючого
законодавства України, так і вимогам
міжнародних актів, визнаних Україною.

Так, у відповідності до ст.41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

У ч.1 ст.321 ЦК України зазначено, що право
власності є непорушним і ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.17 Загальної декларації прав
людини від 10 грудня 1948 року кожна
людина має право володіти майном як
одноособово, так і разом з іншими. Ніхто
не може бути безпідставно позбавлений
свого майна.

У зв'язку з вищевикладеним, позовні
вимоги є необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

Необгрунтованими є і позовні вимоги в
частині стягнення з відповідачки на
користь позивача шкоди, завданої
останньому внаслідок оплати правових
послуг в розмірі 500,00 грн., оскільки
згідно ч.3 ст.79 ЦПК України такі витрати
належать до витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, і порядок їх
відшкодування регулюється ст.88 ЦПК
України, у зв'язку їх не можна вважати
збитками в розумінні ст.22 ЦК України.

Таким чином, суд не вважає наявність
фактів, якими позивач обгрунтовує свої
позовні вимоги, встановленою.

Оскільки у задоволенні позовних вимог
відмовлено, понесені позивачем судові
витрати по справі стягненню з
відповідачки не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.41
Конституції України, ст.ст.321, 1212 ЦК
України, ст.17 Загальної декларації прав
людини від 10 грудня 1948 року, ст.ст.10, 60, 88,
209, 212 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Квадро Земля» до
ОСОБА_1 про витребування безпідставно
отриманих грошових коштів відмовити.

На рішення протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області може бути
подано апеляційну скаргу.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не буде подано, а у разі її
подання - після розгляду справи
апеляційним судом у разі, якщо рішення
не буде скасовано.

Суддя: Ю. В. Гречко