РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/8554/14-ц

Пров. №2/668/2120/14

16.07.2014 року
м.Херсон

Суворовський районний суд м.Херсона у
складі:

головуючого судді
Кузьміної О.І.,

при секретарі
Катюха Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні та
розпорядженні жилим приміщенням
шляхом виселення,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом в якому просить виселити
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з його
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення, посилаючись на
те, що він є власником цієї квартири,
між ним та відповідачами була
досягнута усна домовленість щодо
проживання відповідачів у його
квартирі деякий час, у березні 2014 року
він звернувся до відповідачів з
проханням виселитись з його квартири,
але до теперішнього часу відповідачі
не звільнили її, чим чинять йому
перешкоди у користуванні та
розпорядженні цією квартирою.

В судовому засіданні позивач та його
представник змінили підставу вимог
позивача та остаточно просили усунути
позивачу перешкоди у користуванні та
розпорядженні квартирою АДРЕСА_1
шляхом виселення відповідачів ОСОБА_2
та ОСОБА_3 з вказаної квартири без
надання іншого житлового приміщення.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнала, посилаючись на
необґрунтованість вимог позивача,
посилаючись на відсутність у неї
іншого жилого приміщення, у зв'язку з
чим її неможливо виселити з жилого
приміщення належного позивачу без
надання іншого житла.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення осіб, які
приймають участь у справі, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
заявлений позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК
України, сторони зобов'язані надати
докази та довести ті обставини, які
обґрунтовують їх вимоги і заперечення
та мають значення для справи, крім тих,
які визнаються сторонами, є
загальновідомими та встановлені
рішенням суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 09.07.2008
року, посвідченого приватним
нотаріусом Херсонського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
проживають у АДРЕСА_1 належній позивачу
ОСОБА_1

Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналась
17.07.1997р. відповідно до Закону України
від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, що також закріплено в
статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Як вбачається з пояснень позивача та
його представника, позивачем ОСОБА_1 у
березні 2014 року була направлена
відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 письмова
вимога про добровільне звільнення
жилого приміщення належної йому
квартири АДРЕСА_1, яку вони отримали,
але до теперішнього часу відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не звільнили квартиру
АДРЕСА_1 належну позивачу, у зв'язку з
чим порушуються права позивача, як
власника зазначеної квартири, що
підтверджується матеріалами справи та
відповідачами не спростовується.

За таких обставин, оцінивши досліджені
в судовому засіданні докази, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача є обґрунтованими та в силу ст.
391 ЦК України підлягають задоволенню.

При цьому доводи відповідача ОСОБА_2 не
приймаються судом до уваги, як такі що
не ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства України та не дають
підстав для відмови у задоволенні
вимог позивача.

Таким чином, оцінивши в сукупності
досліджені в судовому засіданні докази
в межах заявлених вимог, суд вважає
необхідним позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі, усунути
перешкоди позивачу в користуванні та
розпорядженні належної йому квартири
АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з цієї квартири,
оскільки підстав для відмови у позові
суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 11, 16, 319, 321, 386, 391, ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК
України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку протягом 10 днів з
дня його проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги через Суворовський
районний суд м.Херсона.

СуддяКузьміна О. І.