26 вересня 2014 року
Рівненський міський суд Рівненської
головуючого судді Сидорука Є.І.
при секретарі Патій Н.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Закритого
акціонерного товариства «Рівненський
ливарний завод» про стягнення
компенсації за всі не використані дні
щорічної відпустки, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та моральної шкоди, суд,
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського
міського суду із цивільним позовом до
Закритого акціонерного товариства
«Рівненський ливарний завод» про
стягнення компенсації за всі не
використані дні щорічної відпустки,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та моральної
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
вона перебувала у трудових відносинах
з ЗАТ «Рівненський ливарний завод». 14
серпня 2012 року її було звільнено за п.1
ст.36 КЗпП України. 30 липня 2014 року вона
звернулася на підприємство з проханням
видати їй довідку про заборговану
заробітну плату, а саме компенсацію за
невикористану відпустку, але відповіді
так і не отримала. Згідно
розрахункового листка за серпень 2012
року, компенсація за невикористану
щорічну відпустку становить 2657,52 грн.
До сьогоднішнього дня підприємство з
нею так розрахунку і не провело. Вважає,
що має право на стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 14 серпня 2012
року по 31 липня 2014 року, який складає
ливарний завод» було завдано їй
моральних страждань, а тому стягненню
підлягає і моральна шкода в розмірі
Позивач в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином.
Подала до суду заяву про розгляд справи
без її участі та просить задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся у
встановленому законом порядку, заяву
чи клопотання про перенесення розгляду
справи не подавав, заперечень проти
позову до суду не надходило.
Суд, дослідивши докази належного
повідомлення відповідача про час та
місце розгляду справи, прийшов до
висновку про розгляд справи без участі
відповідача з постановленням заочного
рішення по справі.

Повно, всебічно та об'єктивно
дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх в сукупності, суд приходить
до наступного висновку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду із захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 14 серпня 2012 року
на підставі наказу №189 від 14.08.2012 року
ОСОБА_1 була звільнена з посади
бухгалтера І категорії ЗАТ
«Рівненський ливарний завод» за п.1 ст.36
КЗпП України, що підтверджується
копією трудової книжки НОМЕР_1.
Розрахунок на день звільнення
відповідач з позивачем не зробив.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» в усіх випадках
звільнення за п.1 ст.36 КЗпП проводиться
з наданням гарантій, пільг і
компенсацій, передбачених главою ІІІ-А
КЗпП.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
КЗпП України.

Згідно ст.83 КЗпП України та ст.24 ЗУ «Про
відпустки» передбачено, що у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають
дітей.

При звільненні, підприємством в
порушення норм чинного законодавства
України не було виплачено ОСОБА_1
грошову компенсацію за всі не
використані дні щорічної відпустки у
розмірі - 2657,52 грн.

Відповідно до позовних вимог позивач
просить стягнути середній заробіток за
час затримки розрахунку за період з 14
серпня 2012 року по 31 липня 2014 року в сумі
48595 грн. 20 коп.

Відповідно до роз'яснень, наведених у
п.20 постанови Пленуму Верховного Суду
України №13 від 24 грудня 1999 року «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в стаття 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно з рішенням Конституційного суду
України від 22.02.2012 року №4-рп/2012
невиплата звільненому працівникові
всіх сум, що належать йому від
роботодавця, є триваючим
правопорушенням, а отже працівник може
визначити остаточний обсяг своїх вимог
лише на момент припинення такого
правопорушення, яким є день фактичного
розрахунку.

Середній заробіток розраховується
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100 «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати». Відповідно до абз.3 п.2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженою вказаною постановою,
середньомісячна заробітна плата
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з виплат за останні два
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана відповідна
виплата.

Згідно розрахунку (1861 грн. 14 коп.
(заробітна плата за червень) та 1783 грн. 57
коп. (за липень), за два місяці 36 робочих
днів, середньоденна заробітна плата
складає 101 грн. 24 коп., а всього 480
робочих днів до повного фактичного
розрахунку.

За встановлених по справі обставин суд
визнає обґрунтованими та доведеними
позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на
її користь 48595 грн. 20 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні на підставі ст.117 КЗпП
України. При цьому суд враховує, що
відповідачем не оспорюється розмір
суми середнього заробітку,
розрахований позивачем.

Судом також встановлено, що позивачу
було заподіяну і моральну шкоду.
Відповідач не виплатив їй
заборгованості по заробітній платі, то
така протиправна поведінка призвела до
її моральних страждань, втрати
життєвих зв'язків, пов'язаних з
необхідністю протягом тривалого часу
витрачати сили та час на захист свого
порушеного права.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення.

Згідно ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

При визначенні розміру відшкодування
враховуються вимоги розумності та
справедливості, суд визначає моральну
шкоду у розмірі 1000,00грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України,
якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід
держави пропорційно до задоволеної
частини вимог. Оскільки позивач
звільнена від сплати судового
збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір», з
відповідача слід стягнути в
прибуток держави 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 58, 60, 82, 88, 212-215, 225, 294, 296, 297 ЦПК
України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Закритого акціонерного
товариства «Рівненський ливарний
завод» на користь ОСОБА_1 грошову
компенсацію за всі невикористані дні
щорічної відпустки у розмірі 2657,52,
середній заробіток за період затримки
розрахунку з 14.08.2012 року по 31.07.2014 року у
розмірі 48595,20 грн. та моральну шкоду в
розмірі 1000,00 грн.

Стягнути з Закритого акціонерного
товариства «Рівненський ливарний
завод» на користь держави 243,60 грн.
судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржене
позивачем до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
міський суд з поданням в десятиденний
строк апеляційної скарги з дня
проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського

міського суду

Сидорук Є.І.