Ухвала

іменем україни

2 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виділ в
натурі частки із спільного майна, що є у
спільній сумісній власності; за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
треті особи: Інспекція державного
архітектурного будівельного контролю
у Дніпропетровській області, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 про звільнення земельної
ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 6
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2008 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що вона є співвласником земельної
ділянки, розташованої по АДРЕСА_1.
Співвласниками цієї земельної ділянки
є відповідачі. Оскільки між ними
виникають спори щодо порядку
користування і володіння спірною
земельною ділянкою, позивачка просила,
виділити їй в натурі 16/100 частин спірної
земельної ділянки відповідно до
варіанту № 3 висновку комісійної
судової земельно-технічної експертизи
від 7 серпня 2013 року № 978-13, ј частину
цієї земельної ділянки передати в
загальне користування всіма
співвласниками будинку для проходу до
належних їм частин земельної ділянки,
обслуговування інженерних
комунікацій, житлових будинків, 1/2
частину земельної ділянки передати в
загальне користування їй та ОСОБА_5 для
обслуговування літньої кухні та сараю
та встановити безоплатне безстрокове
право користування земельною ділянкою
для використання кожним із
відповідачів для проходу та
обслуговування належних їм будівель,
інженерних комунікації та ділянок.

У лютому 2009 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із зустрічним позовом,
посилаючись на те, що вона є
співвласником будинку АДРЕСА_1.
Співвласниками будинку було здійснено
приватизацію земельної ділянки та нею
було отримано державний акт на право
власності на земельну ділянку.
Зазначала, що її право власності було
порушено одним зі співвласниками
будинку, ОСОБА_4, яка розпочала
самочинне будівництво.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_6 просила
звільнити земельну ділянку та
зобов'язати ОСОБА_4 демонтувати
самочинно побудований на спірній
земельній ділянці фундамент.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від

11 лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 6 травня
2014 року, у задоволенні позову

ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

ОСОБА_6 судові рішення не оскаржуються,
тому у частині вирішення зустрічного
позову у касаційному порядку не
переглядаються (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні
позову, суди на підставі доказів,
поданих сторонами, які належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), взявши до
уваги висновки судової
будівельно-технічної експертизи від 27
вересня 2012 року та повторної судової
будівельно-технічної експертизи від 7
серпня 2013 року, дійшли до правильного
висновку про те, що визначити порядок
користування земельною ділянкою з
виділенням всім співвласникам
відповідних часток не представляється
можливим, оскільки через існуючу
забудову на земельній ділянці такий
порядок користування можливий лише
одночасно зі встановленням земельних
сервітутів. Проте, уточнивши після
експертизи позовні вимоги (т. 2
а.с. 185-186), ОСОБА_4 вимог про встановлення
земельних сервітутів не заявляла, а суд
вийти за межі позовних вимог не має
права (ст. ст. 10, 11 ЦПК України).

Зазначене не позбавляє позивачку на
звернення до суду у передбачений
законом спосіб.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильного застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, колегія
суддів вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від
11 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від
6 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник