Справа № 1231/7889/2012
Провадження № 22ц/782/56/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

Головуючого судді - Лозко Ю. П.

Суддів: Заіки В. В., Медведєвої
Л. П.

При секретарі :
Івасенко І.А.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Стахановського міського суду
Луганської області від 20 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до Управління Державної служби
охорони ГУМВС України в Луганській
області про захист прав споживача,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року позивачка ОСОБА_3 в
особі свого представника звернулася до
суду з позовом до відповідача
Управління Державної служби охорони
при УМВД України в Луганській області,
в якому послалася, що їй на праві
особистої власності належить 49/200
часток житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованого за адресою
АДРЕСА_1. В цьому будинку знаходилися
речі, які їй належали та представляли
для неї матеріальну та моральну
цінність, як пам'ять про батьків.
Оскільки позивачка є громадянкою РФ і
проживає в Мурманській області, то з
метою збереження своїх речей вона 01
вересня 2007 року уклала з відповідачем
Управлінням Державної служби охорони
при ГУМВС України в Луганській області,
договір № 13-1/7516, на централізовану
охорону майна в житлових приміщеннях
громадян підрозділом Державної служби
охорони при Міністерстві Внутрішніх
справі України. Крім того вона просила
свого сусіда наглянути за будинком, але
ключів від будинку вона йому не давала.
16.07.2011 року їй по мобільному зв'язку
сусід повідомив, що скло у кухонному
вікні її будинку було пошкоджено,
наружне скло розбите, винута рама
вікна, ставні вікна розкриті, відкрита
рама вікна комори, винуто скло кватирки
вікна, розташованого поруч з вікном
комори, відкриті ставні вікна великої
кімнати будинку. Він допустив, що до
будинку потрапили сторонні, але він
знав, що будинок знаходиться під
охороною. Також він повідомив, що 13.07.2011
оглядав будинок, все було в порядку.
Про цей факт вона телефоном повідомила
відповідача і свою племінницю. Після
цього її племінниця , представник
відповідача увійшли до будинку і
з'ясували , що в будинку відбулася
крадіжка майна позивачки. Зокрема,
були викрадені посуд, вази кришталеві,
електросамовар, подарунковий
мисливський ніж, металевий бочонок
для вина. , постільна білизна, рушники,
електричний кухонний міксер, шахи,
батареї, змішувач води, провід для
обладнання охоронної сигналізації,
тюль, з сараю металеві вироби,
розібрані побутові прилади та інше
майно. А всього позивачці крадіжкою
було спричинено матеріальну шкоду на
суму 73239 грн. В серпні 2012 року вона
звернулася до відповідача з
претензією, про невиконання останнім
договірних обов'язків. Відповідач їй
пояснив, що на об'єкті через погодні
умови увімкнулася сигналізація, після
чого відповідач не зміг повторно
поставити об'єкт під охорону з
технічних причин. Відповідно до
довідки Стахановського міжміського
відділу Державної служби охорони в м.
Стаханові, її будинок знаходився під
охороною з 25.08.2009 р. по 25.06.2011 р. без
охорони будинок з вини відповідача
знаходився з 25.06.2011 року до часу
виявлення факту крадіжки, тобто до
16.07.2011 р. Відповідач охорону об'єкту, на
період не підключення його до пульту
охорони, не організував, не перезакрив
об'єкт, незважаючи на те, що у
відповідача був комплект дублікату
ключів від будинку. Таким чином,
позивачка вважає, що відповідач не
виконав покладені на нього договором
обов'язки по організації та охороні
будинку, створив причини та умови , які
спри яли крадіжці майна позивачки.
Тому позивач в особі свого
представника просить суд захистити її
права споживача, стягнути з
відповідача матеріальну шкоду в
розмірі 73239 грн., та моральну шкоду в
розмірі 20000 грн., оскільки внаслідок
зазначених обставин їй завдано такої
шкоди.

Рішенням Стаханівського міського суду
Луганської області від 20 листопаду 2013
року позовні вимоги задоволено
частково.

Суд стягнув з
відповідача Управління Державної
служби охорони ГУМВС України в
Луганській області на користь
позивачки ОСОБА_3 моральну шкоду в
розмірі 1000 грн. , та витрати на правову
допомогу в розмірі 1000 грн.

Також стягнув з
відповідача Управління Державної
служби охорони ГУМВС України в
Луганській області на користь держави
судовий збір в розмірі 229,40 грн.

У задоволенні позовних вимог про
стягнення матеріальної шкоди в розмірі
73239 грн. відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивачка в особі
свого представника з рішенням суду не
згодна, вважає, що суд безпідставно
задовольнив її позовні вимоги
частково, у справі надано достатньо
доказів завдання їй матеріальної
шкоди, тому просить скасувати рішення
та задовольнити її вимоги у повному
обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши
письмові матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду, судова колегія приходить до
наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно зясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному
випадку вказані вимоги закону судом
першої інстанції у повному обсязі не
виконано.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивачки, та відмовляючи у
задоволенні вимог про стягнення
збитків у вигляді матеріальної шкоди,
суд виходив з того, що хоча
відповідачем і порушено умови договору
щодо охорони будинку позивачки,
внаслідок чого стала можливою крадіжка
майна позивачки, однак позивачкою не
доведено розмір матеріальної шкоди,
завданої позивачці, який нею визначено
самостійно у кримінальній справі та
який нічим не підтверджено., отже немає
підстав для стягнення з відповідача
розміру відшкодування у сумі 5000 гр.
згідно умов договору охорони.

Таких висновків суд дійшов помилково.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства

Статтею 509 ЦК України визначено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Згідно зі ст.. 11 ЦК України Цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, у тому числі, є:

1) договори та інші правочини;

Статтею 626 ЦК України передбачено, що
Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямованих на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, а
відповідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти)
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до статті 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона (
виконавець ) зобов'язується за
завданням другої сторони ( замовника )
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно до ст.. 936 ЦК України за
договором зберігання одна сторона
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною і
повернути цю річ у схоронності.

Згідно зі ст.. 951 ЦК України збитки,
завдані поклажлдавцеві втратою
(нестачею) або пошкодженням речі,
відшкодовуються зберігачем:

уразі втрати (нестачі) речі - у розмірі
її вартості,

у разі пошкодження речі - у розмірі
суми, на яку знизилася її вартість.

Відповідно до ст.978 ЦК України за
договором охорони, який є різновидом
договору зберігання, охоронець, який є
суб'єктом підприємницької діяльності,
зобов'язується забезпечити
недоторканність особи чи майна, які
охороняються. Володілець такого майна
або особа, яку охороняють, зобов'язані
виконувати передбачені договором
правила особистої та майнової безпеки
і щомісячно сплачувати охоронцю
встановлену плату.

Як вбачається із змісту позовної заяви,
предметом позовних вимог позивач
визначив стягнення збитків у вигляді
прямої матеріальної шкоди, внаслідок
не виконання відповідачем обов'язків
за договором охорони, тобто, фактично
застосування одного з правових
наслідків порушення зобов'язання,
передбаченого статтею 611 Цивільного
кодексу України

Стаття 610 ЦК України передбачає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі ст.. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, у числі іншого
такі, як відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 22
Цивільного кодексу України збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст.. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в іншій спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків та відшкодування моральної
шкоди за загальними правилами,
потрібна наявність повного складу
цивільного правопорушення, як-то:

- протиправна поведінка - дія чи
бездіяльність особи;

- шкідливий результат такої поведінки
(збитки);

- причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками;

- вина правопорушника.

Тобто, саме при наявності всіх чотирьох
елементів складу правопорушення
можливе притягнення особи до
відповідальності, якщо інше не
встановлено законом.

При цьому кредитор не повинен доводити
вину боржника у порушенні зобов'язання;
натомість на нього покладено обов'язок
доведення факту невиконання або
неналежного виконання зобов'язання
боржником, розміру завданих збитків та
прямого причинного зв'язку між
порушенням зобов'язання та завданими
збитками.

Відсутність своєї вини у порушенні
зобов'язання доводить особа, яка
вчинила таке порушення ( частина 2
статті 614 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що сторонами було
укладено договір №13-1/7516 про
централізовану охорону майна в
житлових приміщеннях громадян
підрозділом Державної служби охорони
при Міністерстві внутрішніх справ від
1 вересня 2007 року строком до 1 січня 2008
року з наступною пролонгацією на
кожний наступний рік, відповідно до
умов якого позивачка передала, а
відповідач приймає під охорону майно,
належне позивачці, яке знаходиться на
об'єкті клієнта за адресою м. АДРЕСА_1.

Умовами договору передбачено, що
охорона несе матеріальну
відповідальність за збитки, що завдані
майну клієнта третіми особами,
внаслідок невиконання охороною своїх
зобов'язань по договору у межах суми
прямої дійсною шкоди клієнта, але не
більше 5000 гр. ( п.2.1).

Відшкодування клієнту заподіяних
майнових збитків здійснюється
охороною в межі, визначеної у п.2.1
договору у встановленому
законодавством України рорядку,
розмір збитків має бути підтверджений
необхідними документами та
розрахунком вартості викрадених,
знищених, пошкоджених
товарно-матеріальних цінностей та
викражених грошових сум ( п.6.1)

У суму збитків , що підлягають
відшкодуванню, входить вартість
викраденого майна, у тому числі
викрадені грошові кошти у розмірі до 10
мінімальних заробітних плат. У випадку
викрадення предметів домашнього
майна, збитком вважається вартість цих
предметів з урахуванням зносу,
виходячи з діючих роздрібних цін. Якщо
на окремі предмети немає роздрібних
цін, їх вартість визначається
відповідно до діючих цін на однойменні
предмети. ( п.6.2)

Факти скоєння протиправних дій щодо
майна клієнта сторонніми особами, які
проникли на об'єкт, встановлюються
органами дізнання, слідства чи судом. (
п.6.3)

При наявності заяви клієнта про
заподіяні збитки, уповноважені
представники повинні брати участь у
визначенні розміру цих збитків.Розмір
збитків повинен бути підтверджений
відповідними документами, складеними
за участю представників охорони.( п.6.4)

Відшкодування збитків, нанесених
клієнту через неналежне виконання
охороною своїх зобов'язань,
проводиться нею добровільно або за
відповідним судовим рішенням. (п.6.5)

Судом також встановлено, що на
виконання умов договору відповідачем
було прийнято під охорону майно
позивачки, що знаходилося за вказаною
адресою. 26.06.2011 року в результаті
погодних умов о 15-15 на пульт
централізованого спостереження
надійшов сигнал тривога з охороняємого
об'єкта будинку Прибувши на об'єкт,
наряд міліції охорони провів огляд
будинку ( двері, вікна, горище), в
результаті огляду пошкоджень не
виявлено, встановлено, що цілісність
будинку не порушена. При цьому було
проведено відкриття вхідних дверей,
під час якого було зламано ключ і
частина його залишилася в дверях, про
що був складений відповідний акт з
зазначенням причини поломки - заржавів
замок, після чого об'єкт під охрану
прийнятий не був до усунення поломки
замка про що представники відповідача
повідомили сусіда позивачки, який був
при цьому присутній, та який не є
довіреною особою позивачки, хоча на
прохання позивачки він періодично
наглядав за будинком. У подальшому під
час чергового огляду 16.07.2011 року у
період, коли будинок не знаходився під
охороною відповідача згідно умовам
договору, сусід виявив, що скло у
кухонному вікні її будинку було
пошкоджено, наружне скло розбите,
винута рама вікна, ставні вікна
розкриті, відкрита рама вікна комори,
винуто скло кватирки вікна,
розташованого поруч з вікном комори,
відкриті ставні вікна великої
кімнати будинку. Про цей факт
позивачка телефоном повідомила
відповідача і свою племінницю, яка є
довіреною особою за договором охорони,
яка разом з представником відповідача
увійшли до будинку і з'ясували , що в
будинку відбулася крадіжка майна
позивачки. Зокрема, були викрадені
посуд, вази кришталеві, електросамовар,
подарунковий мисливський ніж,
металевий бочонок для вина. , постільна
білизна, рушники, електричний кухонний
міксер, шахи, батареї, змішувач води,
провід для обладнання охоронної
сигналізації, тюль, з сараю металеві
вироби, розібрані побутові прилади та
інше майно. З приводу цієї крадіжки у
встановленому порядку порушено
кримінальне провадження за ст.. 185 ч.3 КК
України , явке зупинено до
встановлення особи, яка здійсни дане
діяння.

Вказані обставини підтверджуються
наданими суду доказами, фактично не
заперечуються відповідачем.

Таким чином, суд дійшов висновку про
те, що дійсно з будинку позивачки було
здійснено кражіку належного їй майна у
період, коли між нею та відповідачем
діяв договір про охорону майна, яке
знаходилося у її будинку, чим завдано
їй збитки.

Також суд дійшов висновку щодо того, що
вказана крадіжка мада місце внаслідок
того, що відповідач належним чином не
здійснював свої обов'язки щодо охорони
майна позивачки, покладені на нього
договором, правильно не прийнявши до
уваги заперечення відповідача з цього
приводу, оскільки відповідач не
належним чином виконав свої
зобов'язання по договору, що дало
можливість не встановленим слідством
особам проникнути до будинку, вкрасти
звідтіля цінні речі та зникнути з місця
події, тобто охорона не тільки не
запобігла викраденню речей, але і не
прийняла мір до затримання крадіїв..

Відповідачем рішення суду в цій
частині не оскаржується, що свідчить
про те, що відповідач з такими
висновками суду згоден, отже рішення
суду першої інстанції в цій частині не
перевіряється.

Що стосується висновків суду першої
інстанції стосовно недоведеності
розміру завданої шкоди, що є підставою
для відмови у задоволенні позову, то в
цій частині ці висновки суду є
помилковими.

Як зазначено вище, відповідно до умов
договору відповідач відшкодовує у
вказаних випадках збитки у розмірі
прямої дійсною шкоди клієнта, але не
більше 5000 гр.

За таких обставин за наявності доказів
того, що з будинку позивачки, дійсно
було вкрадено майно, вартість якого
позивачкою зазначено на суму 73239 грн.,
однак відповідальність відповідача
обмежена сумою у 5000 гр., яка і має бути
стягнута з відповідача на користь
позивачки у відшкодування вказаних
збитків.

Відповідачем у порушення ст.. 10,11 ЦПК
України не надано доказів, що вартість
вкраденого майна з будинку позивачки
становить суму меншу, ніж 5000 гр.

Судова колегія вважає, що розглядаючи
спір та відмовляючи у задоволенні
позову в цій частині , суд не повно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази, не правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
дійшов помилкового висновку про
відсутність підстав для стягнення з
відповідача завданих позивачці
збитків у зазначеній сумі.

Тому в цій частині рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового про часткове
задоволення позову та стягнення з
відповідача на користь позивачки
5000грн. матеріальної шкоди.

Що стосується висновків суду про
розмір моральної шкоди,яка стягнут з
відповідача на користь позивачки, то
судова колегія вважає, що розмір її
визначено судом з урахування правил
встановлених ст.. 23 ЦК України.

Відповідачем рішення суду в цій
частині не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги позивачки не
спростовують висновків суду першої
інстанції в цій частині.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що оскаржуване судове рішення
суду першої інстанції, не в повній
мірі відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, висновки суду в
зазначеній вище частині не
відповідають обставинам справи та
вимогам закону, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору в цій частині.

У відповідності зі ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду;

5) постановити ухвалу про повне або
часткове скасування рішення суду
першої інстанції і направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно зі ст.. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням вищевказаних
обставин по справі, судова колегія,
вважає, що рішення суду першої
інстанції в зазначеній частині
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про задоволення цієї
частини позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 309 ЦПК України,
судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Стахановського міського суду
Луганської області від 20 листопада 2013
року змінити, в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
відшкодування матеріальної шкоди
скасувати, ухвалити в цій частині нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до
Управління Державної служби охорони
ГУМВС України в Луганській області про
відшкодування матеріальної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з Управління Державної служби
охорони ГУМВС України в Луганській
області на користь ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 5000
грн.

В іншій частині рішення Стахановського
міського суду Луганської області від 20
листопада 2013 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно але може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :