Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/456/14
Головуючий у 1 інстанції Колесник С.Г.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 02 грудня 2013 року у справі
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Колекторське
Агентство Фактор» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ТОВ «Колекторське
Агентство Фактор» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що 27 липня 2007 року між ПАТ
"Банк «Фінанси та Кредит" та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № 9-3784-077ФД,
відповідно до умов якого позивач надав
ОСОБА_3 кредит у сумі 14 900,00 грн., зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 0,0001 % та терміном до
26 липня 2010 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором, між
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та
ОСОБА_4, було укладено договір поруки №
9-3784-077П від 27 липня 2007 року, згідно до
умов якого остання зобов'язалася
відповідати перед банком за порушення
обов'язків за кредитним договором, як
солідарний боржник у тому ж обсязі, що і
ОСОБА_3

Банк свої зобов'язання за Договором
виконав в повному обсязі, надавши
ОСОБА_3 кредит, проте у порушення умов
Договору, останнім, свої зобов'язання
належним чином не виконані, в
результаті чого утворилась
заборгованість у розмірі 22 676,44 грн., з
яких 11 934,97 грн. - тіло кредиту, 0,00 грн. -
відсотки та комісійні доходи, 10 741,47 грн.
- пеня за несвоєчасне повернення
кредиту та відсотків.

Відповідно до умов Договору про
відступлення прав вимог № 1 від 25
грудня 2008 року, укладеного між ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ
«Колекторське Агентство Фактор», Банк
передав, а Товариство набуло право
вимоги до боржника реального та
належного виконання обов'язків за
Кредитним договором № 9-3784-077ФД від 27
липня 2007 року.

На підставі викладеного позивач просив
суд стягнути з відповідачів солідарно
заборгованість за кредитним договором
в сумі 22 376,44 грн. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 02 грудня 2013 року позов
ТОВ «Колекторське Агентство Фактор»
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ТОВ «Колекторське Агентство
Фактор» заборгованість за кредитним
договором № 9-3784-077ФД від 27 липня 2007 року
в загальному розмірі 22676, 44 грн., яка
складається з: заборгованості за
основною сумою кредиту 11934, 97 грн., суми
пені за порушення строків виконання
зобов'язань та відсотків 10741, 47 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ТОВ «Колекторське Агентство
Фактор» судові витрати в розмірі 229, 40
грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі
представника ОСОБА_6 подали апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

У засідання судової колегії
представник ТОВ «Колекторське
Агентство Фактор»не з»явився,просить
розглянути справу у його відсутності
на підставі доказів,що є в матеріалах
справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника апелянтів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ст.. 1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав,свобод чи інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини,на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків,встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Згідно до вимог ст.. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин ,на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і
заперечень,підтверджених тими
доказами,які були досліджені в
судовому засіданні.

Постановлене судом рішення не
відповідає зазначеним вимогам закону,
а висновки суду не відповідають
набутим у справі доказам.

Згідно до вимог ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи те, що 27 липня 2007
року між ПАТ "Банк «Фінанси та Кредит"
та ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір № 9-3784-077ФД, відповідно до умов
якого позивач надав ОСОБА_3 кредит у
сумі 14 900,00 грн., зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 0,0001 %
та терміном до 26 липня 2010 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором, між
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та
ОСОБА_4, було укладено договір поруки №
9-3784-077П від 27 липня 2007 року, згідно до
умов якого остання зобов'язалася
відповідати перед банком за порушення
обов'язків за кредитним договором, як
солідарний боржник у тому ж обсязі, що і
ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ
«Колекторське Агентство «Фактор»,суд
першої інстанції виходив із того,що у
порушення умов укладеного кредитного
договору з ПАТ»Банк «Фінанси та
кредит» відповідач ОСОБА_3, поручителем
якого є відповідачка ОСОБА_4,не виконав
свої зобов»язання з повернення
кредиту і має заборгованість перед
позивачем, який набув право вимоги за
договором з кредитодавцем, в сумі
22676гр.44коп.,який підлягає стягненню з
відповідачів солідарно.

Такі висновки суду не ґрунтуються на
здобутих у справі доказах і здійснені
судом у порушення вимог ст.ст. 60,212,213,214
ЦПК України.

Із позовної заяви ТОВ «Колекторське
агентство»Фактор»(а.с.2-4) вбачається,що
позов до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ 9-3784-077ФД від 27.07.2007року,укладеним між
ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» і
ОСОБА_3, пред»явлений позивачем на
підставі Договору про відступлення
прав вимог №1 від 25 грудня 2008
року,укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси
та кредит» і ТОВ «Колекторське
агентство»Фактор» 25 грудня 2008 року,за
яким ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»
передав позивачеві право вимоги до
ОСОБА_3за кредитним договором №
9-3784-077ФД від 27.07.2007року.

У порушення вимог ст. ст.10,60 ЦПК України
позивач не надав суду докази права
своєї вимоги до ОСОБА_3,про невиконання
ОСОБА_3 своїх зобов»язань за кредитним
договором, розрахунок заборгованості.

Із п.1.1.Договору про відступлення прав
вимог №1 від 25 грудня 2008
року,укладеного ВАТ»Банк «Фінанси та
кредит» та ТОВ «Колекторське
агентство»Фактор»(а.с.16) вбачається,що
первісний кредитор передає на
умовах,що існують на час укладання
цього договору,а новий кредитор
набуває право вимоги від Боржників
реального та належного виконання
обов»язків за кредитними договорами
згідно Додатку №1 до даного Договору.

На підтвердження наявності
заборгованості за кредитним
договором№ 9-3784-077ФД від 27.07.2007року і
передачі банком прав вимоги за цим
договором товариству «Колекторське
агентство»Фактор» позивач не надав
суду підписаного обома сторонами
Додатку до Договору з зазначенням
кредитного договору № 9-3784-077ФД від
27.07.2007року,укладеного між ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» і ОСОБА_3

Із витягу з Додатку №1 до
Договору про відступлення прав вимог
від 25 грудня 2008року, наданого позивачем
суду (а.с.25) видно,що станом на той час
сума заборгованості,за якою банк
відступив право вимоги ТОВ
«Колекторське агентство»Фактор» до
ОСОБА_3, складала 16 944гр.97коп.,проте
зазначений витяг підписаний лише
позивачем у справі і не підписаний
банком, а тому не є об»єктивними даними
про наявність і розмір заборгованості
ОСОБА_3 перед банком і в розумінні
вимог ч.1 ст.57 ЦПК України не може бути
доказом у справі.

Із матеріалів даної справи
видно,що позов пред»явлений 27.08.2013
року,тобто через 4 роки і 8 місяців після
відступу банком права вимоги
позивачеві за договором від 25 грудня
2008року,на який він посилається у
позовній заяві. Позивачем не надано
суду ані розрахунку, ані доказів на
підтвердження невиконаних
зобов»язань ОСОБА_3

Із письмового пояснення
позивача(а.с.54)і рішення суду видно,що
сума пені 10 741гр.і загальна сума боргу 22
676гр,44коп. підлягають стягненню з
відповідачів,проте ці суми стосуються
іншої особи- ОСОБА_7(а.с.54) і не
стосуються кредитного
договору,укладеного з відповідачем
ОСОБА_3

За змістом вимог ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням,що ґрунтується на
всебічному,повному,об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів з наданням цим доказам
оцінки у взаємному їх зв»язку у їх
сукупності. Жоден доказ не має для суду
наперед встановленого значення, проте
суд, розглядаючи даний спір, у
порушення вимог ст..212 ЦПК України не
надав належної оцінки доказам,що є у
справі, а самим позовним вимогам надав
наперед встановлене значення,вважав
встановленими обставини,які фактично
не доведені доказами ,внаслідок чого
неправильно вирішив спір, постановив
незаконне і необгрунтоване рішення,яке
підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення.

Оскільки докази невиконання ОСОБА_3
своїх зобов»язань за кредитним
договором № 9-3784-077ФД від 27.07.2007року як
перед банком,так і після укладення
банком з позивачем Договору про
відступлення прав вимог від 25 грудня
2008року і про порушення відповідачами
ОСОБА_3. і ОСОБА_4 як його поручителем
прав позивача відсутні , то судова
колегія приходить до висновку про те,що
позові вимоги ТОВ «Колекторське
агентство»Фактор» задоволенню не
підлягають.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
Задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 02 грудня 2013 року у цій
справі скасувати.

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Колекторське Агентство Фактор» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: