Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник
А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
прокуратури м. Севастополя, публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
в особі Севастопольського відділення,
третя особа - ОСОБА_4, про витребування
майна із чужого незаконного володіння

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника на рішення Ленінського
районного суду м. Севастополя від
23 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Севастополя від 12
грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, який
обґрунтував тим, що 24 червня 2009 року
він надав ОСОБА_4 у позику 55 000 доларів
США. Під час повернення позики 24 червня
2009 року гроші були вилучені
правоохоронними органами у зв'язку із
його (позивача) затриманням за підозрою
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3
ст. 368 КК України. Як речовий доказ у
кримінальній справі грошові кошти було
передано на зберігання до
Севастопольського відділення
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» (далі - СВ ПАТ
«Укрсоцбанк»). Посилаючись на те, що
вироком Білогірського районного суду
Автономної Республіки Крим від 31
березня 2011 року його виправдано у
вчиненні злочину за відсутністю складу
кримінального правопорушення, тобто
відпала правова підстава перебування
грошових коштів у розмірі 55 000 доларів
США на рахунку СВ ПАТ «Укрсоцбанк», та
встановлено наявність між ним та
ОСОБА_4 цивільно-правових відносин, які
випливають із договору позики, ОСОБА_3
просив витребувати указану суму
грошових коштів із незаконного
володіння та повернути йому.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Севастополя від 23 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Севастополя від
12 грудня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції, ухвалу
апеляційного суду та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні
позову про повернення коштів у розмірі
55 000 доларів США, суд першої інстанції,
із висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження його права власності на
ці кошти. У межах кримінального
провадження такого власника також не
встановлено. Крім того, за розпискою
від 24 червня 2009 року позичальником
виступає ОСОБА_4, а вимоги
ОСОБА_3 пред'явив до СВ ПАТ
«Укрсоцбанк», який не є учасником
відносин позики.

Із такими висновками погоджується
колегія суддів.

Встановлено та вбачається із
матеріалів справи, що постановою
Білогірського районного суду
Автономної Республіки Крим від 18 липня
2011 року вилучені під час затримання
ОСОБА_3 кошти у розмірі 55 000 доларів США
визнано речовими доказами у
кримінальній справі за обвинуваченням
ОСОБА_3 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та
залишені на зберіганні у СВ ПАТ
«Укрсоцбанк» до вирішення цивільного
спору.

Вироком Білогірського районного суду
Автономної Республіки Крим від 31
березня 2011 року ОСОБА_3 виправдано у
вчиненні злочину за відсутністю складу
кримінального правопорушення.

За підпунктом 4 пункту 56 Інструкції про
порядок вилучення, обліку, зберігання
та передачі речових доказів у
кримінальних справах, цінностей та
іншого майна органами дізнання,
досудового слідства і суду,
затвердженої наказом Генеральної
прокуратури України, Міністерства
внутрішніх справ України, Державної
податкової адміністрації України,
Служби безпеки України, Верховного
Суду України, Державної судуової
адміністрації України від 27 серпня 2010
року № 51/401/649/471/23/125, грошові кошти та
інші цінності, стосовно яких прийнято
рішення про конфіскацію згідно з
вироком суду, підлягають зверненню у
дохід держави. Всі інші речі
повертаються законним власникам, а при
невстановленні останніх переходять у
власність держави; у разі суперечки
про належність цих речей питання
вирішуються у порядку цивільного
судочинства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок (ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України).

Виправдувальним вироком не
встановлено обставин, які на підставі
ч. 4 ст. 61 ЦПК України
звільняють від доказування, про
виконання ОСОБА_4 грошового
зобов'язання за договором позики, його
припинення та відсутність у сторін
договору спору щодо цього договору.
Відомості про те, що між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 вирішувався цивільно-правовий
спір, у справі відсутні.

З огляду на викладене, вимоги до банку,
який є зберігачем речового доказу
(грошей), та прокуратури, якою речовий
доказ переданий банку на зберігання,
заявлені передчасно.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, підстави для скасування
оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Севастополя від 23 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Севастополя від 12 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

І.К. Парінова