Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2249/14
Головуючий у 1 інстанції: Ревуцький С.І.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„03" липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Заступника
прокурора Запорізької області на
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 28 березня
2014 року у справі за позовом Заступника
Бердянського міжрайонного прокурора
Запорізької області в інтересах
держави до Бердянської міської ради,
ОСОБА_2, Управління Держземагенства у
Бердянському районі Запорізької
області, про скасування п.п.5.7. рішення
Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010
року, визнання недійсним Державного
акту на право приватної власності на
земельну ділянку, скасування його
державної реєстрації та повернення
земельної ділянки, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року заступник
Бердянського міжрайонного прокурора в
інтересах держави звернувся до суду з
позовом до Бердянської міської ради,
ОСОБА_2, Управління Держземагенства у
Бердянському районі Запорізької
області про визнання незаконним та
скасування п.5.7. рішення Бердянської
міської ради № 41 від 25.02.2010 року про
затвердження проекту відведення
земельної ділянки та передачу її у
власність, визнання недійсним
Державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку,
скасування його державної реєстрації
та повернення земельної ділянки.

У позові зазначав, що за результатами
прокурорської перевірки встановлено,
що п.5.7. рішення Бердянської міської
ради №41 від 25.02.2010 року «Про передачу в
оренду та у власність земельних
ділянок, продовження терміну розробки
проекту відведення та надання дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельних ділянок»
затверджено проект відведення
земельної ділянки та передано у
власність ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,0922 га, розташовану по АДРЕСА_1
для індивідуального дачного
будівництва.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
27.05.2010 року було видано Державний акту
на право власності на зазначену
земельну ділянку, який зареєстрований
за номером 580, серії ЯК № 911778,
кадастровий номер :12:016:0298.

Зазначає, що відведення земельної
ділянки для індивідуального дачного
будівництва ОСОБА_2 було погоджено та
затверджено з порушенням водного,
земельного та містобудівного
законодавства.

Так, спірна земельна ділянка
відноситься до земель рекреаційного
призначення, про що зазначено у
проектній документації із землеустрою
щодо відведення вказаної земельної
ділянки та у листі управління
Держземагенства у Бердянському районі
від 09.09.2013 року, рішення про зміну її
зазначеного призначення на інші, не
приймались.

В порушення вимог ст.118 ЗК України,
проектна документація із землеустрою
щодо відведення спірної земельної
ділянки затверджена оскаржуваним
рішенням Бердянської міської ради без
проведення обов'язкової державної
експертизи, як це передбачено ст.9
Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації».

Крім того, у зв'язку з виявленням
численних порушень вимог земельного та
містобудівного законодавства,
позитивні висновки про погодження
проекту землеустрою щодо відведення у
власність ОСОБА_2 земельної ділянки від
01.06.2010 року та від 22.03.2011 року були
відкликані управлінням Держкомзему у
м. Бердянську та управлінням
архітектури та містобудування
Бердянської міської ради відповідно.

Відповідно до схеми місцезнаходження
виділеної ОСОБА_2 земельної ділянки,
кадастрового плану проекту
землеустрою, остання знаходиться в
межах м. Бердянська, на території
Бердянської коси в межах визначеної
ст.88 Водного кодексу України
двокілометрової зони прибережної
захисної смуги Азовського моря, що
суперечить ст.ст.85,90 Водного кодексу
України, ст.59 ЗК України і
підтверджується актом перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства Державної інспекції
сільського господарства в Запорізькій
області від 08.05.2013 року, матеріалами
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки.

Також у затвердженому оскаржуваним
рішенням Бердянської міської ради № 41
від 25.02.2010 року проекті землеустрою
розміри і межі прибережної захисної
смуги Азовського моря не враховано, що
унеможливлює відведення такої
земельної ділянки.

До того ж, при затверджені оскаржуваним
рішенням ради проекту землеустрою були
порушені вимоги містобудівного
законодавства, оскільки забудова та
використання території населених
пунктів повинні відповідати
Генеральному плану відповідного
населеного пункту.

За даними Генерального плану м.
Бердянська, затвердженого рішенням
Бердянської міської ради № 8 від 25.06.2009
року, за адресою виділеної ОСОБА_2
земельної ділянки передбачено
розміщення лише оздоровчих установ та
установ відпочинку, що підтверджується
листом виконавчого комітету
Бердянської міської ради від 15.05.2013
року.

Відповідно до проектних рішень
Генерального плану розвитку міста,
будівництво нових дачних районів в
межах м. Бердянська не передбачено.
Заборона на будівництво нових дачних
районів в міських населених пунктів
також передбачена п.3.39 ДБН 360-92
«Планування і забудова міських і
сільських поселень».

Проект землеустрою спірної ділянки
було погоджено Мелітопольським
сектором регулювання
природокористування Державного
управління охорони навколішнього
природного середовища, однак
повноваженнями видавати такий
висновок наділена Державна екологічна
інспекція Азовського моря.

Таким чином, посилаючись на припущені
Бердянською міською радою при
прийнятті п.5.7. рішення № 41 від 25.02.2010
року порушення вимог земельного,
водного та містобудівного
законодавства, просив суд визнати
незаконним та скасувати п.5.7 рішення
сімдесят дев'ятої сесії Бердянської
міської ради п'ятого скликання №41 від
25.02.2010року «Про передачу у власність та
в оренду земельних ділянок,
продовження терміну розробки проекту
відведення, та надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок»; визнати
недійсним державний акт на право
власності серії ЯК №911778 від 27.05.2010 року
на земельну ділянку площею 0,0922 га,
виданого на ім'я ОСОБА_2 для ведення
індивідуального дачного будівництва
по АДРЕСА_1; зобов'язати
Управління Держземагенства у
Бердянському районі Запорізької
області скасувати запис № 580 від
27.05.2010 року про державну реєстрацію
державного акту на право власності на
землю серії ЯК №911778 по АДРЕСА_1,
кадастровий номер :12:016:0298,
виданого на ім'я ОСОБА_2; зобов'язати
Управління Держземагенства у
Бердянському районі скасувати
державну реєстрацію земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_1 шляхом
закриття Поземельної книги на земельну
ділянку по АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_3
повернути земельну ділянку вартістю 101
617 грн. 42 коп., площею 0,0922 на, яка
знаходиться на АДРЕСА_1 Запорізької
області, межі якої визначені в
державному акті на право власності на
землю серії ЯК №911778, виданому ОСОБА_2,
територіальній громаді м. Бердянська .

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 28 березня
2014 року в задоволені позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі Заступник
прокурора Запорізької області,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання, призначене на 22.05.2014 року, не
з"явилась, хоча судова повістка була
вручена їй 26.04.2014 року.

В подальшому, за даними
поштового повідомлення від 31.05.2014 року,
за визначеним під час провадження у
справі місцем проживання ОСОБА_2 не
проживає, про зміну місця проживання в
порушення вимог ст. 77 ЦПК України
апеляційному суду не повідомила, а тому
в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України колегія
суддів дійшла висновку, що судовий
виклик ОСОБА_2 у призначене на 03 липня
2014 року судове засідання вручений їй
належним чином. За вказаних обставин,
враховуючи приписи ч.2 ст. 305 ЦПК
України, неявку в призначене на 03.07.2014
року судове засідання ОСОБА_2, а також
інших належним чином повідомлених
відповідачів по справі, колегія суддів
не вважає за перешкоду для розгляду
справи по суті..

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасника процесу,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуватися загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов"язаний
з"ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин(фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов"язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Відмовляючи у задоволенні заявленого
заступником Бердянського міжрайонного
прокурора в інтересах держави позову,
суд послався на недоведеність
прокурором повноважень оскаржувати в
інтересах держави рішення органу
місцевого самоврядування та вимагати
визнання недійсним виданого на його
підставі державного акту на землю,
враховуючи, що здійснення контролюючих
функцій за дотриманням земельного
законодавства, використанням та
охороною земель покладено Державою на
Держсільгоспінспекцію України, на
пропуск ним строку позовної давності,
про застосування якого було заявлено
представником відповідача ОСОБА_2,
зважаючи, що оскаржуване рішення було
прийняте ще 25.02.2010 року, а також
одночасно відмовив у задоволенні
позову по суті з підстав його
недоведеності, зокрема, щодо
належності спірної ділянки до
категорії земель, проекти землеустрою
для відведення яких підлягають
обов"язковій державній експертизі.

Між тим, ухвалюючи рішення, суд не
врахував, що зазначені підстави
відмови у позові є взаємовиключними.

Як роз"яснено у п.11 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009
року „Про судове рішення у цивільній
справі", встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважних причин, суд у рішенні зазначає
про відмову в позові з цих підстав, якщо
про застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

За приписами ст. 14 Конституції України
земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Згідно ст. 4 Закону України від 19.06.2003
року „Про державний контроль за
використанням та охороною земель"
об"єктом державного контролю за
використанням та охороною земель є всі
землі в межах території України.

Основними завданнями державного
контролю за використанням та охороною
земель є, зокрема, забезпечення
додержання органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
фізичними та юридичними особами
земельного законодавства України(ст. 2
Закону).

Таким чином, порушення вимог закону при
передачі у власність особі земельної
ділянки порушує інтереси держави у
сфері контролю за використанням та
охороною земель, ефективного
використання земельних ресурсів.

Як визначено у ч.1 ст.5 Закону України
„Про державний контроль за
використанням та охороною земель" в
редакції Закону від 16.10.2012 року,
державний контроль за використанням та
охороною земель здійснює центральний
орган виконавчої влади, який
забезпечує реалізацію державної
політики із здійснення державного
нагляду( контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Відповідно до Указу Президента
України від 13.04 2011 року № 459/2011, таким
центральним органом виконавчої влади є
Державна інспекція сільського
господарства України.

Виходячи із норм Закону України „Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" щодо повноважень
зазначеного центрального органу у
сфері державного контролю за
використанням та охороною земель та
дотримання законодавства України про
охорону земель та Положення про
Державну інспекцію сільського
господарства України, затвердженого
Указом Президента України від 13.04 2011
року № 459/2011, то повноваженнями
безпосередньо звертатися до суду із
позовами Держсільгоспінспекція не
наділена.

Заступник Бердянського міжрайонного
прокурора в обґрунтування поданого по
даній справі позову посилається на
порушення вимог законодавства, у тому
числі земельного, з боку органу
місцевого самоврядування - Бердянської
міської ради під час прийняття п. 5.7
рішення № 41 від 25.02.2010 року та порушення
інтересів держави у сфері контролю за
використанням і охороною земель, як
національного багатства, що свідчить
про правомірність звернення прокурора
для захисту інтересів держави до суду
із даним позовом.

За приписами ч.2 ст. 45 ЦПК України у разі
прийняття судом позовної заяви,
поданої прокурором в інтересах
держави, в якій зазначено про
відсутність органу, уповноваженого
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах або
про відсутність у нього повноважень
щодо звернення до суду, прокурор в
такому разі набуває статусу позивача.

Таким чином, висновки суду про те, що
даний позов заступника Бердянського
міжрайонного прокурора заявлений
неналежним позивачем, не погоджується
із вимогами названих норм
матеріального та процесуального права.

Не можна погодитися із
висновками суду про пропуск позовної
давності щодо вимог про визнання
недійсним Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку та повернення земельної
ділянки, які були заявлені у вересні 2013
року одночасно із вимогами про про
визнання незаконним та скасування п.5.7.
рішення Бердянської міської ради № 41
від 25.02.2010 року, на підставі якого був
виданий державний акт на ім"я ОСОБА_2,
враховуючи, що державні акти про право
власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень.

Виходячи з норм ст. 116 ЗК
України, рішення органу виконавчої
влади чи місцевого самоврядування про
передачу у власність земельної ділянки
є необхідною передумовою виникнення
права на земельну ділянку, тому вимоги
про визнання незаконним рішення є
взаємопов"язаними із вимогами про
визнання недійсним виданого на
підставі такого рішення державного
акту.

За вказаних обставин,
прийшовши до висновку про сплив
позовної давності, суд належним чином
не застосував правила п. 5 Прикінцевих
та перехідних положень Закону України
„Про внесення змін до деяких законів
України щодо вдосконалення порядку
здійснення судочинства" від 20.12.2011 року
№ 4176-УІ.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України(
в редакції закону станом на день
прийняття Бердянською міською радою
рішення № 41 від 25.02.2010 року) позовна
давність не поширюється на вимогу
власника або іншої особи про визнання
незаконним правового акту органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право.

Законом України „Про внесення змін до
деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства" від 20.12.2011 року № 4176-УІ,
який набрав чинності 15.01.2012 року, п.4 ч.1
ст. 268 ЦК України був виключений.

Разом з тим, відповідно до п.5
Прикінцевих та перехідних положень
цього Закону, протягом трьох років з
дня набрання чинності цим Законом
особа має право звернутися до суду з
позовом про визнання незаконним
правового акту органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, яким порушено право
власності або інше речове право особи.

Отже з огляду на правила п.5 зазначених
Прикінцевих та перехідних положень,
підстав для висновку про сплив
позовної давності суд не мав.

Не можна погодитися і з висновками суду
про недоведеність позову, оскільки суд
дійшов їх з порушенням вимог ст. 179 ЦПК
України.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов"язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За змістом ст.ст. 116, 118, 125 ЗК України
право власності громадянина на
земельну ділянку виникає на підставі
державного акту про право власності,
який видається за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
прийнятим за результатами розгляду
відповідного клопотання (заяви)
фізичної особи та землевпорядної
документації щодо конкретної
земельної ділянки, узгодженої
контролюючими службами.

З матеріалів справи вбачається, що
17.12.2009 року ОСОБА_2 звернулася із заявою
про надання дозволу на складання
проекту відведення земельної ділянки
для індивідуального дачного
будівництва у АДРЕСА_2(а.с.181).

Рішенням сімдесят сьомої сесії У
скликання Бердянської міської ради
Запорізької області від 24 грудня 2009
року № 32 ОСОБА_2 було надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки,
орієнтованою площею 0,092294 га по АДРЕСА_3,
для індивідуального дачного
будівництва ( в подальшому адреса:
АДРЕСА_1) ( а.с.183, 22).

За даними виконавчого комітету
Бердянської міської ради, на підставі
проведеного містобудівного аналізу та
згідно з Генеральнм планом м.
Бердянська, затвердженого рішенням
шістдесят восьмої сесії Бердянської
міської ради У скликання від 25.06.2009 року
№ 8, земельна далянка по АДРЕСА_1
розміщується на території оздоровчих
устнов та установ відпочинку(а.с.20-22).

За визначенням ст. 50 ЗК України землі,
які використовуються для організації
відпочинку населення, туризму та
проведення спортивних заходів,
відносяться до земель рекреаційного
призначення.

Згідно ст. 51 ЗК України до складу
земель рекреаційного призначення
належать земельні ділянки зелених зон
і зелених насаджень міст і інших
населених пунктів,
навчально-туристських та екологічних
стежок, маркованих трас, земельні
ділянки, зайняті територіями будинків
відпочинку, пансіонатів, об"єктів
фізичної культури та спорту,
туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів,
стаціонарних і наметових
туристично-оздоровчих таборів,
будинків рибалок і мисливців, дитячих
туристичних станцій, дитячих і
спортивних таборів, інших аналогічних
об"єктів, а також земельні ділянки,
надані для дачного будвництва і
спорудження інших об"єктів
стаціонарної рекреації.

На момент як надання дозволу, так і під
час розроблення проекту землеустрою
спірна ділянка на підставі договору
оренди від 20.12.2007 року знаходилася в
оренді ПП „Азов-Тесей" (а.с.179, 181 .).

Хоча за даними проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_2 значилося, що спірна
ділянка для індивідуального дачного
будівництва відводилася їй із земель
забудови, зі зміною цільового
призначення на категорію землі
рекреаційного призначення, однак
відповідно до інформації виконавчого
комітету Бердянської міської ради, за
електронною базою даних рішень сесії
Бердянської міської ради, яка
формується з 2005 року, рішення про
передачу спірної ділянки до земель
житлової та громадської забудови
Бердянською міською радою не
приймалось. Передана ж у власність
ОСОБА_2 на підставі оскаржуваного
рішення Бердянської міської ради № 41
від 25.02.2010 року земельна ділянка була
надана їй для цільового використання в
якості землі рекреаційного
призначення.

При цьому колегія також враховує, що,
виходячи з положень ст. 19 ЗК України,
землі житлової та громадської забудови
та землі рекреаційного призначення за
основним цільовим призначенням
відносяться до різних категорій.

Частинами1,2 ст. 20 ЗК України
встановлено, що віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядуванн відповідно до їх
повноважень.

Зміна цільового призначення земель
проводиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земельних ділянок у власність або
надання у користування,
вилучення(викуп) земель і затверджують
проекти землеустрою або приймають
рішення про створення об"єктів
природоохоронного та
історико-культурного призначення.

Реалізуючи свої повноваження з
розпорядження земельними ділянками,
відповідний орган державної влади чи
місцевого самоврядування за місцем
знаходження земельної ділянки на час
виникнення спірних правовідносин мав
право змінювати цільове призначення
земельних ділянок, які відчужуються
(надаються), за умови дотримання
положень Порядку розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26.05.2004
року № 677, та Порядку зміни цільового
призначення земель, які перебувають у
власності громадян або юридичних осіб,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11.04.2002 року №
502(постанови втратила чинність 20.02.2013
року).

Відповідно до зазначеного Порядку,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11.04.2002 року № 502 і
який був чинним на час виникнення
спірних правовідносин, проект
відведення земельної ділянки у разі
зміни її цільового призначення
погоджується або пере погоджується з
органом земельних ресурсів,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органом містобудування і архітектури
та охорони культурної спадщини, а також
підлягає державній землевпорядній
експертизі, після якої замовник подає
проектні матеріали відповідно до
сільської, селищної, міської ради або
до районної державної адміністрації
для прийняття рішення.

Сільська, селищна, міська рада
розглядає проектні матеріали та
приймає рішення про зміну цільового
призначення земельної ділянки, яка
розташована в межах населеного пункту.
Рішення сільської, селищної, міської
ради або відповідного органу
виконавчої влади про зміну цільового
призначення земельної ділянки є
підставою для оформлення громадянину
або юридичній особі державного акта на
право власності на земельну ділянку із
зміненим цільовим призначенням.

Виходячи з положень ст. 21 ЗК України,
порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання недійсним
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування про
надання(передачу) земельних ділянок
громадянам та юридичним особам,
відмови у реєстрації земельної ділянки
або визнання реєстрації недійсною.

Надані по справі докази не містять
даних про те, що стосовно спірної
земельної ділянки Бердянською міською
радою приймалися рішення щодо зміни її
з категорії землі рекреаційного
призначення на землю забудови з
дотриманням вказаного Порядку.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про доведеність позивачем
порушення Бердянською міською радою
при прийнятті рішення про надання у
власність ОСОБА_2 земельної ділянки
вимог чинного законодавства, у тому
числі ст. 9 Закону України „Про
державну експертизу землевпорядної
документації", відповідно до якої
проекти землеустрою щодо відведення
земельних ділянок водного фонду,
оздоровчого та рекреаційного
призначення підлягають обов"язковій
державній експертизі.

Всупереч вказаним вимогам закону та ч.9
ст.118(у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
обов"язкова державна експертиза
землевпорядної документації при
виділенні земельної ділянки по
АДРЕСА_4 не проводилась.

Оскільки ж набуття відповідачем ОСОБА_2
у власність спірної земельної ділянки
відбулося з порушенням ст.ст. 116,118 ЗК
України, то наявні і правові підстави
для визнання недійсним державного акта
на право власності на спірну земельну
ділянку та для покладання на
відповідача обов"язку щодо її
повернення.

З огляду на викладені обставини,
рішення суду першої інстанції не можна
вважати законним та обгрунтованим,
воно підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що за
вимогами заявленого у вересні 2013 року
позову по даній справі, заступник
Бердянського міжрайонного прокурора
просив зобов"язати Управління
Держземагенства у Бердянському районі
скасувати державну реєстрацію
земельної ділянки по АДРЕСА_1

Зазначена вимога задоволенню не
підлягає, оскільки не погоджується з
положеннями Закону України від 01.07.2004
року „Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ст. 26 вказаного Закону записи до
Державного реєстру вносяться на
підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. Записи скасовуються, якщо
підстави, за яких вони були внесені,
визнані судом недійсними.

Таким чином, рішення суду про визнання
недійсним Державного акту про право
власності на землю є достатньою
правовою підставою для відповідного
органу для скасування державної
реєстраці, підстав для покладання на
нього обов"язку здійснити такі дії в
судовому порядку немає.

Крім того, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 17.10.2012
року № 1051, повноваження
територіальних органів Дерземагенства
в частині здійснення державної
реєстрації права власності, отже і
відповідні повноваження Управління
Держземагенства у Бердянському районі
Запорізької області, є припиненими.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника
прокурора Запорізької області
задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 28 березня
2014 року по даній справі скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту:

„Позов заступника Бердянського
міжрайонного прокурора Запорізької
області в інтересах держави
задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати п.5.7
рішення сімдесят дев'ятої сесії
Бердянської міської ради п'ятого
скликання №41 від 25.02.2010року «Про
передачу у власність та в оренду
земельних ділянок, продовження терміну
розробки проекту відведення, та
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок», яким передана у приватну
власність ОСОБА_2 земельна ділянка
площею 0,0922 га за адресою: АДРЕСА_1

Визнати недійсним державний акт на
право власності серії ЯК №911778 від
27.05.2010 року на земельну ділянку площею
0,0922 га, для індивідуального дачного
будівництва, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_2.

Зобов"язати ОСОБА_2 повернути земельну
ділянку вартістю 101617, 42 грн., площею 0,0922
га, яка знаходиться по АДРЕСА_1, межі
якої визначені в державному акті на
право власності на землю серії ЯК №
911778, виданому ОСОБА_2, територіальній
громаді м. Бердянська.

В задоволенні решти вимог- відмовити".

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: