РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

9 липня 2014 року
Хмельницький міськрайонний суд в
складі:

головуючого - судді
Карплюка О.І.

при секретарі
Данькова І.М.

з
участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про зобов»язання не чинити
перешкоди в користуванні квартирою,
виселення, стягнення матеріальної та
моральної шкоди, визнання права
особистої приватної власності на
квартиру та визнання особи такою, що
втратила право користування житлом,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3 про зобов»язання не
чинити їй та їх малолітньому сину
ОСОБА_4 перешкод в користуванні
квартирою АДРЕСА_1, виселення
відповідача з даної квартири,
стягнення матеріальної шкоди в сумі 300
грн. та моральної шкоди в сумі 1500 грн.,
визнання за нею права особистої
приватної власності на ? частини даної
квартири та визнання відповідача
таким, що втратив право користування
вказаним житлом, посилаючись на те, що
вона із сином ОСОБА_4 є співвласниками
цієї квартири, і кожному з них належить
по ? її частини. За вказаною адресою
зареєстрований і ОСОБА_3, який там не
проживає з березня 2013 року, і у вказаній
квартирі відсутні його особисті речі. 21
жовтня 2013 року відповідач шляхом
пошкодження вхідних замків проник в
дану квартиру, змінив вхідні замки,
внаслідок чого вона не має доступу до
своєї квартири і їй з сином доводиться
проживати в іншому помешканні, що в
свою чергу, завдає їм душевних
страждань.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала.

Відповідач в судове засідання
повторно не з"явився, повідомлений про
час і місце судового розгляду належним
чином, направивши на адресу суду в
черговий раз заяву про перенесення
розгляду даної справи в зв»язку з
неможливістю бути присутнім на
судовому засіданні. Відповідно до
вимог ст. 224 ч. 1 ЦПК України суд вважає
можливим розглянути справу на підставі
наявних в ній даних та доказів в
порядку заочного розгляду.

Заслухавши учасника процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Так, відповідно до вимог ст. 392 ЦК
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 перебували в шлюбних відносинах
з 23 серпня 2003 року по 15 липня 2013 року.
Від спільного проживання 21 вересня 2006
року в них народився син ОСОБА_4. ОСОБА_3
та ОСОБА_2 є співвласниками квартири
АДРЕСА_1: кожному з них належить по ? її
частини.

Оцінюючи встановлене, суд
приходить до висновку, що, оскільки
право власності ОСОБА_2 на ? частини
даної квартири зареєстровано в
Хмельницькому БТІ 5 травня 2006 року і її
право власності на нею ніким не
оспорюється, а тому підстав для
визнання за нею на цю частину квартири
право особистої приватної власності,
суд не вбачає.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК
України член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

За вказаною адресою
зареєстрований і ОСОБА_3, який там не
проживає з березня 2013 року, і у вказаній
квартирі відсутні його особисті речі.

Оцінюючи встановлене, суд
приходить до висновку, визнати ОСОБА_3
таким, що втратив право на користування
квартирою АДРЕСА_1. А підстав для його
виселення з даної квартири за таких
обставин суд не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК
України громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Відповідно до вимог ст. 155 ЖК
України жилі будинки (квартири), що є в
приватній власності громадян, не може
бути в них вилучено, власника не може
бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою), крім
випадків, установлених законодавством.

Як з»ясовано судом, позивач разом
зі своїм малолітнім сином ОСОБА_4 не
мають змоги користуватись квартирою
АДРЕСА_1, оскільки відповідачем ОСОБА_3
змінено замки від вхідних в дану
квартиру дверей, не надавши позивачу
ключів від них, що підтверджується
відповідними актами від 15 квітня 2013
року, 20 травня 2013 року, 2 червня 2014 року
та 9 липня 2014 року.

Оцінюючи встановлене, суд
приходить до висновку зобов"язати
ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 та їх
малолітньому сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
перешкод в користуванні квартирою
АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 386 ч. 3 ЦК
України в ласник, права якого порушені,
має право на відшкодування завданої
йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 1167 ч. 1 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Судом встановлено, що внаслідок
протиправних дій з боку ОСОБА_3 позивач
перенесла душевні страждання,
пов»язані з порушенням її права
користування жилим приміщенням. А тому
на думку суду розмір даного
відшкодування, який підлягає стягненню
з відповідача, необхідно визначити в
сумі 1000 грн.

Відповідно до вимог ст. 1166 ч. 1 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Однак, ні позивачем, ні її
представником не надано суду доказів,
які б вказували на те, що внаслідок
протиправних дій з боку ОСОБА_3 вона
зазнала матеріальної шкоди в сумі 300
грн.

А тому, на думку суду, в цій
частині позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 226
ЦПК України, ст. ст. 386 ч. 3, 391, 392, 405 ч. 2, 1166,
1167 ЦК України, ст. ст. 150, 155 ЖК України,
суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Зобов"язати ОСОБА_3 не чинити
ОСОБА_2 та їх малолітньому сину ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, перешкод в користуванні
квартирою АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив
право на користування квартирою
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 1000 грн.

В решті позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 судовий збір в сумі 702 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду
Хмельницької області через
Хмельницький міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення також може бути
переглянуте судом, який його ухвалив,
за письмовою заявою відповідача, що
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя: