АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5849/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Приходченко О. С. Доповідач -
Петренко І.О. Категорія 39
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
04 лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до територіальної громади в
особі Дніпропетровської міської ради,
третя особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка звернулася до суду з позовом
та просила ухвалити рішення, яким
визнати за нею право власності в
порядку спадкування за законом на 18/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1, яке
складається в житловому будинку літ. Е-1
квартира № 4, підвалу літ. Е-1, сіней літ.
е, огорожі № 5, в загальному
користуванні огорожі № 2, 10, після
смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка посилається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_6
Після її смерті відкрилася спадщина у
вигляді 18/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1. Позивачка є єдиним
спадкоємцем першої черги після смерті
своєї матері. Вона у встановлений
законом строк звернулася до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, але у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на спірну частину
домоволодіння їй було відмовлено у
зв'язку з тим, що спірна частина
домоволодіння померлій належить на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 30 жовтня 1970 року, але
рішенням народного суду Ленінського
району м. Дніпропетровська від 11 квітня
1977 року ідеальні долі співвласників
домоволодіння було змінено, і
визначено, що ОСОБА_6 належить 18/100
частин домоволодіння, однак
перереєстрація права власності в БТІ у
встановленому порядку за життя ОСОБА_6
проведена не була. Іншим шляхом, крім
судового, на теперішній час отримати
спадщину позивачка не має можливості.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 04 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.
Визнано за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування за законом на 18/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1, яке
складається в житловому будинку літ. Е-1
квартира № 4, підвалу літ. Е-1, сіней літ.
е, огорожі № 5, в загальному
користуванні огорожі № 2, 10, після
смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська
міська рада просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що матір'ю ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, була ОСОБА_6 (а.с. 7). 10
квітня 1987 року позивачка зареєструвала
шлюб з ОСОБА_7 і змінила прізвище на
ОСОБА_2 (а.с. 8).

На підставі свідоцтва про право на
спадщину від 30 жовтня 1970 року, виданого
Другою Дніпропетровською
держнотконторою та зареєстрованого в
реєстрі за № 2-2907, ОСОБА_6 належить 25/50
частин спірного домоволодіння ( ар. сп.
10 ).Спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 є
її донька ОСОБА_2 та 21 грудня 2013 року
Другою дніпропетровською
держнотконторою їй було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті матері на грошові
внески з відсотками, які знаходяться в
банку (а.с. 56).

Разом з тим, отримати у встановленому
порядку свідоцтво про право на
спадщину за законом в нотаріальній
конторі на спірну частину
домоволодіння позивачка не має
можливості, оскільки ОСОБА_6 за життя не
було перереєстровано право власності
щодо зміни ідеальних часток
співвласників домоволодіння, яку було
здійснено рішенням народного суду
Ленінського району м. Дніпропетровська
від 11 квітня 1977 року, тому Другою
дніпропетровською держнотконторою
постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії № 4766/02-31 до с/с 407/2013
від 16 листопада 2013 року позивачці було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом.

Своїм листом № 12686 від 1 листопада 2013
року КП «ДМБТІ» Дніпропетровської
облради повідомило, що згідно акту
ідеальних часток, який було складено 23
червня 1996 року спеціалістом КП «ДМБТІ»,
у фактичному користуванні ОСОБА_6
знаходиться в житловому будинку літ. Е-1
квартира № 4, підвал під Е-1, сіни е,
огорожа № 5, в загальному користуванні
огорожі № 2, 10 (а.с. 12).

З технічного паспорта, виготовленого
ДМБТІ станом на 31 січня 1974 року,
вбачається, що усі будівлі і споруди,
фактичне користування якими БТІ
визначено в акті ідеальних часток від 23
червня 1996 року за ОСОБА_6, існували на
час його виготовлення і не є
самовільними будівлями та спорудами
(а.с. 15-21).

Як роз'яснив Пленум Верховного суду
України у пункті 23 своєї постанови № 7
від 30 травня 2008 року " Про судову
практику у справах про спадкування" у
разі відмови нотаріусу в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження .

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у своєму листі №
24-75304-13 від 16 травня 2013 року "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування" (пункт 3.1. умовою для
переходу в порядку спадкування права
власності на об'єкти нерухомості, в
тому числі житловий будинок, інші
споруди, земельну ділянку є набуття
спадкодавцем зазначеного права у
встановленому законодавством України
порядку.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку. Якщо
нотаріусом обґрунтовано відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
виникає цивільно-правовий спір, що
підлягає розглядові у позовному
провадженні.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу,
він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України
передбачено, що спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно зі
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено,
що для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Таким чином, суд першої інстанції також
обґрунтовано, на підставі діючого
законодавства визнав за ОСОБА_2 право
власності в порядку спадкування за
законом на 18/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, яке складається в житловому
будинку літ. Е-1 квартира № 4, підвалу
літ. Е-1, сіней літ. е, огорожі № 5, в
загальному користуванні огорожі № 2, 10,
після смерті ОСОБА_6, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2

Незгода апелянта з висновками суду
першої інстанції щодо прийняття ОСОБА_2
спадщини полягає у незгоді з оцінкою
доказів, яка надана судом. Проте,
відповідно до ст..212 ЦПК України оцінка
доказів є виключним правом суду та їх
переоцінка є неприпустимою.

Доводи апеляційної скарги про те , що
право власності виникає з моменту
державної реєстрації у відповідності
до положень ст. 331 ЦК України , що не
було виконано спадкодавицею після
ухвалення рішення суду , яким було
змінено її частку у домоволодінні
визнати обґрунтованими не можна.

Так , відповідно до положень статті 3
Закону України від 01 липня 2004 року "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Однак , право власності та інші речові
права на нерухоме майно, набуті згідно
з діючими нормативно-правовими актами
до набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Права на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Інші доводи апеляційної скарги були
досліджені судом першої інстанції та
їм надана правильна правова оцінка.

Колегія суддів не вбачає підстав,
визначених ст.. 309 ЦПК для зміни або
скасування рішення суду першої
інстанції, а тому апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК України ,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 04 лютого 2014 року
-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів.

Судді