Справа №2/463/343/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Головатого Р.Я.

при секретарі судових засідань
Мединській Л.С.

з участю позивача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя
особа: П'ята Львівська державна
нотаріальна контора про встановлення
факту проживання однією сім'єю, -

в с т а н о в и в:

позивач звернулася в суд із позовом до
відповідача, просить встановити факт
проживання ОСОБА_2 однією сім'єю з
ОСОБА_6 з 1994 року по 26 січня 2013 року.

Свої вимоги мотивує тим, що з 1994 року
проживала однією сім'єю з ОСОБА_6 за
адресою: АДРЕСА_1, вели спільне
господарство та були пов'язані
спільним побутом, а тому після смерті
останньої, ІНФОРМАЦІЯ_4, має право на
прийняття спадщини, як спадкоємець
четвертої черги, тобто як особа, що
проживала спільно із спадкодавцем
однією сім'єю не менше, як п'ять років до
часу відкриття спадщини. Однак, коли
вона у визначений законом
шестимісячний строк після відкриття
спадщини звернулася у нотаріальну
контору із заявою про прийняття
спадщини, їй було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину та
рекомендовано звернутися до суду з
метою встановлення факту проживання
однією сім'єю із спадкодавцем. А тому
просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач, її
представник позовні вимоги підтримали
з аналогічних мотивів, додатково
пояснили, що на даний час між позивачем
та відповідачем ОСОБА_5 виник спір з
приводу прийняття позивачем спадщини
після смерті ОСОБА_6, в тому числі
відповідач заперечує факт проживання
ОСОБА_2 однією сім'єю із спадкодавцем, а
відтак даний спір підлягає розгляду в
порядку позовного провадження. Крім
цього зазначили, що дійсно вони із
ОСОБА_6 проживали однією сім'єю, були
пов'язані спільним побутом, в останні
роки життя позивач здійснювала догляд
за покійною, позивач ставилася до неї,
як до власної баби, а тому набула право
на прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_6, як спадкоємець четвертої черги.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні
24.12.2013 року позовні вимоги заперечив,
пояснив, що його бабця працювала з
покійною ОСОБА_6 по 1995 рік та були
хорошими друзями. Оскільки ОСОБА_6 не
мала дітей та після смерті чоловіка
стала одинока, вона склала заповіт,
яким заповіла усе своє майно йому. Крім
цього зазначив, що починаючи з 1981 року і
по час смерті, покійна постійно
проживала в квартирі по АДРЕСА_2, звідки
її госпіталізували у лікарню. За
вказаною позивачем адресою ОСОБА_6
ніколи не проживала, спільне
господарство із позивачем не вела, а
тому позовні вимоги вважає
безпідставними.

В останнє судове засідання відповідач
ОСОБА_5 не з'явився, забезпечив явку
свого представника ОСОБА_4, яка
заперечила позов з підстав,
аналогічних вищенаведеним.

Представник відповідача п'ятої
Львівської державної нотаріальної
контори в судове засідання не з'явився
повторно, про час та місце розгляду
справи повідомлений у встановленому
законом порядку, подав до суду заяву
про слухання справи у його відсутності,
а тому суд вважає за можливе розглянути
справу у відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, покази свідків,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, дослідивши та
перевіривши усі обставини справи, на
які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд встановив
наступне.

Дійсно, як вбачається із наявної в
матеріалах справи довідки ЛКП «Під
Зуброю» (а.с.106), довідки ОКП ЛОР «БТІ та
ЕО» від 11.06.2013 року (а.с.118), ОСОБА_6 була
зареєстрована та являлася власником
квартири АДРЕСА_1.

Крім цього, судом встановлено, що
позивач зареєстрована та проживає в
суміжній квартирі АДРЕСА_3.

Згідно із свідоцтвом про смерть (а.с.58),
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Львові,
про що вчинено актовий запис №78 від
29.01.2013 року.

Судом безспірно встановлено, що після
смерті ОСОБА_6, відкрилася спадщина на
належне їй нерухоме майно: а саме:
квартиру АДРЕСА_1.

Позивач вважаючи себе спадкоємцем
четвертої черги за законом після
смерті ОСОБА_6 звернулася до суду із
позовом про встановлення факту
проживання однією сім'єю із
спадкодавцем протягом останніх п'яти
років.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

При цьому, відповідно до роз'яснень
Пленуму Верховного Суду України,
наданих у п.21 Постанови від 30 травня 2008
року N 7 «Про судову практику у справах
про спадкування», при вирішенні спору
про право на спадщину осіб, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини (четверта черга
спадкоємців за законом), судам
необхідно враховувати правила частини
другої статті 3 СК про те, що сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Зазначений п'ятирічний строк повинен
виповнитися на момент відкриття
спадщини і його необхідно обчислювати
з урахуванням часу спільного
проживання зі спадкодавцем однією
сім'єю до набрання чинності цим
Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про
встановлення факту проживання однією
сім'єю із ОСОБА_6 протягом останніх
п'яти років, позивач посилається на те,
що протягом зазначеного періоду вони
вели спільне господарство, разом
проживали за адресою: АДРЕСА_1, що на її
думку підтверджується актами ЛКП «Під
Зуброю», квитанціями про оплату
комунальних послуг, а також показами
свідків.

Однак, як вбачається із представлених
позивачем квитанцій про оплату
комунальних послуг (а.с.29-51) за період з
2008 по 2013 роки, такі здійснювалися
виключно від імені ОСОБА_6, жодних
відомостей про те, що така оплата
здійснювалася позивачем ОСОБА_2
представлені докази не містять.

Крім цього, в аспекті правової норми
щодо допустимості доказів, визначеної
ст. 59 ЦПК України, суд не може взяти до
уваги представлені позивачем акти ЛКП
«Під Зуброю» від 26.01.2012 року, 16.10.2012 року
та 21.01.2013 року (а.с.66-68), оскільки такі
містять інформацію про обставини
встановлені не безпосередньо комісією
комунального підприємства, а щодо
обставин, які стали їй відомі зі слів
мешканців будинку. В той час, як дані
обставини підлягають встановленню
виключно шляхом безпосереднього
допиту свідків судом під час судового
засідання.

Крім цього, допитаний в судовому
засіданні в якості свідка - член
комісії ЛКП «Під Замком» ОСОБА_9
ствердив, що про обставини проживання
позивача із ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1
йому нічого не відомо, зазначив, що
даних актів він не підписував і такі
були складені без його участі.

Також, судом не береться до уваги акт
від 30.01.2014р., оскільки такий складений
зі слів позивачки.

В той же час, як вбачається із наявної в
матеріалах справи відповіді
комунальної міської клінічної лікарні
швидкої медичної допомоги м. Львова від
03.12.13 року (а.с.59) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
перебувала на стаціонарному лікуванні
в 2-му неврологічному відділенні з
22.01.2013 року по час смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 з
діагнозом інфаркт мозку, куди була
доставлена бригадою швидкої допомоги
№15 за скеруванням 5-ої міської
клінічної лікарні із домашньої адреси:
АДРЕСА_2. Тіло померлої було забрано з
паталогоанатомічного відділення 29.01.2013
року ОСОБА_10

Крім цього, як вбачається із свідоцтва
про поховання (а.с.57) захоронення тіла
покійної ОСОБА_6 здійснювалося ОСОБА_10

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_10 суду підтвердила, що вона, а
також баба відповідача ОСОБА_5
перебували у дружніх відносинах із
покійною ОСОБА_6 Оскільки після смерті
чоловіка ОСОБА_6 залишилася одинокою,
своє майно на випадок смерті заповіла
онуку однієї із подруг - ОСОБА_5
Зазначила, що дійсно у власності
покійної знаходилася квартира АДРЕСА_1,
однак ОСОБА_6 постійно проживала в
іншій своїй квартирі АДРЕСА_2, по
сусідству із нею, де вона мала
можливість надавати покійній
постійний догляд. Крім цього
спадкоємець за заповітом ОСОБА_5
надавав їй кошти на здійснення догляду
за ОСОБА_6 Крім цього ствердила, що саме
вона здійснювала госпіталізацію
ОСОБА_6 у зв'язку із погіршенням в
останньої стану здоров'я, а також
займалася похованням тіла останньої.

Як вбачається, із представлених
матеріалів спадкової справи №381/2013
(а.с.91-135), після смерті ОСОБА_6 до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини від 01.06.2013 року
звернувся ОСОБА_5, як спадкоємець за
заповітом від 20.12.2002 року (а.с.111) та
29.07.2013 року йому видано свідоцтво про
право на спадщину за заповітом -
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 41,8
м.кв.

Крім цього, як вбачається із постанови
про закриття кримінального
провадження від 29.08.2013 року (а.с.70)
органами досудового розслідування
проводилася перевірка на підставі
заяви ОСОБА_5 про вчинення перешкод у
користуванні його майном - квартирою
АДРЕСА_1, в ході якої ОСОБА_2 давала
пояснення, що вона проживає в квартирі
АДРЕСА_3 по сусідству з ОСОБА_6, після
смерті якої вважаючи себе власником
зайняла квартиру та змінила на вхідних
дверях замки.

Таким чином, на підставі наведеного,
суд приходить до переконливого
висновку про те, що позивачем належними
та допустимими доказами не доведено
перед судом того, що протягом останніх
п'яти років перед смертю ОСОБА_6 вони
спільно проживали, були пов'язані
спільним побутом при наявності
спільних прав та обов'язків.

Крім цього, покази допитаних за
клопотанням позивача свідків ОСОБА_12,
ОСОБА_13 та ОСОБА_14, вказуючи на те, що
бачили в квартирі ОСОБА_6 позивача та
зазначаючи про існування між ними
теплих відносин, жодним чином не
доводять факту їхнього проживання
однією сім'єю.

Навпаки, усі досліджені судом докази
вказують на відсутність тісного
зв'язку між позивачем та ОСОБА_6

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги є безпідставними у
зв'язку із чим у їх задоволенні слід
відмовити.

Відмовляючи у позові суд одночасно
звертає увагу на те, що з врахуванням
положень п.21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№7 «Про судову практику у справах про
спадкування» право на встановлення
факту проживання однією сім'єю
протягом п'яти років із особою, яка
померла, виникає лише у випадку
наявності спору про право на спадщину,
як спадкоємця четвертої черги за
законом. Однак, як встановлено в
судовому засіданні спадкоємцем ОСОБА_6
являється відповідач ОСОБА_5, який від
прийняття спадщини усунений не був, на
даний час прийняв спадщину на підставі
заповіту, який на даний час ніким не
скасовано. А тому, в контексті положень
ст. 1223 ЦК України, суд вважає, що у
позивача не виникало права на спадщину
після смерті ОСОБА_6, а відтак
встановлення факту проживання її
однією сім'єю із ОСОБА_6 протягом п'яти
років, не має для позивача жодного
правового значення.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК
України, відмовляючи у задоволенні
позову, суд одночасно покладає судові
витрати на позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-214 ЦПК
України, 1264 ЦК України, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
третя особа: П'ята Львівська державна
нотаріальна контора про встановлення
факту проживання ОСОБА_2 однією сім'єю з
ОСОБА_6 з 1994 року по 26 січня 2013 року -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Львівської області через Личаківський
районний суд м.Львова.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Р.Я. Головатий