Номер провадження: 22-ц/785/3209/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М.,
Колеснікова Г.Я.

при секретарі - Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 15 січня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ольвія-Юг",
третя особа: ОСОБА_6 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
автомобіля, визнання права власності і
витребування автомобіля,

ВСТАНОВИЛА:

30.05.2013 року, ОСОБА_2, звернулась із
позовом про: визнання недійсними
договору комісії від 29.07.2011 року і
договору купівлі-продажу на підставі
довідки-рахунка від 29.07.2011 року
рухомого майна - автомобіля вантажного
сідлового тягача E марки MAN, модель F
2000, 1997 року випуску, шасі № НОМЕР_2,
білого кольору, № НОМЕР_1, VIN: НОМЕР_2
(далі-автомобіль) , які укладені між
ОСОБА_3, ОСОБА_4 і товариством з
обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ)
"Ольвія-Юг"; визнання за нею права
власності на 12 частину автомобіля;
зобов'язання ОСОБА_3 повернути ОСОБА_4
вартість автомобля від продажу у сумі 42
431 гривень; витребувати у ОСОБА_5
автомобіль.

Позов обгрунтовано тим, що позивачка
та ОСОБА_3 з 1984 року і до цього часу
перебувають у шлюбі, під час шлюбу, у 2006
році вони придбали спірний автомобіль,
який є спільною сумісною власністю
подружжя. 03.09.2010 року, ОСОБА_7, не
отримавши від неї письмової згоди на
відчуження автомобіля, видав
довіреність , якою уповноважив ОСОБА_6
або ОСОБА_4 продати спірний автомобіль.
27.09.2011 року, на підставі довідки-рахунку
ТОВ "Ольвія-Юг", ОСОБА_4 набув право
власності на автомобіль, а 14.06. 2012 року
продав автомобіль ОСОБА_5

Посилаючись на те, що порушено її
право як співвласника автомобіля,
вона не давала письмову згоду на
відчуження автомобіля, позивачка
просила позов задовольнити.

Представник ОСОБА_4 позов не визнав.

Відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_5 ,
представник ТОВ "Ольвія-Юг" і третя
особа ОСОБА_6 не приймали участі у
судовому засіданні у суді першої
інстанції.

Рішенням Іллічівського міського
суду Одеської області від 15.01.2014 року
у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка
ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати,
постановити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
незаконність рішення суду і на
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

2

У засіданні колегії суддів
представник позивачки скаргу
підтримав.

Відповідачі і третя особа у
засідання колегії суддів не з'явились.

Відповідач - ТОВ "Ольвія-Юг", в силу
ст.77 ч.1 ЦПК України отримав
повідомлення про розгляд справи 19.06.2014
року, оскільки не сповістив
апеляційний суд про зміну
місцезнаходження.

Рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення на підставі ст. 309 ч.1
п.п.3,4 ЦПК України.

Згідно зі ст. 309 ч.1 п.п. 3,4 ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права.

Між сторонами виник спір з приводу
купівлі-продажу майна, яке є спільною
сумісною власністю подужжя.

Правовідносини сторін регулюються
нормами ЦК України і СК України.

Встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3
перебувають у шлюбі з 1984 року (а.с.7).

У період шлюбу, у 2006 році, ОСОБА_3
придбали автомобіль , який був
зареєстрований на ім'я ОСОБА_3 (а.с.17).

15.10.2009 року ОСОБА_3 видав
довіреність ТОВ "Лізлен" на право
розпорядження автомобілем (продати,
обміняти, здавати в позичку, оренду,за
ціну та на умовах за своїм розсудом та у
встановленому законом порядку (а.с.8).

03.09.2010 року ОСОБА_3 також видав
довіреність на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_4 на
право розпорядженння автомобілем
(а.с.11).

29.07.2011 року між ОСОБА_3 і ТОВ
"Ольвія-Юг" укладено договір комісії
щодо продажу автомобіля (а.с.14,15).

29.07.2011 року, на підставі
довідки-рахунку №?887467, укладено
договір продажу автомобіля між ОСОБА_3
і ОСОБА_4 (а.с.17,18).

На підставі довідки-рахунку №379200
від 13.06.2012 року, власником автомобіля
став ОСОБА_5.(а.с.19).

14.06.2012 року ОСОБА_3 подав заяву про
скасування довіреності від 15.10.2009 року,
а 23.11.2012 року подав заяву про скасування
довіреності від 03.09.2010 року (а.с.9, 12).

За змістом ст.ст. 60 ч.ч.1,2, 65 ч.ч.1,3 СК
України, майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить їм на праві
спільної сумісної власності,
незалежного від того, що один з них не
мав з поважної причини самостійного
заробітку. Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Дружина і чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за власною згодою. Для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Позивачка ОСОБА_2 стверджує, що вона
на надавала письмової згоди на
відчуження 29.07.2011 року її чоловіком
ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_4 спірного
автомобіля, який підлягає обов'язковій
державній реєстрації.

Відповідач ОСОБА_4 зазначені
обставини не спростував, і, всупереч
ст. 60 ЦПК України, не надав суду
належного та допустимого доказу того,
що позивачка давала письмову згоду на
відчудження автомобіля.

Між тим, зміст правочину не
може суперечити нормам ЦК України,
іншим актам цивільного законодавства,
моральним засадам суспільства, а
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ст. 203 ч.ч.1,3 ЦК України).

Згідно зі ст. 215 ч.3 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша зацікавлена особа заперечує
його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний недійсним.

Зважаючи на те, що для відчуження
спірного автомобіля наявність
письмової згоди ОСОБА_2 була
обов'язковою, ОСОБА_2 не давала
письмової згоди 29.07.2011 року на
відчуження автомобіля, договір
комісії і договір
купівлі-продажу автомобіля, на
підставі

3

довідки-рахунка, колегія суддів визнає
недійсними.

В силу ст. ст. 60 ч.1, 63, 69 ч.1 СК України,
позивачка ОСОБА_2 має право на 12 частину
спірного автомобіля, який є спільною
сумісною власністю подружжя, у зв'язку
з чим суд визнає за нею право власності
на частину автомобіля, що є неподільною
річчю.

У разі недійсності правочину кожна
зі сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину (ст. 216 ч.1
абз.2 ЦК України).

Тому, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
підлягають стягненню 42 431 гривень, які
він отримав від продажу автомобіля
(а.с.17).

Якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача у разі, зокрема, якщо майно
вибуло з володіння власника не з його
волі іншим шляхом (ст. 388 ч.1 п.3 ЦК
України).

ОСОБА_2, як власник 12 частини
спірного автомобіля, що вибула не з її
волі, має право витребувати зазначене
майно у добросовісного набувача ОСОБА_5

Ствердження представника
відповідача ОСОБА_4 у суді першої
інстанції про те, що автомобіль був
предметом підприємницької діяльністі
ОСОБА_3 не відповідають обставинам
справи (а.с.75-77).

З матеріалів справи вбачається, що
автомобіль придбано у період шлюбу
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_3, як
фізичної особи, на спільні кошти
подружжя.

У справі відсутні будь-які докази,
які б свідчили про те, що спірний
автомобіль придбано фізичною
особою-підприємцем для здійснення
підприємницької діяльності, чи що
автомобіль перебував на обліку у
ОСОБА_3, як фізичної особи-підриємця або
передавався до статутного фонду
суб'єкта господарювання - приватного
підприємства.

Сам по собі той факт, що
предметом спору є автомобіль
сідловий тягач, не є підставою для
ствердження, що зазначений автомобіль
не може бути власністю фізичної особи
або об'єктом спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь позивачки підлягають
стягненню судові витрати у сумі 114,70
гривень (з кожного по 38,23 гривень), які
підтверджуються матеріалами справи
(а.с.2).

Приймаючи до уваги, що рішення суду
не відповідає обставинам справи і
вимогам закону, апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309
ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Іллічівського міського
суду Одеської області від 15 січня 2014
року -

скасувати.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати недійсним договір комісії
від 29.07.2011 року, укладений між ОСОБА_3 і
товариством з обмеженою
відповідальністю "Ольвія-Юг" та ОСОБА_4.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля вантажного
сідлового тягача Е марки MAN, модель F 2000,
1997 року випуску, шасі НОМЕР_2, білого
кольору, № НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2, укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 29.07.2011 року на
підставі довідки-рахунку №?887467,
виданої товариством з обмеженою
відповідальністю "Ольвія-Юг".

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
12 частину автомобіля вантажного
сідлового тягача E, марки MAN, модель F 2000,
1997 року випуску, шасі № НОМЕР_2, білого
кольору, № НОМЕР_1, VIN:НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
42 431 (сорок дві тисячі чотириста
тридцять одну) гривню, які отримані
від продажу автомобіля

4

вантажного сідлового тягача.

Витребувати у ОСОБА_5 автомобіль
вантажний сідловий тягач E, марки F 2000,
1997 року випуску, шасі № НОМЕР_2, білого
кольору, № НОМЕР_1, VIN: НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5
на користь ОСОБА_2 судові витрати, з
кожного по 38 гривень 23 копійки.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
із розгляду цивільних та кримінальних
справи протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області Л.Г.
Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я.
Колесніков