Справа № 510/845/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2014 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на нерухомість, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 позовні
вимоги визнала, проти їх задоволення
не заперечувала, просила розглянути
справу в попередньому судовому
засіданні без її участі.

Позивач ОСОБА_1 на задоволенні
позову наполягав, просив розглянути
справу без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає,
що рішення у справі можливо
постановити при проведенні
попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України
при визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст. 174
цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були
досліджені наступні докази: договір
купівлі-продажу житлового будинку із
надвірними спорудами від 09.08.2009р.; копія
свідоцтва про смерть ОСОБА_3 - помер
ІНФОРМАЦІЯ_1р.; копія свідоцтва про
смерть ОСОБА_4 - померла ІНФОРМАЦІЯ_2р.;
копія витягу про реєстрацію в
Спадковому реєстрі після смерті
ОСОБА_4; копія інформаційної довідки зі
Спадкового реєстру після смерті
ОСОБА_3; копія свідоцтва про укладення
шлюбу ОСОБА_3 із ОСОБА_2; копія заповіту
ОСОБА_4 від 28.04.1993р., складеного на ім'я
ОСОБА_3; копія технічного паспорту на
житловий будинок із надвірними
спорудами, розташований по АДРЕСА_1,
власником якого записана ОСОБА_4; копія
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 19.06.1992р.; копія дозволу на
виконання робіт щодо забудови
житлового будинку; копія акту про
закінчення будівництва та введення до
експлуатації житлового будинку від
10.12.1976р.; копія рішення виконкому
Ренійської міськради від 16.12.1976р. про
затвердження акту комісії по введенню
до експлуатації житлового будинку;
копія банківської довідки про курси
валют.

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із вищезгаданими
вимогами до відповідачки ОСОБА_2,
зазначивши, що 09.08.2009 р. між ним та
відповідачкою ОСОБА_2 була досягнута
домовленість про купівлю належного
ОСОБА_4 житлового будинку із надвірними
спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 за
4 тис. дол. США (307600 грн.) 09.08.2009 р. сторони
уклали між собою відповідний письмовий
договір. В той же день позивач передав
відповідачці обумовлену суму, а
відповідачка передала нерухомість в
натурі та наявні документи на житловий
будинок із надвірними спорудами.
Пізніше позивач дізнався, що
відповідачка на момент укладення
договору не була власником
вищевказаного нерухомого майна,
насправді нерухомість належала її
свекрові - ОСОБА_4, яка на випадок своєї
смерті залишила заповіт на ім'я
чоловіка відповідачки - ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2р. ОСОБА_4 померла, після її
смерті спадщину прийняв її син - ОСОБА_3,
однак він не встиг належним чином
оформити своє право на нерухомість,
оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1р. помер. Після
смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла його
дружина - відповідачка у справі. Таким
чином, у 2009р. ОСОБА_2 відчужила майно
позивачу, на яке вона не мала права
власності, але в даний час вона його
набула в порядку спадкування за
законом після смерті свого чоловіка.

Після вчинення правочину позивач
організував догляд за придбаним
житловим будинком, сплачує всі
необхідні комунальні платежі. З метою
нотаріального засвідчення правочину
позивач неодноразово звертався до
відповідачки, однак ОСОБА_2 від
посвідчення договору ухиляється, на
прохання позивача про зустріч не
реагує. При зверненні до відповідних
органів із питанням про переоформлення
документації на житловий будинок на
себе, позивачу було роз'яснено, що
зробити це неможливо, оскільки у сторін
відсутній правовстановлюючий,
належним чином завірений документ на
доказ вчинення правочину. Враховуючи
вищенаведене, позивач вимушений був
звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача обґрунтовані і
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно : було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; було
викрадене у власника або особи, якій
він передав майно у володіння; вибуло з
володіння власника або особи, якій він
передав майно у володіння, не з їхньої
волі іншим шляхом. Також не підлягає
віндикації майно, що було продане
набувачу у порядку, встановленому для
виконання судових рішень. Відповідно
до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте
безвідплатно в особи, яка не мала права
його відчужувати, може бути
витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не
може бути витребуване у нього. Згідно
ст. 397 ЦК України, володільцем чужого
майна є особа, яка фактично тримає його
у себе. Право володіння чужим майном
може належати одночасно двом або
більше особам. Фактичне володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не випливає із закону або не
встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади
законодавства, сторона у справі -
позивач ОСОБА_1 є добросовісним
набувачем, оскільки на час укладення
письмової угоди про купівлю-продаж
житлового будинку із надвірними
спорудами, розташованого по АДРЕСА_1
він не знав і не міг знати про те, що
ОСОБА_2 не мала права на відчуження
нерухомості. Отже, вбачаються правові
підстави для набуття позивачем права
власності на вищевказану нерухомість,
як добросовісним набувачем, оскільки
випадків, передбачених ст. 388 ЦК
України, для витребування майна від
набувача немає.

Крім того, як вже зазначалося вище, між
позивачем та відповідачкою була
досягнута домовленість про
купівлю-продаж нерухомості, згідно
якої відповідачка ОСОБА_2 продала, а
позивач купив житловий будинок із
надвірними спорудами по АДРЕСА_1 за 307600
грн. 09.08.2009 р. позивач передав
відповідачці обумовлену суму,
отримання якої підтверджується
договором купівлі-продажу, в якій
зазначено, що гроші сплачені саме за
купівлю нерухомості, а відповідачка
передала позивачу нерухомість в
натурі, пізніше - і всі
правовстановлюючі документи на
житловий будинок. Оскільки на момент
укладення угоди сторони не мали змоги
засвідчити договір нотаріально, вони
домовилися зробити це згодом. З метою
нотаріального засвідчення правочину,
позивач неодноразово звертався до
відповідачки, однак ОСОБА_2 від
посвідчення договору ухиляється. При
зверненні до відповідних органів з
питанням про переоформлення
документації на житловий будинок на
себе позивачу було роз'яснено, що
зробити це неможливо, оскільки у сторін
відсутній правовстановлюючий,
належним чином завірений документ на
доказ вчинення правочину.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу повинен бути укладений
у письмовій формі і посвідчений
нотаріально, якщо хоча б однією із
сторін є громадянин, і недотримання
цієї вимоги є підставою для визнання
укладеного договору недійсним. Разом
із тим, між сторонами була досягнута
взаємозгода за всіх істотних умов
договору, покупець передав продавцю
обумовлену суму, продавець передав
покупцю документи, нерухомість в
натурі. Позивач фактично вступив у
володіння і розпорядження нерухомістю,
після укладання правочину організував
догляд за майном, тобто правочин між
сторонами фактично відбувся. Факти
укладення угоди, передачі грошей у
рахунок вартості нерухомості
підтверджуються договором
купівлі-продажу від 09.08.2009 р. В даний час
звернення за оформленням договору
купівлі-продажу є неможливим, оскільки
прохання позивача з цього приводу
відповідачкою не сприймаються,
оскільки потребують додаткових
матеріальних витрат.

Виходячи із вищенаведеного, угода
(правочин) між сторонами відбулася,
вона виконана в повному обсязі, нею
були припиненні обов'язки відповідачки
щодо житлового будинку (які виникли в
даний час) та встановленні права на
нерухомість у позивача як
добросовісного набувача, тому є
правові підстави визнати право
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 за позивачем як добросовісним
набувачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213
ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК
України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 добросовісним
набувачем житлового будинку із
надвірними спорудами (окрім самочинно
побудованих), розташованого по АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок із надвірними
спорудами (окрім самочинно
побудованих), розташований по АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.І. Дудник