Справа № 464/3769/13
Головуючий у 1 інстанції: Борейко
Провадження № 22-ц/783/2835/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Олексів О.А.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Сихівського районного суду
м. Львова від 05 лютого 2014 року у справі
за позовом ПАТ «Українська страхова
компанія «Гарант-авто» в особі
Київської філії «Сіті» до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся в суд із позовною
заявою в якій просить в порядку регресу
стягнути з відповідача 45917,58 грн. та
судовий збір у розмірі 459,18 грн. В
обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 20.09.2011р. в м.Києві відбулось
зіткнення автомобіля «Мазда», д.н.з.
НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, із
застрахованим автомобілем «Хонда»
д.н.з. НОМЕР_2, під керування ОСОБА_4,
внаслідок чого останній був
пошкоджений. Відповідач порушила
п.п.10.1, 16.6 ПДР України, згідно з
матеріалів справи. Відносно автомобіля
марки «Хонда» був укладений договір
страхування автотранспорту між
позивачем та ОСОБА_5, оформлений
полісом №19-G-0356928. ДТП від
20.09.2011р. визнана позивачем страховим
випадком. Згідно із звіту від 29.09.2011 №677
про незалежну оцінку з визначення
вартості матеріального збитку,
завданого власнику колісного
транспортного засобу, перераховано
страхове відшкодування в розмірі 95917,58
грн., що підтверджується платіжними
дорученнями. Разом із тим,
цивільно-правова відповідальність
відповідача була застрахована та ліміт
такої відповідальності становить
50000,00 грн., що не покриває усіх збитків
завданих останнім, відтак у порядку
ст.ст. 1191, 1194 ЦК України до позивача
перейшло у порядку регресу право на
отримання від відповідача
компенсаційної шкоди, завданої
власнику застрахованого автомобіля.
При цьому, просить стягнути із
відповідача судовий збір у
вищевказаному розмірі та задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Сихівського районного
суду м. Львова від 05 лютого 2014 року
позов задоволено повністю. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто» в
особі Київської філії «Сіті» у порядку
регресу відшкодування завданих
збитків у розмірі 45917,58 грн. та судовий
збір у сумі 459,58 грн., а всього у розмірі
46376 (сорок шість тисяч триста сімдесят
шість) гривень 76 копійок.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3
подавши апеляційну скаргу, у якій
зазначає, що суд прийняв рішення
дослідивши односторонньо докази
наданні позивачем. Вказує, що
Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 15.11.2012р. не
встановлено її вину. Посилається на те,
що позивач навів розрахунок збитків в
позовній заяві, що залишаються
невідшкодованими, ототожнюючи розмір
страхової виплати та розмір ліміту
відповідальності, що є хибним. Також
позивачем не було надано доказів
відшкодування ПрАТ «Міська страхова
компанія» завданого збитку,
відповідальність в якій у неї
застрахована. Звертає увагу суду, що у
неї є сумніви щодо вартості
відновлювального ремонту та характеру
пошкоджень транспортного засобу Хонда
д.н.з. НОМЕР_2, так як зазначені в
звіті автотоварознавчої експертизи та
і в рахунках станції технічного
обслуговування, що подані до позовної
заяви, пошкодження можуть мати
накопичувальний характер і могли
виникнути ще до, або після ДТП, що
сталася 20.09.2011р.

Просить рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 05 лютого 2014
року скасувати та відмовити позивачу в
задоволенні позову.

ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилася, хоча про розгляд справи була
повідомлена належним чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
(а.с. 178), про причини неявки суд не
повідомлено та з клопотанням про
відкладення розгляди справи не
звертались, тому розгляд справи
відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
здійснюється колегією суддів за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, представника
ОСОБА_2, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Відповідно до положень ст. 9 Закону
України «Про страхування» страховим
випадком є подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася із
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1192 ЦК України
розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначаються відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК Українишкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим суб'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену безпеку.

Згідно з положеннями ст.ст.993, 1191 ЦК
України, ст.27 закону України «Про
страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування в
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник за або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України
передбачено право особи, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений.

Згідно з ст.1194 цього кодексу особа, що
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди,
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Районним судом встановлено, що в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, яка мала місце 20.09.2011р. в
м.Києві відбулось зіткнення автомобіля
«Мазда», д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням
ОСОБА_3, із застрахованим автомобілем
«Хонда» д.н.з. НОМЕР_2, під керування
ОСОБА_4, внаслідок чого останній був
пошкоджений. Відносно автомобіля марки
«Хонда» був укладений договір
страхування автотранспорту між
позивачем та ОСОБА_5, оформлений
полісом №19-G-0356928. ДТП від 20.09.2011р.
визнана позивачем страховим випадком.
Згідно із звіту від 29.09.2011 №677 про
незалежну оцінку з визначення вартості
матеріального збитку, завданого
власнику колісного транспортного
засобу, перераховано страхове
відшкодування в розмірі 95917,58 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями. Разом із тим,
цивільно-правова відповідальність
відповідача була застрахована та ліміт
такої відповідальності становить 50000,00
грн., що не покриває усіх збитків
завданих останнім, відтак у порядку
ст.ст. 1191, 1194 ЦК України до позивача
перейшло у порядку регресу право на
отримання від відповідача
компенсаційної шкоди, завданої
власнику застрахованого автомобіля.

Матеріалами справи встановлено, що
постановою Дніпровського районного
суду м.Києва від 15 листопада 2012 року по
справі №2604/12364/2012 про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП провадження у
справі закрито у зв'язку із закінченням
строків притягнення до
адміністративної відповідальності
(ст.38 КУпАП). Відповідною постановою
встановлено, що відповідач 20.09.2011 о 14
год.40 хв. керуючи автомобілем марки
«Мазда», д.н.з. НОМЕР_3 в м.Києві на
нерегульованому перехресті
вул.Луначерського - вул.Мільчакова,
перед початком руху не переконалась, що
це буду безпечно та не створить
перешкод іншим учасникам руху та при
повороті ліворуч не надала дорогу
автомобілеві «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2, що
рухався в зустрічному напрямку прямо,
що призвело до пошкодження
транспортних засобів за заподіяння
матеріальних збитків і порушення
п.п.10.1, 16.6 ПДР України. А отже, цією
постановою ОСОБА_3 визнано винною у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, та закрито провадження по справі
щодо неї у зв'язку із закінченням
строків давності притягнення до
адміністративної відповідальності.

Також, відповідно до Постанови
Апеляційного суду міста Києва від 20
вересня 2013 року, ОСОБА_3 відмовлено в
поновленні строку на апеляційне
оскарження постанови Дніпровського
районного суду м.Києва від 15 листопада
2012 року по справі №2604/12364/2012, якою
апелянта визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у пп.4 п.4 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», згідно частини четвертої
статті 61 ЦПК вирок у кримінальній
справі, що набрав законної сили, або
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою. У зв'язку із цим у разі
прийняття судом постанови про закриття
провадження у справі про
адміністративне правопорушення,
наприклад, через закінчення строків
накладення адміністративного
стягнення (стаття 38 Кодексу України про
адміністративні правопорушення), суд
повинен звернути увагу на те, чи
містить така постанова суду відповіді
на питання про те, чи мала місце
дорожньо-транспортна пригода та чи
сталася вона з вини відповідача.
Відсутність складу злочину, наприклад,
у разі відмови у порушенні
кримінальної справи, закриття
кримінальної справи за правилами
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами Кримінального
процесуального кодексу України 2012 року
не означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.
При цьому постанова (ухвала) слідчого,
прокурора, суду про відмову в порушенні
кримінальної справи або її закриття,
закриття кримінального провадження є
доказом, який повинен досліджуватися
та оцінюватися судом у цивільній
справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Підсумовуючи наведене вище, колегією
суддів встановлено, що посилання
апелянта на те, що Постановою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 15.11.2012р. не встановлено її вину, не
знайшли підтвердження.

Доводи апеляційної скарги щодо
неподання позивачем доказів
відшкодування ПрАТ «Міська страхова
компанія» завданого збитку,
відповідальність в якій у неї
застрахована є немотивованими,
оскільки у матеріалах справи наявні
рахунки (а.с. 38-40), які підтверджують
відшкодування ПрАТ «Міська страхова
компанія» завданого збитку,
відповідальність в якій у неї
застрахована.

Інші доводи апелянта також не знайшли
свого підтвердження.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно та
всебічно дослідив та оцінив обставини
у справі, подані сторонами докази та
правильно визначив характер спірних
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і зібраним
по справі доказам, доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують,
а тому підстав для її задоволення
колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 05 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Струс Л.Б.

Судді
Шандра М.М.

Шумська Н.Л.