Справа №577/6033/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Лебедько М. М.Номер
провадження 22-ц/788/159/14 Суддя-доповідач -
Гагін М. В. Категорія - 24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Ільченко О. Ю., Рибалки В. Г.,

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 06 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
житлового ремонтно-експлуатаційного
підприємства «Житлосервіс», третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору: управління
житлово-комунального господарства
Конотопської міської ради Сумської
області, про усунення порушень прав
споживача житлово-комунальних послуг,

в с т а н о
в и л а:

Рішенням Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 06 грудня 2013 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати зазначене рішення
суду та ухвалити нове рішення про
задоволення його позову.

При цьому доводить, що з 01 серпня 2013
року відсутні договірні відносини між
ним та ЖРЕП «Житлосервіс».

Вказує, що з ним та відповідачем
повинен бути укладений новий договір
про надання житлово-комунальних
послуг. Крім того, на період укладення
нового договору відповідач
зобов'язаний встановити тариф по
надання послуг 0 грн. за 1 кв.м.

Позивач та третя особа належним чином
повідомлені про час і місце судового
засідання, проте своїм процесуальним
правом на участь у ньому не
скористалися, їх неявка не є перешкодою
для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача Клименка М.М.,
який заперечував проти доводів
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
підстави апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивача не ґрунтуються на
законі і належним чином не доведено
укладення нового договору про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, оскільки діє
договір укладений між сторонами 01
серпня 2007 року, а тому підстави для
задоволення позову відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком
місцевого суду, оскільки суд дійшов цих
висновків повно і всебічно з'ясував
обставини справи, вірно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і застосував відповідні
їм норми матеріального права.

Закон України «Про житлово-комунальні
послуги» визначає основні засади
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для
висновку, що він належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст.4 Закону ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачає, що законодавство України у
сфері житлово-комунальних послуг, крім
цього Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

Цивільний кодекс України у ст.ст.3, 6, 203,
626, 627 визначає загальні засади
цивільного законодавства, зокрема
поняття договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст.ст.642
- 643 ЦК України.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст.ст.6, 627, ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Закріпивши принцип свободи договору,
ЦК України разом з тим визначив, що
свобода договору не є безмежною,
оскільки відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 та
ст.627 цього Кодексу при укладенні
договору, виборі контрагентів,
визначенні умов договору сторони не
можуть діяти всупереч положенням цього
Кодексу та інших актів цивільного
законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з
нормами ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України,
відповідно до яких підставою
недійсності правочинів є суперечність
їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч.1 ст.19 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч.3 ст.20 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачений обов'язок споживача
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст. ст. 19 - 21 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги», постанови
№ 529 убачається, що умови типового
договору, що набули юридично
обов'язкового значення в силу актів
цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком як споживача, так і
виконавця за умов, що запропонований
відповідною стороною договір
відповідає типовому договору. Відмова
споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19, 20 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги».

За положенням ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового права або
майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених
ст. 16 ЦК України, не зазначено такого
способу захисту, як установлення
правовідносин (в тому числі шляхом
зобов'язання особи до укладення
відповідних договорів).

Разом з тим виходячи із загальних засад
цивільного законодавства та
судочинства, права особи на захист у
суді порушених або невизнаних прав, меж
здійснення особою цивільних прав і
виконання цивільних обов'язків (ст. ст.
3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК
України) можна дійти висновку про те, що
в разі невизнання споживачем чи
виробником, (виконавцем) послуг права
(обов'язку) іншої сторони на укладення
договору про надання
житлово-комунальних послуг, який
відповідає вимогам типового договору,
таке право підлягає захисту судом на
підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
запропонованого належно складеного
проекту договору, передбаченого
нормативним актом обов'язкової дії.

Судом першої інстанції встановлено, що
у липні 2007 року між управлінням
житлово-комунального господарства, як
уповноваженим власником органом
Конотопської міської ради і ЖРЕП
«Житлосервіс», як виконавцем послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій було укладено
договір на утримання житлового фонду,
відповідно до умов якого відповідач є
балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

01 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та ЖРЕП
«Житлосервіс» укладено договір про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій,
відповідно до умов якого розмір
щомісячної плати за надані послуги на
момент укладення договору становить 0,65
грн. за кв.м, згідно рішення органу
місцевого самоврядування про
встановлення тарифів на послуги по
утриманню житла.

Розмір щомісячної оплати може
змінюватись за рішенням органу
місцевого самоврядування, а згідно п.7.1
цього договору такий укладається на
рік і набирає чинності з дня його
укладення.

Договір вважається щороку продовженим,
якщо за місяць до закінчення його
строку дії, однією із сторін не буде
письмово заявлено про розірвання або
необхідність перегляду.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 за місяць до закінчення дії
договору не було подано заяву про його
розірвання або необхідність його
перегляду.

Посилання на його листи до відповідача
від 10 червня та 24 червня 2013 року як
підставу укладення нового договору є
необґрунтованими, оскільки в них
зазначається про невідповідність
вимогам закону тарифів, погоджених
рішенням від 28 січня 2013 року
виконавчого комітету Конотопської
міської ради.

Також судом встановлено, що форма і
зміст чинного договору про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій містить у собі
конкретний перелік послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, і відповідає типовому
договору, що затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року №529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій».

Матеріали справи не містять належно
оформленого проекту договору на
надання житлово-комунальних послуг,
який би відповідав типовому договору,
відтак міг би бути предметом
дослідження та оцінки судом.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги не ґрунтуються на законі,
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не дають підстав для
зміни чи скасування оскаржуваного
рішення, ухваленого з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 06 грудня 2013
року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -