АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

22 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик
О.Ф.,Росік Т.В.

при секретарі: Мурга М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1

на заочне рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 22 липня 2013
року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про виселення, усунення
перешкод у користуванні власністю та
зобов'язання передати ключі,-

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 22 липня 2013
року даний позов задоволено частково.
Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1.
Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод
ОСОБА_2 у користуванні належною
останньому квартирою. Вирішено
питання щодо судових витрат. У
задоволенні позову в інший частині
відмовлено.

Заява ОСОБА_1 про перегляд заочного
рішення залишена без задоволення.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
ставить питання про скасування
заочного рішення суду та ухвалення
нового про відмову у задоволенні
позову. Зазначає, що рішення суду
прийняте з порушенням норм
процессуального закону за його
відсутності, що призвело до помилкових
висновків . Вказує, що судом не було
ураховано укладення ним з попереднім
власником договору оренди квартири
термін якого не сплинув.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не
з'явився ,повідомлений належним чином,
про що свідчить зворотне поштове
повідомлення долучене до справи.
Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за його відсутності.

ОСОБА_2 вважав апеляційну скаргу
безпідставною, а рішення суду законним
та обгрунтованим.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обгрунтованість
ухваленого у справі рішення в цій
частині, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом позивач є власником
квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право власності від 01.05.2013 року,
проте позбавлений можливості
користуватися нею, оскільки в квартирі
мешкає відповідач, який не допускає
позивача до квартири .

Відповідач поселився у спірну
квартиру за договором оренди житлового
приміщення з подальшим його викупом №
1 від 12.05.2011 року укладеним ним з
попереднім власником квартири - ОСОБА_3,
через її представника ОСОБА_4, терміном
дії на 1 рік тобто по 12.05.2012 року ( а.с.
48-52).

При цьому з 24.11.2010 року квартира
перебувала під арештом, накладеним
державним виконавцем, із забороною її
відчуження, в подальшому була продана
з прилюдних торгів і її власником став
позивач.

Колегія суддів вважає безпідставними
доводи апеляційної скарги стосовно
того, що термін дії договору оренди не
закінчився.

Пунктом 5.4. договору оренди визначено,
що якщо за місяць до закінчення
терміну дії договору жодна із сторін
не повідомить іншу про його припинення,
він автоматично пролонгується на той
же термін і на тих же умовах.

За правилами ст.814 ЦК України у разі
зміни власника житла,переданного у
найм, до нового власника переходять
права та обов'язки наймодавця.

Одразу з набуттям права власності на
спірну квартиру позивач листом від
27.05.2013 року повідомив відповідача про
необхідність її звільнення, із змісту
якого також убачається, що згоди на
пролонгування договору оренди новий
власник житла не надає .Особа з якою
укладався договір оренди втратила
право власності на майно передане в
оренду, а тому не могла надати згоду або
заперечення стосовно продовження дії
договору, а отже договір оренди є
припиненим, тому що термін його дії
закінчився ( а.с.11-12).

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач позбавлений можливості
користуватися своєю власністю у звязку
з перешкодами, що чиняться йому
відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення.

Виходячи з наведеного колегія суддів
не погоджується з доводами апеляційної
скарги про помилковість висновків суду
і вважає їх такими ,що не можуть бути
прийняті до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи, а тому
постановлене у справі судове рішення є
законним та обґрунтованим, підстав для
задоволення апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 22 липня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 761/16296/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1248/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Макаренко І.О.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.