УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,Касьяна О.П.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Комунального
підприємства «Водоканал» до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення
заборгованості з оплати послуг за
водопостачання, за касаційною скаргою
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 18 вересня 2013 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області від 17 грудня 2013
року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2013 року Комунальне
підприємство «Водоканал» звернулось
до суду з позовом, у якому просило
стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 12 543
грн 36 коп. заборгованості з оплати
послуг водопостачання.

В обґрунтування своїх вимог посилалось
на ті обставини, що відповідачі
мешкають у квартирі АДРЕСА_1, з 1
жовтня 2008 року по 31 січня 2013 року не
повністю сплачують плату за послуги з
водопостачання та каналізації, просило
задовольнити позов.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 18 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Запорізької
області від 17 грудня 2013 року, позов
задоволено частково та стягнуто на
користь позивача з ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 солідарно 9943 грн 95 коп.
боргу в межах трирічного строку
позовної давності.

У касаційній скарзі відповідачі
просять скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
і ухвалити нове рішення, яким відмовити
у задоволенні позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі не оплачували у повному
обсязі надані позивачем послуги з
водопостачання, внаслідок чого
утворилась заборгованість, що є
підставою для її стягнення в
солідарному порядку в межах трирічного
строку позовної давності.

Проте погодитися з такими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
не можна на таких підставах.

Судами встановлено, що
відповідачі проживають та є
співвласниками квартири АДРЕСА_2 і
споживачами послуг з водопостачання,
які надає КП «Водоканал».

27 березня 1996 року між
ОСОБА_6 та Комбінатом комунальних
послуг «Запоріжжяобленерго», на
балансі якого перебував будинок,
укладено безстроковий договір на
обслуговування будинку та надання
комунальних послуг, за яким відповідач
був зобов'язаний щомісячно оплачувати
послуги водопостачання.

29 жовтня 1999 року рішенням Виконавчого
комітету Запорізької міської ради № 546
КП «Водоканал» передані функції щодо
збору платежів за водоспоживання та
водовідведення.

З 1 жовтня 2008 року у відповідачів
виникла заборгованість з оплати за
водопостачання та каналізацію і станом
на 31 січня 2013 року її розмір складає 12 543
грн 36 коп.

Відповідно до ст. ст. 526, 610, 611 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), внаслідок чого
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема, у разі неподільності предмета
зобов'язання.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що
повнолітні члени сім'ї несуть
солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із договору найму.

А стаття 156 цього кодексу визначає, що
повнолітні члени сім'ї власника
зобов'язані брати участь у витратах по
утриманню будинку (квартири) і
придомової території та проведенню
ремонту.

Спори між ними про розмір участі у
витратах вирішуються в судовому
порядку.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір та
встановивши, що квартира належить
відповідачам на праві власності, а між
Комбінатом комунальних послуг та
ОСОБА_6 було укладено договір про
надання послуг з обслуговування
будинку та надання комунальних послуг
і цей договір має виконуватись
належним чином відповідно до його умов,
не з'ясував, у якій власності перебуває
квартира - спільній сумісній чи
частковій, не перевірив, чи всі
відповідачі є власниками квартири та у
якій частині кожний з них відповідає за
зобов'язаннями зі сплати комунальних
послуг, не перевірив умови договору
щодо зобов'язань кожного з
відповідачів по його виконанню, не
з'ясував, які їх права та обов'язки.

А покладаючи солідарну
відповідальність зі сплати за послуги
з водопостачання на всіх відповідачів,
не врахував тих обставин, що згідно з
законом така відповідальність може
бути встановлена законом або
договором, а пославшись на ст. 64 ЖК
України, яка регулює відносини, що
виникають із договору найму житлового
приміщення у будинках державного та
громадського житлового фонду, зробив
передчасний висновок про солідарну
відповідальність відповідачів.

Не врахував, що квартира, у якій
проживають відповідачі, є приватною
власністю і їх зобов'язання
регулюються нормами цивільного права
та ст. 156 ЖК України, а відтак не
з'ясував, хто і в якій частині повинен
нести відповідальність за
зобов'язаннями, та чи передбачена
законом або договором їх солідарна
відповідальність, не встановив, які
норми матеріального права регулюють
відносини, що склались між сторонами,
ухвалив передчасне рішення з
порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, на порушення вимог ст. 303 ЦПК
України не перевірив законності та
обгрунтованості рішення суду першої
інстанції, постановив ухвалу про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Ураховуючи, що такі порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права унеможливлюють
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
потрібно скасувати, а справу передати
на новий розгляд до цього суду, як
передбачено ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно задовольнити частково,
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 18 вересня 2013 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області від 17 грудня 2013
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_1
задовольнити частково, рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 18 вересня 2013 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області від 17 грудня 2013
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

О.В. Ступак

С.П. Штелик