Номер провадження: 22-ц/785/4413/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Панасенкова В.О.,
Драгомерецького М.М.

при секретарі - Волчанському
О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 04 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про розподіл
сумісного майна,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 стверджуючи, що 03.06.1986
року між ними було зареєстровано шлюб,
який розірвано рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 26.08.2004 року.

Позивач вказує, що він став
проживати у дачному будинку дачного
товариства «Клуб рибалок аматорів
Іллічівського морського торгівельного
порту» за адресою: АДРЕСА_2, який
побудовано протягом 1996-2001 років.

07.12.2012 року колишня дружина
зареєструвала дачний будинок на себе.

14.04.2013 року коли позивач
повернувся із м. Києва, замки було
змінено, у будинку були якісь люди, які
сказали, що є орендарями, а його
(позивача) особисті речі були складені
у кухні. З цього приводу позивач
звернувся до міліції. У подальшому,
16.04.2013 року коли він знову приїхав до
будинку, його особисті речі були
винесені на вулицю та у будинку
залишилися телевізор, духовка,
мікрохвильова піч та інше майно.

У зв'язку з цим позивач звернувся
до суду з даним позовом та просить суд
визнати за ним право власності на 1/2
частину дачного будинку АДРЕСА_2, яка
складає 79,3 кв.м. загальної площі, у тому
числі житлової - 40,0 кв.м. та право
власності на наступні речі: апарат
опалювальний, телевізор Soni,
мікрохвильова піч Elenberg, електропіч Ariete,
телевізор Trinitron WEGA, відпарювач Tobi, фен
Vitek, набір кухонного посуду Cook. Також
позивач просив суд зобов'язати ОСОБА_2
повернути йому вказані речі.

Ухвалою Іллічівського міського
суду Одеської області від 03.12.2013 року до
участі у справі залучено у якості
співвідповідача ОСОБА_4 (а.с.70-71).

В судовому засіданні позивач та
його представник підтримали позов в
повному обсязі, просили суд його
задовольнити.

Представник відповідачів
заперечив проти задоволення даного
позову, мотивуючи тим, що будівництво
даного будинку здійснювалося після
того, як сторони розлучилися та за
кошти ОСОБА_2 та у подальшому вона
подарувала цей будинок доньці ОСОБА_3

Рішенням суду позов був
задоволений частково. Було визнано за
ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину
дачного будинку АДРЕСА_2, яка складає 79,3
кв.м. загальної площі, у тому числі
житлової - 40,0 кв.м.

В задоволенні решти вимог було
відмовлено.

Не погодившись з вказаним
рішенням в частині задоволення позову
відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу в якій просить скасувати це
рішення та постановити нове, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі, посилаючись при цьому на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги й заперечення проти
неї, колегія суддів вважає, що апеляція
підлягає задоволенню, а рішення cуду на
підставі п. п. 1- 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України -
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п.2 постанови від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі», рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення оскаржено тільки в
частині задоволення позову, в іншій
частини ніким не було оскаржено, тому, у
відповідності до чинного
законодавства, перегляду підлягає
рішення тільки в частині оскарження,
тобто в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_3

Задовольняючи в цій частині позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що вони законні та обґрунтовані.

Так, суд першої інстанції в
обґрунтування своїх висновків щодо
задоволення позову послався на
наступне.

Згідно копії рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 26 серпня 2004 року (а.с.74), шлюб
зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, 03
червня 1984 року у відділі РАГС
Сновидовської сільської ради
Бучачського району Тернопільської
області, актовий запис №19 - розірвано.

Відповідно до копії свідоцтва про
розірвання шлюбу (а.с.94), шлюб між ОСОБА_3
та ОСОБА_2 розірвано, про що в книзі
реєстрації актів про розірвання шлюбу
22 жовтня 2004 року зроблено запис за №285
(а.с.94).

Відповідно до копії ухвали
Апеляційного суду Одеської області від
18.02.2014 року, рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 23 вересня 2013
року (а.с.96) скасовано, заяву ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання окремо
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з січня 1992 року по 26
серпня 2006 року, про встановлення факту
набуття квартири АДРЕСА_1 - залишено без
розгляду (а.с.117-118).

Згідно копії свідоцтва про право
власності, виданого у листопаді 1993 року
на прізвище ОСОБА_5 (а.с.6), вказано про
зміну власника та зазначено прізвище
ОСОБА_2.

Відповідно до копії декларації
про готовність об'єкта до експлуатації,
зареєстрованого інспекцією ДАБК в
Одеській області 12.10.2012 року (а.с.120-122),
вказано про готовність будівництва
дачного будинку літ. «А» з
господарськими спорудами по АДРЕСА_2

Згідно копії дозволу громадської
організації «Клуб рибалок - аматорів
ІМТП» від 06.12.2007 року (а.с.123), правління
громадської організації «Клуб рибалок
- аматорів ІМТП» надає дозвіл ОСОБА_2 на
проведення будівельних робіт з
будівництва дачного будинку на
території Клубу рибалок - аматорів ІМТП
за адресою: АДРЕСА_2.

За заявою ОСОБА_3 від 13.02.2014 року,
зареєстрованої у ЖЕОЗП за №890, щодо
неправдивих свідчень про будівлю та
введення в експлуатацію будівлі у 2008
році за адресою: АДРЕСА_2, прийнята та
зареєстрована в Єдиному реєстрі
досудових розслідувань, реєстраційний
№0000216 (а.с.119).

Відповідно до копії рішення
виконавчого комітету Іллічівської
міської ради Одеської області №652 від
25.10.2012 року (а.с.5), прийнято рішення про
видачу ОСОБА_2 свідоцтва про право
власності на дачний будинок літ. "А",
загальною площею 79,3 кв.м., у т.ч. житлова
- 40,0 кв.м., споруду №1-вигріб, що адресою:
АДРЕСА_2.

07 листопада 2012 року ОСОБА_2
отримала свідоцтво про право власності
на дачний будинок за адресою: АДРЕСА_2
(а.с.7).

Згідно копій квитанцій та
накладних (а.с.8-13) вбачається що ОСОБА_3
купував будівельні матеріали.

Відповідно до копії договору
дарування від 31 липня 2013 року (а.с.54),
ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 1/2 частку
дачного будинку під АДРЕСА_3, який
складається в цілому з дачного будинку
під літ. «А», житловою площею 40,0 кв.м.,
загальною площею 79,3 кв.м. зі спорудою
№1-вигріб, розташованого на земельній
ділянці площею 79,3 кв.м.

Відповідно до копії договору
оренди від 05 березня 2004 року (а.с.75-78)
укладеного між Іллічівською міською
радою (Орендодавець) та громадською
організацією «Клуб рибалок аматорів
Іллічівського морського торгівельного
порту» (Орендар), Орендодавець на
підставі рішення сесії Іллічівської
міської ради №221/7-ХХІV від 14.11.2003 року
надає, а Орендар набуває право на
оренду земельної ділянки, яка
знаходиться в м. Іллічівську (р-н
Північної коси).

Згідно копії листа голови
правління дачного товариства «Клуб
рибалок-аматорів» ОСОБА_6 від 20.10.2013
року №25 (а.с.82) вказано, що будівництво
дачного будинку у дачному товаристві
«Клуб рибалок-аматорів» за адресою:
АДРЕСА_2 було почато з середини 1996 року
та закінчено приблизно у 2003-2004 роках. На
той час членами товариства «Клуб
рибалок аматорів» були ОСОБА_3 та його
дружина ОСОБА_2.

Відповідно до копії листа ВАТ
«Одесагаз» від 20.05.2011 року №103 на
прізвище ОСОБА_3, вказано про технічні
умови щодо підключення до
газозабезпечення житлового будинку
АДРЕСА_4 (а.с.83).

В судовому засіданні свідок
ОСОБА_7, сусідка ОСОБА_3, яка проживає за
адресою: АДРЕСА_2, в судовому засіданні
пояснила, що у 1993 році вона разом із
своєю сім'єю переїхала до вказаного
будинку. ОСОБА_3 і ОСОБА_2 теж будували
свій будинок, почали будівництво у 1996
році, жили по сусідству разом із своєю
дитиною. Вони по сусідські
спілкувалися між собою. З 2000 року
ОСОБА_3 рідко проживали у даному
будинку, перестали спілкуватися. Потім
у 2008 році вона познайомилася із ОСОБА_8 -
другою дружиною ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_9, сусід ОСОБА_3 в
судовому засіданні пояснив, що у 1995
році вони разом з ОСОБА_3 та іншими
сусідами почали будівництво секцій
будинку, куди входить і його частина.
Будівництво здійснював ОСОБА_3 та
продовжувалося до 2005 року. Свідок
пояснив, що сторони жили небагато часу
та у 2005-2006 році він познайомився з
ОСОБА_10, дружиною ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_8, дружина ОСОБА_3 в
судовому засіданні пояснила, що у 2000
році вона познайомилася з ОСОБА_3, в 2004
році вони почали жити однією сім'єю та у
2005 році переїхали жити на причал.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку, що спірний будинок
збудований під час шлюбу і доказів про
те, що збудований він на особисті кошти
відповідача ОСОБА_2, не надано.

Отже, суд виходив з того, що
будинок було збудовано на спільні
кошти подружжя, відтак він має бути
визнаний їх спільним майном.

Отже, суд першої інстанції вважав,
що з огляду на вищевикладене 1/2 частина
спірного житлового будинку є спільною
сумісною власністю сторін по справі та
вимоги позивача про визнання права
власності на 1/2 частину дачного будинку
АДРЕСА_2 підлягає задоволенню.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, вважає їх хибними та
необґрунтованими з наступних підстав.

Позивач, на доказ своїх вимог,
надав копію рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 26.08.2004р. по
справі про розірвання шлюбу між ОСОБА_3
та ОСОБА_2 (а.с.74), в якій вказано, що
«супружеские отношения не
поддерживают с 1999 года, общего
хозяйства не ведут».

Вказана копія не була належним
чином завірена.

Крім цього, у вказаній копії
рішення (в резолютивній частині)
значиться що шлюб розірвано з «
ОСОБА_2», в той час, як відповідачем по
справі була ОСОБА_2.

Вказана обставина свідчить про
те, що на підставі саме такої та цієї
копії винесеного у 2004р. рішення суду
про розірвання шлюбу, органами РАГСу в
жодному разі не міг бути розірваний
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

З відповіді Приморського райсуду
м. Одеси, вбачається що в архіві суду
відсутня справа та оригінал рішення
про розірвання шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2
від 2004р..

До Апеляційного суду Одеської
області з Відділу Державної реєстрації
актів цивільного стану у Приморському
районі м. Одеси надійшла відповідь з
належним чином завіреною копією
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 26.08.2004р. по справі про
розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
на підставі якої було розірвано шлюб
між сторонами.

В цій завіреній відповідним
державним органом копії рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 26.08.2004р. по справі про розірвання
шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вказано -
«супружеские отношения не
поддерживают с 1992 года, общего
хозяйства не ведут».

Відповідно до п.3 ст. 61 ЦПК України
- обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В оскарженому рішенні суду першої
інстанції від 04.03.2014 року зазначено що,
«Згідно копій квитанцій та накладних
(а.с. 8-13) вбачається, що ОСОБА_3 купував
будівельні матеріали».

Однак, з такими доводами суду
також погодитися не можна, так як у
копіях рахунків та квитанцій, які є в
матеріалах справи не зазначено ім'я
покупця, тому не можливо зробити
висновок, що саме ОСОБА_3 купував
вказані будівельні матеріали, у
матеріалах справи відсутні товаро -
транспортні накладні на будівельні
матеріали з вказанням місця та дати
доставки, а також відсутня угода,
підписана замовником та підрядником на
виконання будівельних робіт,
кошторисна документація до неї та акти
прийняття виконаних робіт.

В матеріалах справи є Свідоцтво
на право власності від листопада 1993
року, в якому зазначено первинного
власника - ОСОБА_5, а з 1996 року зазначено
нового власника - ОСОБА_2.

В своєму рішенні суд також
послався на те, що згідно копії листа
голови правління дачного товариства
«Клуб рибалок-аматорів» (а.с. 82) вказано,
що будівництво дачного будинку у цьому
товаристві за адресою: АДРЕСА_2 було
почато з середини 1996 року та закінчено
приблизно у 2003-2004 роках.

Однак, в цьому листі немає ніякої
інформації відносно того, хто і коли
здійснював будівництво спірного
дачного будинку.

Крім того, в іншому листі голови
правління від 04.07.2009 року №131 вказано -
будівництвом дачного будинку
займалася ОСОБА_2.

Доказів того, що позивач був або є
членом дачного товариства «Клуб
рибалок-аматорів» матеріали справи не
містять.

В обґрунтування своїх висновків
про проживання позивача в спірному
будинку після розлучення, суд першої
інстанції послався на те, що відповідно
до копії листа ВАТ «Одесагаз» від 20.05.2011
року №103 на прізвище ОСОБА_3, вказано
про технічні умови щодо підключення до
газозабезпечення житлового будинку
АДРЕСА_4 (а.с.83).

Однак, цей доказ навпаки свідчить
про те, що ОСОБА_3 проживав та підключав
до газозабезпечення інший житловий
будинок, так як спірний будинок має
зовсім інші адресу, а саме - АДРЕСА_2.

Також суд послався на те, що
позивачем ОСОБА_3 зареєстровано заяву в
Єдиному реєстрі досудових
розслідувань щодо неправдивих
свідчень про будівлю та введення в
експлуатацію будівлі у 2008 році.

На день розгляду апеляційної
скарги, відповідно до доданої
апелянтом постанови слідчого СВ
Іллічівського МВ ГУ МВС України в
Одеській області від 19.03.2014 року,
кримінальне провадження закрито.

ОСОБА_3 просив визнати за ним
право власності на ? частини дачного
будинку, однак позивач не надав жодного
підтвердження, що це майно є спільним
сумісним майном подружжя придбаним на
спільні сумісні кошти або в результаті
спільної праці подружжя.

Також ОСОБА_3 у своїй позовній
заяві не ставив питання про визнання
дачного будинку - об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_2 набула право власності на
дачний будинок 07 листопада 2012 року,
майже після 8 років після офіційного
розірвання шлюбу, та після 20 років,
після рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 26.08.2004 р. по справі про
розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в
якому було вказано - «супружеские
отношения не поддерживают с 1992 года,
общего хозяйства не ведут».

Також суд першої інстанції зовсім
не з'ясував питання щодо власника
спірного майна.

Так, в своєму рішенні суд послався
на те, що відповідно до копії договору
дарування від 31 липня 2013 року (а.с.54),
ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 1/2 частку
дачного будинку під АДРЕСА_3, який
складається в цілому з дачного будинку
під літ. «А», житловою площею 40,0 кв.м.,
загальною площею 79,3 кв.м. зі спорудою
№1-вигріб, розташованого на земельній
ділянці площею 79,3 кв.м.

Однак, в матеріалах справи
містяться не один, а два чинні договори
дарування від 31 липня 2013 року, один
дійсно на а.с.54 серії ВТК № 042540, а другий
на а.с. 55 серії ВТК № 042541.

Вказані договори були
зареєстровані в реєстрі за різними
номерами (1156 та 1159), мають також різні
номери запису про право власності в
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
що свідчить про те, що 31 липня 2013 року
ОСОБА_2 подарувала своїй доньці - ОСОБА_4
по 1/2 частці спірного дачного будинку,
що в цілому складає весь спірний дачний
будинок.

ОСОБА_4 не була позбавлена в
передбаченому законом порядку права
власності на спірне майно.

На всі ці вищевказані обставини
суд першої інстанції не звернув своєї
уваги, належної оцінки їм не надав.

Таким чином, судова колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції не довів обставини, що мають
значення для справи та які суд вважав
встановленими, висновки районного суду
не відповідають обставинам справи, суд
неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи, у зв'язку з чим, є
підстави для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позову у зв'язку з недоказаністю
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п.
1-4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України
судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського
суду Одеської області від 04 березня 2014
року скасувати в частині задоволення
позовних вимог.

Ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 про розподіл сумісного майна
відмовити в повному обсязі.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення вступає в законну силу з
моменту оголошення. На рішення може
бути подана касаційна скарга протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили рішення апеляційного суду.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
М.М.
Драгомерецький

В.О. Панасенков