Справа № 473/5842/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області у складі:

головуючої - судді Висоцької
Г.А.

при серетарі - Радєвій Н.В.

за участю представника позивача
- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вознесенська
із застосуванням звукозаписувальної
техніки цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,

В С Т А Н
О В И В:

12.12.2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду
із позовом до ОСОБА_4 про визнання його
таким , що втратив право користування
житловим приміщенням, а саме житловим
будинком АДРЕСА_1, оскільки він з 2007
року добровільно перестав проживати в
зазначеному будинку, однак знятися з
реєстрації відмовляється, що порушує
її права власника.

В судовому засіданні представник
позивачки - ОСОБА_2 підтримав позовні
вимоги в повному обсязі, надав
пояснення аналогічні викладеним в
позові.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
повторно не з"явився, судом про розгляд
справи повідомлявся належним чином, в
порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Суд вважає
за можливе слухати справу у
відсутності відповідача на підставі
наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі наявних у ній доказів,
вислухавши пояснення свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню зважаючи на наступне.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 22.09.1998 року
ОСОБА_3 є власником житлового будинку
АДРЕСА_2, право власності на який вона
зареєструвала в КП Вознесенське МБТІ
02.12.1998 року (а.с.4).

Відповідно до витягу з рішення
Бузької сільської ради Вознесенського
району Миколаївської області від 31.01.2001
року за № 12 відбулася перенумерація
житлового будинку АДРЕСА_2, власником
якого є ОСОБА_3 на № НОМЕР_1 ( а.с. 10).

Згідно будинкової книги по
житловому будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_4
зареєстрований в ньому з 06.09.2007 року (
а.с.6-7).

Згідно інформації сільського голови
Бузької сільської ради Вознесенського
району від 09.12.2013 року ОСОБА_4 з жовтня
2007 року у будинку № АДРЕСА_1 не
проживає (а.с. 5).

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, які є сусідами
позивачки, в судовому засіданні
пояснили, що відповідач з 2007 року не
проживає в будинку, поїхав на
заробітки до Києва.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналась
17.07.1997 року відповідно до Закону
України від 17.07.1997 року № 475/97 -ВР "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції" закріплено принцип
непорушності права власності, який
означає право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь - які угоди, відповідно до
Закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, що також закріплено в
статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь -яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
правом володіння.

Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК
України.

Об'єктом права власності може бути,
зокрема, житло -житловий будинок,
садиба, квартира, як то передбачено
ст.ст. 379, 382 ЦК України.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до висновку, викладеному
у постанові Верховного суду України
від 16.01.2012 року у справі № 6-57 /цс 11
вирішення питання про зняття особи з
реєстраційного обліку залежить,
зокрема, від вирішення питання про
право користування такої особи жилим
приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК
України).

Частиною 2 ст.405 ЦК України члени сім'ї
власника житла втрачають право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником житла або законом.

Тобто, умовою визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням, є не проживання
особи протягом певного часу.

В матеріалах справи наявні докази,
які свідчать про не проживання
відповідача в спірному будинку, за
місцем реєстрації, з 2007 року, з власної
ініціативи.

Зважаючи на викладене та виходячи
зі змісту ст. 405 ЦК України та Постанови
Верховного Суду України від 16 січня 2012
року у справі № 6-57цс-11 звільнення
членом сім"ї, або колишнім членом сім"ї
спірного житлового приміщення та його
відсутність без поважних причин за
місцем реєстрації встановлений строк є
достатньою правовою підставою для
визнання його таким, що втратив право
користування житлом.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК
України суд -

В И Р І
Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким,
що втратив право користування житловим
будинком № АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя :
Висоцька Г.А.