Справа № 333/1843/14-ц
Провадження № 2/333/1343/14
У Х В А Л А

про залишення позову без руху

15 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши
матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в
особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про
витребування безпідставно набутого
майна, -

В С Т А Н О В
И В:

14.03.2014 року до Комунарського районного
суду м. Запоріжжя надійшла позовна
заява ОСОБА_1 в особі представника
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:
ОСОБА_5, про витребування безпідставно
набутого майна.

14.03.2014 року зазначену справу передано у
провадження судді Дмитрієвої М.М.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав. Як
визначено у ст. 4 ЦПК України суд
здійснює правосуддя у спосіб
визначений Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє особам, які беруть участь у
справі у здійсненні їх прав, тому суддя,
вивчивши матеріал вказаної позовної
заяви, вважає за потрібним
запропонувати позивачу привести
позовну заяву у відповідність до вимог
ст. 119 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. Також Європейський суд з прав
людини зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції» від 16.12.1992 року).

Вивчивши матеріали позовної заяви,
суддя приходить до наступного
висновку.

Так, відповідно до ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява; ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; ціну позову щодо вимог
майнового характеру; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.
Позовна заява повинна відповідати
іншим вимогам, встановленим законом. До
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

Статтею 80 ЦПК України встановлено, що
ціна позову складається з дійсної
(ринкової) вартості майна на час
звернення до суду.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» позивачу необхідно
сплатити судовий збір, виходячи з
реальної вартості майна.

Статтею 4 Закону України «Про судовий
збір» визначено ставку судового збору
за подання позовної заяви - 1 відсоток
ціни позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» станом на
01.01.2014 року встановлено мінімальну
заробітну плату у розмірі 1218 гривень,
тобто ставка судового збору за подання
позовної заяви про поділ майна на
сьогоднішній день становить не менше
243,60 грн. та не більше 3 розмірів
мінімальної заробітної плати - 3654 грн.

На виконання вимог ч. 2 ст. 119 ЦПК України
в позовній заяві зазначено ціну позову,
яка становить 40000 грн. Позивачем
сплачено судовий збір в розмірі 400 грн.,
що підтверджується оригіналом
квитанції, доданим до позовної заяви.
Однак суду не зрозуміло з яких
розрахунків виходив позивач,
зазначаючи ціну позову 40000 грн.

Таким чином, позивачу необхідно надати
докази на підтвердження зазначеної ним
ціни позову в розмірі 40000 грн.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України позовна
заява, яка подана без додержання вимог,
викладених у ст.ст. 119-121 ЦПК України,
підлягає залишенню без руху з наданням
строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 119-121 ЦПК України, ст.ст. 4, 6 Закону
України «Про судовий збір», суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа: ОСОБА_5, про витребування
безпідставно набутого майна - залишити
без руху, надавши п'ятиденний строк з
дня отримання цієї ухвали для усунення
недоліків.

Роз'яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк, позовну
заяву буде визнано неподаною та
повернуто позивачу зі всіма доданими
до неї документами.

Копія ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва