АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/1040/2014
1-й інстанції: Кушнір С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Невідомої Т.О., Поливач Л.Д.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, публічне акціонерне
товариство "Райффайзен Банк Аваль",
Орган опіки та піклування
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації, про
витребування майна від добросовісного
набувача, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що він із ОСОБА_3 перебував у
зареєстрованому шлюбі, під час якого
було придбано квартиру АДРЕСА_1.
Оскільки подружнє життя між ними не
склалося, позивач був змушений у 2006
році переїхати на інше місце
проживання, а згодом після розірвання
шлюбу дізнався, що його колишня дружина
ОСОБА_3 продала вказану квартиру, не
повідомивши його про укладення такої
угоди. Позивач вважає, що ОСОБА_3,
відчужуючи спірну квартиру ОСОБА_2,
порушила його права як співвласника
майна, оскільки він згоду на укладення
такого правочину не надавав.

Посилаючись на викладені обставини,
позивач просив на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК
України витребувати від
добросовісного набувача ОСОБА_2 та
повернути у спільну сумісну власність
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1;
вирішити питання про відшкодування
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнових
витрат, понесених при придбанні
указаної квартири згідно договору
купівлі-продажу від 30 грудня 2010 року.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 жовтня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 в суді
апеляційної інстанції підтримав
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7; ОСОБА_3
та її представник ОСОБА_8, представник
ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, вважали, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в суд апеляційної інстанції не
з'явилася, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення в цій
частині, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

За положеннями ст.ст. 387, 388 ЦК України
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним. Якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно: 1) було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; 2) було
викрадене у власника або особи, якій
він передав майно у володіння; 3) вибуло
з володіння власника або особи, якій
він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Отже, за змістом зазначеної норми права
для витребування майна від
добросовіного набувача потрібно
наявність одночасно декількох фактів:
вибуття майна не з волі власника або
особи, якій власник таке майно передав;
набуття майна від особи, яка не мала
права його відчужувати.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з 27
березня 1998 року до 26 листопада 2009 року.
Під час шлюбу подружжям було придбано
на підставі договору купівлі-продажу
від 16 листопада 2005 року квартиру
АДРЕСА_1

30 грудня 2010 року ОСОБА_3 вказану
квартиру продала ОСОБА_2

При цьому ОСОБА_1 згоди на продаж
спірної квартири не давав.

За положеннями ст. 65 СК України, норми
якої кореспондуються з положеннями ст.
369 ЦК України розпорядження майном, що є
у спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою всіх
співвласників. Згода співвласників на
вчинення правочину щодо рохпорядження
спільним майном, який підлягає
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, має бути
висловлена письмово і нотаріально
посвідчена. Дружина, чоловік, має право
на звернення до суду з позовом про
визнання договору недійсним, як такого
що укладений другим із подружжя без її,
його згоди, якщо цей договір виходить
за межі дрібного побутового.

Таким чином, вчиняючи правочини, що
передбачають наслідком розпорядження
майном, яке перебуває у спільній
сумісній власності, вважається, що один
співвласник (дружина) діє як від свого
імені, так і від імені другого
співвласника (чоловіка), тобто останній
також є стороною договору. За таких
обставин співвласник, якого в договорі
представляє інший співвласник, має
право порушувати питання про визнання
договору недійсним.

Разом з тим рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 23 січня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним та визнання
права власності на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 відмовлено.

Вказане рішення сторонами не
оскаржувалось.

Отже, договір купівлі-продажу спірної
квартири від 30 грудня 2010 року,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
недійсним не визнавався.

За таких обставин, відмовляючи у
задоволенні позову про витребування
майна, суд першої інстанції правильно
виходив із того, що ОСОБА_2, набула право
власності на спірну квартиру на
законних підставах, а не за обставин,
передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, з
урахуванням вищевикладеного, не
відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість ухвалення рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом
обставини, рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
Т.О. Невідома

Л.Д.Поливач