Справа 521/3885/14-ц
Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 червня 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.

при секретарі - Паламарчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про вселення в житловий будинок
та неперешкоджання в користуванні
приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Малиновським районним судом міста
Одеси за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
вселення в житловий будинок та
неперешкоджання в користуванні
приміщенням, було відкрито провадження
по справі.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтувала наступним.

З 09 липня 1984 року, вона - ОСОБА_1, була
зареєстрована в АДРЕСА_1 та весь час
мешкала за вказаною адресою.

Вселилася проживати вона у вказаний
будинок - 07 лютого 1984 року, після
укладення шлюбу з ОСОБА_3, за письмовою
згодою його матері ОСОБА_4, яка була
власницею вищевказаного житлового
будинку.

Будинок АДРЕСА_1 складається з двох
частин. В одный частині будинку мешкала
її свекруха: ОСОБА_4, у другій - мешкала
позивач з чоловіком.

ІНФОРМАЦІЯ_5 свекруха позивачки -
ОСОБА_4, померла.

Приблизно в 2005 році вона здала
відповідачці ОСОБА_2 в оренду частину
будинку, в якій до смерті мешкала її
свекруха - ОСОБА_4 і та поселилася в тій
частині їх будинку АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_6 її чоловік помер.

Після смерті її чоловіка ОСОБА_3,
відповідачка ОСОБА_5 продовжувала
мешкати в тій частині, в якій жила при
житті, її свекруха, та, коли поховали її
чоловіка ОСОБА_3, то тоді, після його
смерті, відповідачка ОСОБА_2
повідомила її та інших її знайомих про
те, що вона є жінкою її покійного
чоловіка.

Стосовно вказаного, вона звернулася до
суду і тоді їй стало відомо про те, що 29
липня 2005 року Малиновський районний
суд м. Одеси ухвалив рішення, яким було
розірвано шлюб між нею, ОСОБА_1, та
ОСОБА_3.

Проте, у зв'язку з її зверненням, 20
жовтня 2010 року апеляційний суд
Одеської області постановив ухвалу,
якою рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 29 липня 2005 року було
скасовано, а провадження по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу, закрито.

Тобто, як зазначає позивач, шлюб між нею
і покійним її чоловіком існує, та вона
є - законною дружиною покійного ОСОБА_3.

Також позивачка вказує, що вона багато
років хворіє та часто знаходиться на
стаціонарному лікуванні в різних
лікарнях міста.

Крім того, згідно довідки поліклініки
№ 10 м. Одеси, вона перебуває на «Д»
обліку у кардіолога, ендокринолога.

Також, з 06 по 17 грудня 2010 року вона,
ОСОБА_1 лікувалась в Одеській обласній
клінічній лікарні, що підтверджується
витягом № 28219 з медичної карти хворого.
У цій же лікарні вона знаходилась з 18 по
29 січня 2011 року, що підтверджується
витягом № 1271 з медичної карти
стаціонарного хворого.

В 2011-2012 роках їй, ОСОБА_1, було зроблено
дві операції, в результаті яких їй було
ампутовано обидві ноги. З 25 вересня до 09
листопада 2011 року, її лікували у
міській клінічній лікарні №9 м. Одеси,
де їй була ампутована права нога, про що
видано було епікриз №8783. Друга
операція по ампутації лівої ноги була
зроблена у міській клінічній лікарні
№1 м. Одеси (епікриз з історії хвороби №
1395), де вона знаходилась на лікуванні з
30 грудня 2011 року по 17 лютого 2012 року.

З 10 по 26 березня 2012 року вона лікувалась
у міськклінлікарні №10 м. Одеси, про що
свідчить витяг з історії хвороби
№2470/347.

Також, з 02 по 19 листопада 2012 року вона
перебувала на лікуванні в МКЛ №1 м.
Одеси, про що свідчить епікриз з
історії хвороби № 15125.

В той час, коли вона знаходилась в
лікарнях, відповідачка ОСОБА_2 зламала
замки в дверях її частини спірного
будинку та встановила свої замки.

Позивачка вказує, що в 2012-2013 р.р. вона
неодноразово намагалась увійти до
свого будинку, але відповідачка на
хвіртці воротах встановила свій замок
та не пускає її до її будинку, у якому
знаходиться усе її майно.

Іншого житла у неї не має.

Натепер вона з відповідачкою судиться
за спадкове майно, - будинок АДРЕСА_1,
оскільки, позивач вважає, що
відповідачка не є ні власником, ні
користувачем спірного будинку, але
грубо порушує її права на житло.

На думку позивача, відповідачка
незаконно користується спірним
будинком та спір мирним шляхом
вирішувати з нею не бажає.

Позивачка вказує, що вона - ОСОБА_1, є
інвалідом 1 групи, що підтверджується
довідкою до акта огляду МСЕК № 095076, а
тому їй постійно потрібна стороння
допомога, і вона вимушена тимчасово
поселитись у чужому будинку та
звернулась з позовом до суду, у якому
просить ухвалити рішення, яким вселити
її, ОСОБА_1, в житловий будинок АДРЕСА_1
та зобов'язати відповідачку ОСОБА_2 не
чинити їй - позивачу ОСОБА_1 перешкод в
користуванні житловим будинком за
адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача під час судового
засідання позов підтримала у повній
мірі, просила суд його задовольнити.

Відповідачка та її представник під час
судового засідання проти задоволення
позову заперечили, надавши письмові
заперечення, у яких зазначено, що
позовна заява ОСОБА_1 до неї -
відповідачки ОСОБА_2 про вселення в
житловий будинок та усунення перешкод
в користуван ні приміщенням від
20.03.2014р., на думку відповідачки, є
безпідставна та необгрунтована,
побудована на обмані та на фактах які
не відповідають дійсності, з метою
обману суду з метою отримання потрібне
рішення та заволодіння чу жим майном.

На думку відповідачки ОСОБА_2,
зазначене у позовній заяві ОСОБА_1 -
обман, тому, що вона залишила ОСОБА_3 та
пішла від нього та ці факти було
встановлено Малиновським районним
судом м. Одеси під головуванням судді
Плавича Ігоря Володимировича під час
судового розгляду цивільної справи за
позовом ОСОБА_1 до неї - ОСОБА_2 про
визнання недійсним шлюбу, укладеним
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

За результатом розгляду цієї
вищевказаної позовної заяви 07 грудня
2012 року було винесено рішення
Малиновського районного суду міста
Одеса під головуванням судді Плавича
І.В., яким Малиновський районний суд
відмовив в повному обсязі ОСОБА_1 у
задоволенні позову до неї - ОСОБА_2 про
визнання недійсним шлюбу, укладеним
між ОСОБА_3 та нею - ОСОБА_2, та яке
рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 18.04.2013р. залишено без змін.

Відповідачка зазначила, що вона ніколи
не мешкала у будинку чоловіка ОСОБА_3
за адресою АДРЕСА_1 як орендаторка
примі щення, а з вересня 2002 року вона
та її чоловік ОСОБА_3 проживали однією
сім'єю за адресою АДРЕСА_1

Відповідачка вказує, що начальником
відділу Державної реєс трації актів
цивільного стану у Малиновському
районі реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції України
Головачем К.В. від 02.03.2012 року, було
надано відповідь позивачці, у якій було
рекомендовано їй для анулювання
актового запису про розірвання шлюбу
звернутися до суду.

Тому, на думку відповідачки, ОСОБА_1
подала до Одеського окружного
адміністративного суду
адміністративний позов про
зобов'язання анулювати актовий запис і
Одеський окружний адміністративний
суд задовольнив позов ОСОБА_1

Одеський апеляційний адміністративний
суд 12.02.2013 року виніс рішення, яким
постанову Одесь кого окружного
адміністративного суду від 30 липня 2012
року скасував, адміністративний позов
ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації
актів цивільного стану у Малиновському
районі Одеського міського управління
юстиції про зобов'язання анулювати
акто вий запис - залишив без розгляду.

На думку відповідачки, саме це означає,
що ОСОБА_1 не є законною дружиною ОСОБА_3
і шлюб між ними не існує.

А 28.10.2006 року, згідно свідоцтва, серії
НОМЕР_2 про укладення шлюбу, було
укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в м.
Котовськ.

Відповідачка вважає, що у той час, коли
ОСОБА_1 знаходилась в лікарнях з 2010
року, вона взагалі ніякого відношення
до будинку за адресою АДРЕСА_1 не мала,
адже вона його залишила, що вже
доказано ще в 1999 році, а утриманням
цього будинку на законних підставах
після смерті чоловіка ОСОБА_3
займається саме вона - ОСОБА_2 - законна
господарка цього будинку, а тому, на її
думку, вона вважає, що в будинку, за
адресою АДРЕСА_1 мають право
знаходитись особи, або з її дозволу, або
на підставі документів, які надають
законне право особам знаходитись у
цьому будинку. Себе вона вважає
розсудливою жінкою та законною
дружиною покійного ОСОБА_3, яка має на
руках заповіт свого чоловіка, будучи
господинею будинку та має всі ключі від
усіх замків, вона мала і має дос туп
до всіх приміщень будинку і їй нема
сенсу знищувати і приводити в
непридатність майно - на яке вона
вважає, що має право, оскільки має всі
законні документи.

А те, що пише ОСОБА_1, що іншого житла у
неї не має, то це, на думку відповідача,
її особиста проблема, відповідач також
при цьому зазначила, що своє житло
треба було позивачу завчасно
здобувати і піклуватися про нього.

Заслухавши представника
позивача, відповідача та її
представника, дослідивши у судовому
засіданні надані сторонами докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні обставин
справи в їх сукупності на підставі
наданих сторонами доказів, суд дійшов
наступних висновків.

Згідно ч.3 ст.47 Конституції України,
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Частиною 3 статті 9 ЖК України, ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму.

Ст. 109 ЖК України визначає, що
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач - ОСОБА_1, знаходилася в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, з
07.02.1984 року.

Її місце проживання зареєстровано з
09.07.1984 року в будинку АДРЕСА_1.

Згідно Свідоцтва про смерть,
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла у віці 82 роки
ОСОБА_4.

Відповідно до Свідоцтва про смерть,
ІНФОРМАЦІЯ_6, помер у віці 62 роки ОСОБА_3,
про що в Книзі реєстрації смертей 31
травня 2010 року зроблено відповідний
актовий запис за №2407

Згідно рішення Малиновського
районного суду міста Одеси по справі
№2-7557/2005 від 29 липня 2005 року, розірвано
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1.(а.с.15).

На підставі вказаного рішення, згідно
свідоцтва про розірвання шлюбу
від 01 лютого 2006 року зареєстровано
розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
про що в книзі реєстрації актів
зроблено запис за №23.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, 28
жовтня 2006 року відділом РАЦС по м.
Котовську Одеської області,
зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та
громадянкою Російської Федерації -
ОСОБА_2, про що в книзі реєстрації актів
зроблено запис за №322.

Відповідно до свідоцтва про розірвання
шлюбу від 28 жовтня 2008 року,
зареєстровано Відділом РАЦС по
Котовському району Котовського
районного управління юстиції Одеської
області, розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, про що в книзі реєстрації актів
зроблено запис за №79.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, 18
грудня 2009 року виконкомом
Бочманівської сільської ради
Котовського району Одеської області,
зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та
Пареньковою Наталією. Анатоліївною,
про що в книзі реєстрації актів
зроблено запис за №2.

Згідно до інформації та ксерокопії,
Бочманівською сільською радою
Котовського району Одеської області
було складено заповіт про те, що 11.01.2008
року ОСОБА_3, ідентифікаційний код
його: НОМЕР_1, 1947 року народження,
зареєстрований в м. Одесі, заповідає
все своє майно ОСОБА_2.

Відповідно до довіреності,
зареєстрованої в реєстрі за № 10317 від
25.09.2006 року нотаріусом ОСОБА_13, ОСОБА_3
надає ОСОБА_2, яка мешкає в Котовському
районі с. Бочманівка, бути його
представником з питання ведення справи
по оформленню спадкових прав на
спадщину за заповітом після смерті
його матері ОСОБА_4.(а.с.125).

Згідно паспорту ОСОБА_2, 08.01.2010 року вона
отримала паспорт в Котовському МВ ГУ
МВС України в Одеській області та
зареєструвала місце свого проживання в
с. Бочманівка Котовського району- з
04.03.2009 року. (а.с.140).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської
області від 20 жовтня 2010 року, було
зазначено, що до Малиновського
районного суду 21 липня 2005 року надійшла
заява ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та
25 липня 2005 року по вказаній справі було
винесено ухвалу про відкриття
провадження по справі, а вже 29 липня 2005
року без виклику відповідачки, було
постановлено рішення по справі, яким
розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1. А
тому рішення Малиновського районного
суду міста Одеси від 29 липня 2005 року,
яким розірвано шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, Апеляційним судом Одеської
області було скасовано та провадження
по справі закрито. (а.с.16-17).

Згідно матеріалів справи, 02.03.2012 року
позивач звернулась до Відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану у Малиновському районі з заявою
про анулювання актового запису про
розірвання шлюбу між гр. ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 №23 від 01.02.2006 року, складеного
спеціалістом відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
у Малиновському районі Одеського
міського управління юстиції, на
підставі ухвали Апеляційного суду
Одеської області від 20.10.2010 року.

Відділ державної реєстрації актів
цивільного стану у Малиновському
районі, листом від 02.03.2012 року,
повідомив позивача, що для анулювання
актового запису про розірвання
шлюбу необхідно звернутись до суду.

Після цього, ОСОБА_1 звернулася до
Одеського окружного адміністративного
суду з адміністративним позовом до
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану у Малиновському
районі Одеського міського управління
юстиції про зобов'язання анулювати
актовий запис від 01 лютого 2006 року за №
23 про розірвання шлюбу.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2012
року позов було задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2013
року було зазначено, що підстави для
анулювання актового запису № 23 від
01.02.2006 року про розірвання шлюбу
виникли у позивача з 20.10.2010 року, з часу
прийняття апеляційним судом Одеської
області судового рішення, яким
скасоване рішення суду першої
інстанції про розірвання шлюбу. Разом з
тим, ОСОБА_1 звернулась з позовом про
анулювання актового запису про
розірвання шлюбу лише 14.05.2012 року,
тобто, на думку суду, з пропуском
встановленого законом піврічного
строку більше ніж на рік. А тому судом
апеляційної інстанції, було скасовано
постанову суду першої інстанції та
залишено позов без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 9 травня 2013 року по
справі К/800/28131/13, оскільки заявником
не наведено підстав щодо неправильного
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального або
процесуального права, відмовлено у
відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2013
року.

07 грудні 2012 року за позовною заявою
ОСОБА_1, було винесено рішення
Малиновського районного суду міста
Одеса під головуванням судді Плавича І.
В., яким було відмовлено ОСОБА_1 у
задоволенні позову до ОСОБА_2 про
визнання недійсним шлюбу, укладеного
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2; яке ухвалою
Апеляційного суду Одеської області від
18.04.2013 року, залишено без змін.

07 грудні 2013 року, Ухвалою суду, позовну
заяву ОСОБА_16, ОСОБА_17 до ОСОБА_2 та
Бочманісвької сільради про визнання
заповіту недійсним, та усунення від
права на успадкування за законом,
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Бочманісвької
сільради про визнання заповіту
недійсним, залишено без розгляду та
скасовано заходи забезпечення позову,
у зв'язку з неявкою представника
позивача у судове засідання.

Згідно довідок, долучених до
матеріалів справи, ОСОБА_1, являється
інвалідом першої групи, систематично
знаходиться на протязі багатьох років
у різних лікарнях на стаціонарному
лікуванню.(а.с.8-14,18).

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що місце постійного
проживання позивача зареєстровано в
ІНФОРМАЦІЯ_4 - з 09.07.1984 року.

За вказаний період часу не надходило
заяв власників будинку про виписку з
зареєстрованого місця проживання
ОСОБА_1 та не було звернень до суду про
виселення її з постійного місця
проживання та реєстрації.

Отже, реєстрація позивача, на час
розгляду справи, за зазначеною адресою:
АДРЕСА_1, не скасована.

Доводи же відповідачки, викладені нею у
її запереченнях, стосовно того, що вона
- відповідач по справі, з вересня 2002
року та її чоловік ОСОБА_3 проживали
однією сім'єю за адресою АДРЕСА_1, в
судовому засіданні не знайшли свого
підтвердження та спростовуються
слідуючим.

Так, відповідно до довіреності,
долученої відповідачкою ОСОБА_2, на
період 25.09.2006 року, вона мешкала в
Котовському районі с. Бочманівка, і їй
на той час було надано право ОСОБА_3
бути його представником з питання
ведення справи по оформленню
спадкових прав після смерті його
матері ОСОБА_4.(а.с.125).

Також, згідно ксерокопії свідоцтва про
укладення шлюбу, від 28 жовтня 2006 року:
відділом РАЦС по м. Котовську,
зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та
громадянкою Російської Федерації -
ОСОБА_2, про що в книзі реєстрації актів
зроблено запис за №322.

Отже, на період 28.10.2006 року відповідачка
була громадянкою Російської Федерації.

Коли отримала громадянство України та
стала проживати на території України,
відповідачка, доказів до суду не
надала, хоча з часу відкриття
провадження по справі та до розгляду
справи, було достатньо часу для надання
до суду доказів по справі.

Крім того, згідно паспорту ОСОБА_2, його
вона отримала 08.01.2010 року в Котовському
МВ ГУ МВСС України в Одеській області,
де з - 04.03.2009 року було зареєстровано її
місце постійного проживання в с.
Бочманівка Котовського району. (а.с.140).

Не надано також доказів на
підтвердження заявленого
відповідачкою, того, що вона проживала
за вказаний період часу в м.Одесі в
будинку з ОСОБА_3 та де саме тоді вона
працювала в м.Одесі.

Так, на запитання суду щодо
зазначеного, відповідачка заявила, що
місце її роботи не відноситься до
вказаної справи.

Крім того, згідно довідки з КП «ОМБТИ»
ОГС від 27.05.2014року, домоволодіння по
АДРЕСА_1 станом на 31.12.20122 року
зареєстровано за ОСОБА_4, а за ОСОБА_3,
право власності на нерухоме майно не
зареєстровано.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Отже, судом було прийнято всі міри для
надання часу відповідачу надати по
справі всі докази, які відповідач
вважала за необхідне долучити.

Так, провадження по справі №521/3885/14-ц, за
позовом ОСОБА_1 було відкрито Ухвалою
Малиновського районного суду м. Одеси -
21 березня 2014 року, та призначено судове
засідання на 15 квітня 2014 року.

Згідно поштового повідомлення,
відповідачка ОСОБА_2 ухвалу суду про
відкриття провадження та всі копії
додатків отримала завчасно та завчасно
була повідомлена про час та місце
судового засідання, про що є відмітка у
повідомленні від 07.04.2014 року про
отримання копії позовної заяви з
додатками.

Проте, 09 квітня 2014 року відповідачка по
справі ОСОБА_2 зареєструвала в
канцелярії суду заяву про ознайомлення
з матеріалами справи (вх. № 14718).

10 квітня 2014 року відповідачка ОСОБА_2
ознайомилася з матеріалами справи, про
що є її підпис у вищезазначеній заяві.

14 квітня 2014 року до канцелярії
суду відповідачка ОСОБА_2 надала заяву
про відкладення розгляду справи, яка
повинна слухатись 15.04.2014 року, у зв'язку
з її хворобою. Доказів на підтвердження
тієї хвороби, ОСОБА_2 до заяви не було
долучено. (вх. № 15603).

В судове засідання, 15.04.2014 року
ОСОБА_2 не прибула, а тому 15.04. 2014 року, у
зв'язку з неявкою відповідачки - ОСОБА_2
в судове засідання та її заявою про
відкладення розгляду справи, розгляд
справи судом було відкладено на 30.04.2014
року.

22 квітня 2014 року в канцелярії
суду відповідачка ОСОБА_2 вдруге
зареєструвала заяву про ознайомлення
з матеріалами справи (вх. № 16576) та заяву
про надання копії технічного
звукозапису судового засідання (вх. №
16577).

25 квітня 2014 року відповідачка
ОСОБА_2, в черговий раз ознайомилася з
тими ж матеріалами справи та отримала
копію технічного звукозапису судового
засідання, про що розписалася у
вказаних заявах.

Тоді ж, 25 квітня 2014 року вона була
повідомлена особисто під розписку про
розгляд справи на 30.04.2014 року.

Крім того, відповідачка була також
повідомлена про час та місце розгляду
справи поштою, про що також є відмітка
про вручення їй поштового
повідомлення - 23.04.2014 року.

29 квітня 2014 року відповідачка ОСОБА_2
прибула до канцелярії суду та в
канцелярії суду зареєструвала заяву
про відкладення розгляду справи, яка
повинна слухатись 30.04.2014 року, у зв'язку
з її хворобою. Доказів на підтвердження
тієї її хвороби, ОСОБА_2 до заяви не було
долучено. (вх. № 17993).

В судове засідання 30.04.2014 року
ОСОБА_2 не прибула, а тому 30.04. 2014 року, у
зв'язку з неявкою відповідачки - ОСОБА_2
в судове засідання та її заявою про
відкладення розгляду справи, розгляд
справи судом було відкладено на 14.05.2014
року.

05 травня 2014 року в канцелярії суду
відповідачка ОСОБА_2 зареєструвала на
підтвердження поважності неявки до
суду, довідку про те, що вона відвідала
гінеколога - 30.04.2014. (вх. № 18448).(а.с.47)

У той же день, 05 травня 2014 року,
відповідачка в черговий раз
зареєструвала в канцелярії суду заяву
про ознайомлення з матеріалами справи
(вх. № 18446) та заяву про надання копії
технічного звукозапису судового
засідання (вх. № 18444 від 05.05.2014 р.).

08 травня 2014 року відповідачка
ОСОБА_2, ознайомилася з тими ж
матеріалами справи та отримала копію
технічного звукозапису судового
засідання, про що розписалася у
вказаних заявах. Тоді ж 08 травня 2014 року
вона була повідомлена особисто під
розписку про розгляд справи на 14.05.2014
року.

Проте, ОСОБА_2 після ознайомлення з
матеріалами справи, та написанням нею
про це особисто на її заявах, в
повідомленні про її явку на 14.05.2014 року
до суду, на розписці про явку до суду
написала, що її повідомили начеб-то про
те, що їй тоді дадуть можливість
ознайомитись з матеріалами справи та
зробити ксерокопії. Вказана розписки
відповідачки ОСОБА_2 від 08.05.2014 року
міститься в матеріалах
справи.(а.с.45-46,48).

13 травня 2014 року до канцелярії суду
представник відповідача ОСОБА_2 надав
клопотання про відкладення розгляду
справи, яка повинна слухатись 14.05.2014
року, у зв'язку з зайнятістю в іншому
судовому засіданні.

В судове засідання 14.05.2014 року
відповідачка ОСОБА_2 не прибула, 14.05.2014
року, у зв'язку з неявкою відповідачки
ОСОБА_2 в судове засідання та заявою її
представника про відкладення розгляду
справи, розгляд справи судом було
відкладено.

19 травня 2014 року відповідачка ОСОБА_2, в
черговий раз зареєструвала в
канцелярії суду заяву про ознайомлення
з матеріалами справи (вх. №20571) та заяву
про надання копії технічного
звукозапису судового засідання (вх. №
20572).

21 травня 2014 року відповідачка
ОСОБА_2, в черговий раз ознайомилася з
матеріалами справи та отримала копію
технічного звукозапису судового
засідання, про що розписалася у
вказаних заявах.

17 травня 2014 року вона була
повідомлена особисто під розписку про
розгляд справи на 23.05.2014 року.

23 травня 2014 року до розгляду
справи по суті, представник
відповідача ОСОБА_2 заявив про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
з необхідністю ознайомитись з
матеріалами справи..

Також, 23 травня 2014 року відповідачка
ОСОБА_2 в черговий раз зареєструвала в
канцелярії суду заяву про ознайомлення
з матеріалами справи (вх. №21570). та
заяву про надання копії технічного
звукозапису судового засідання (вх. №
21588).

За заявою представника відповідача
ОСОБА_2 про відкладення розгляду
справи, розгляд справи було відкладено
на 03.06.2014 року та надано час для
ознайомлення з матеріалами справи.

30 травня 2014 року відповідачка
ОСОБА_2, в черговий раз ознайомилася з
тими ж матеріалами справи та отримала
копію технічного звукозапису судового
засідання, про що розписалася у
вказаних заявах.

Отже, виходячи з викладеного, судом
було прийнято всі міри та неодноразово,
за заявами відповідача відкладався
розгляд справи і у відповідача було
більш ніж достатньо часу надати всі
необхідні докази по справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, оцінюючи зібрані по справі
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку про відсутність підстав,
для відмови в задоволенні позову,
виходячи з викладеного, є всі підстави
для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
вселення в житловий будинок та
неперешкоджання в користуванні
приміщенням, задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в житловий будинок
АДРЕСА_1.

Зобов'язати відповідачку ОСОБА_2 не
чинити позивачу ОСОБА_1 перешкод в
користуванні житловим будинком
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
через Малиновський районний суд м.
Одеси, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення
виготовлено та підписано в п'ятиденний
строк.

Суддя
Н.В. Мирончук