Справа № 406/4047/14
Провадження № 2/406/1535/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2014 року Алчевський міський суд
Луганської області в складі:

головуючого судді:
Ковальова В.М.

при секретарі:
Голобородько І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Комунального
теплопостачаючого підприємства
«Алчевськтеплокомуненерго» про
поновлення на роботі, виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 5 червня 2014 року звернувся до
суду із позовом, який він уточнив у
судовому засідання, в обґрунтування
якого посилається, що 23 травня 2014 року
виконуючий обов'язки директора КТП
«Алчевськтеплокомуненерго» ОСОБА_9.
запропонував йому звільнитися з посади
водія за згодою сторін за ч.1 ст.36 КЗпП
України з 30 травня 2014 року замість
звільнення за нібито відсутність на
роботі 22 травня 2014 року. Відповідну
заяву він склав, а 27 травня 2014 року у
заяві на ім'я ОСОБА_9. він відмовився від
звільнення. Не зважаючи на це, його
звільнили з роботи з 3 червня 2014 року
наказом від 4 червня 2014 року. Тому
вимагає визнати його звільнення
незаконним, поновити його на роботі,
стягнути заробітну плату за час
вимушеного прогулу у розмірі 1 015 грн. 28
коп., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав
свої вимоги.

Представник відповідача Агафонов П.О.
позов не визнав і вважає, що позивача
було звільнено з роботи на законних
підставах у зв'язку з волевиявленням
сторін за згодою сторін.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, свідків,
суд вважає за необхідне позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Згідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору є угода сторін.

Зі змісту цієї правової норми
вбачається, що сторони мають вільне
волевиявлення щодо прав та обов'язків
звільнення з роботи працівника і
відсутності тиску з боку один на
одного.

Відповідно до п.8 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 1992 р. №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» судам
необхідно мати на увазі, що при
домовленості між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом про припинення трудового
договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за
згодою сторін) договір припиняється в
строк, визначений сторонами.
Анулювання такої домовленості може
мати місце лише при взаємній згоді про
це власника або уповноваженого ним
органу і працівника.

У п.18 цієї Постанови Пленуму
Верховного Суду України роз'яснено, що
під час розгляду справ про поновлення
на роботі судам необхідно з'ясувати, на
яких підставах проведене звільнення
працівника згідно з наказом
(розпорядженням), і перевіряти їх
відповідність законові. Суд не вправі
визнати звільнення правильним
виходячи з обставин, з якими власник
або уповноважений ним орган не
пов'язували звільнення....

Докази, які надані до справи, свідчать
про наступне.

Позивач з 12 червня 2013 року працював у
відповідача водієм КАМАЗу-5511. 23 травня
2014 року В.О директора КТП
«Алчевськтеплокомуненерго» ОСОБА_9.
запропонував ОСОБА_1 звільнитися з
підприємства з 30 травня 2014 року за
згодою сторін, щоб не звільняти за
відсутність його на роботі 22 травня 2014
року, про що позивач заперечував.

23 травня 2014 року позивач погодився і
написав відповідну заяву. 27 травня 2014
року ОСОБА_1 відправив на ім'я ОСОБА_9.
заяву про анулювання попередньої
заяви, яку підприємство отримало 30
травня 2014 року. Відповідач не погодився
з пропозицією позивача і у зв'язку з
знаходженням останнього на
лікарняному з 28 травня 2014 року по 3
червня 2014 року, наказом № 39 «к» від 4
червня 2014 року всупереч його
волевиявлення було звільнено за згодою
сторін - п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України з 3
червня 2014 року.

Тобто відповідач, звільняючи позивача
з посади водія, діяв з порушенням
обоюдного волевиявлення.

Свідок ОСОБА_5, безпосередній керівник
позивача, суду пояснив, що ОСОБА_1
перебував 22 травня 2014 року на робочому
місці і підтвердив наявність
наступного дня тиску з боку ОСОБА_9. на
робітника звільнитися за згодою сторін
замість звільнення за начебто скоєння
прогулу.

ОСОБА_9., за виключенням місця
заходження ОСОБА_1 на роботі 22 травня 2014
року, фактично підтвердив ці обставини.

Навпаки, свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7
стверджують про відсутність позивача
на робочому місці 22 травня 2014 року.

Тому суд погоджуєтсья з доводами
позивача про звільнення його з роботи
всупереч трудового законодавства.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1
відповідно до довідки, яку представник
відповідача надав у судовому
засіданні, складає 145 грн. 04 коп.

Кількість робочих днів з 4 червня 2014
року по 13 червня 2014 року на протязі яких
позивач вимушено не працював і на яких
він наполягає, складає 7 днів (4,5,6,10,11,12,13
червня 2014 року). У зв'язку з чим
заробітну плату, яку повинен сплатити
відповідач позивачу, складає: 7 * 145 грн.
04 коп. = 1 015 грн.28 коп.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Незаконне звільнення позивача,
невизначеність соціального стану
свого існування в якості інваліда
третьої групи, порушення нормального
життєвого ритму є безумовним фактом
морального страждання. Ці обставини є
незаперечними і з чим погоджується
суд.

Але розмір вимог у 5 000 грн. є, на погляд
суду, занадто великим.

Відповідач є комунальним
підприємством, кількість днів
вимушеного прогулу складає 7 робочих
дні, тому суд не може не враховувати ці
обставини, а також вимоги розумності,
виваженості і справедливості.

Тому суд вважає за необхідне розмір
моральної шкоди стягнути відповідно до
розміру втраченої заробітної плати у
сумі 1 015 грн. 28 коп.

Всього підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача: 1 015
грн. 28 коп. + 1 015 грн. 28 коп. = 2 030 грн. 56 коп.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88 ч.2, 212-215, 367 ЦПК
України, ст.ст. 36. 232, 235, 237-1 КЗпП України
суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального
теплопостачаючого підприємства
«Алчевськтеплокомуненерго» про
визнання звільнення з роботи
незаконним і поновлення на роботі,
виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати звільнення ОСОБА_1 з КТП
«Алчевськтеплокомуненерго» 3 червня 2014
року незаконним шляхом скасування
наказу № 39 «к» від 4 червня 2014 року про
звільнення його з посади водія КАМАЗу -
5511.

Поновити ОСОБА_1 на роботу на посаду
водія КАМАЗу - 5511 Комунального
теплопостачаючого підприємства
«Алчевськтеплокомуненерго» з 3 червня
2014 року.

Стягнути з КТП
«Алчевськтеплокомуненерго» (м.
Алчевськ, вул. Леніна, 126, код 02132266,
р/р135 в УСБ м. Алчевська МФО 304052) на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 1 015 грн. 28 коп. (одна тисяча
п'ятнадцять грн. 28 коп.) з урахуванням
обов'язкових платежів, моральну шкоду у
розмірі 1 015 грн. 28 коп. (одна тисяча
п'ятнадцять грн. 28 коп.) і судовий збір
на користь держави у розмірі 243 грн. 60
коп. (двісті сорок три гривні 60 коп.) (код
ЄДРПОУ суду 05380757, ККД 22030001, отримувач
УДКС м. Алчевськ, рах. № 0027 ГУДКСУ
в Луганській області, код за ОКРО
отримувача коштів 37907097, МФО 804013).

Рішення в частині поновлення на роботі
і присудження ОСОБА_1 середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу у розмірі 1 015 грн. 28 коп. з
урахуванням обов'язкових платежів
підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Луганської області через Алчевський
міський суд протягом десяти днів,
починаючи з дня його проголошення.

Суддя
Ковальов В.М