Справа № 2-о/638/57/14
Головуючий І інстанції - Задорожний М.І.
Провадження: 22-ц/790/3729/14
Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Овсяннікової А.І.,
Сащенка І.С.,

при секретарі - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 26 лютого 2014 року у
справі за заявою ОСОБА_4, зацікавлені
особи Фрунзенський відділ державної
реєстрації актів цивільного стану
Харківського міського управління
юстиції в м. Харкові, Дванадцята
Харківська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
родинних відносин, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищевказаною заявою,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
помер його батько - ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 05.05.2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його дід -
ОСОБА_6.

Після смерті його діда за ним
залишилося рахуватися спадкове майно.

Спадкоємцем на його майно був його син,
батько заявника - ОСОБА_5, інак він помер
раніше спадкодавця, таким чином
заявник ОСОБА_4 мав би бути падкоємцем
майна діда на умовах спадкування за
правом представлення.

Факт родинних відносин
підтверджується свідоцтвом про
народження його батька від 26 серпня 1960
року - ОСОБА_5, де ОСОБА_6 вказаний
батьком останнього, а у свідоцтві про
його народження - ОСОБА_5 вказаний його
батьком.

Вказує на те, що у паспорті громадянина
України було допущено помилку, а саме у
прізвищі - замість «ОСОБА_5» він
записаний як «ОСОБА_5».

Встановлення факту, що має юридичне
значення, необхідно для приведення
документів у відповідність.

Просив встановити той факт, що він
доводиться онуком ОСОБА_6, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року і помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року та сином ОСОБА_5, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року і помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 26 лютого 2014 року заяву
ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт
родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, доводиться онуком ОСОБА_6,
який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року і
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року та сином ОСОБА_5,
який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року і
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні заяви, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права. В обґрунтування скарги
зазначено, що судом першої інстанції до
участі у справі не були залучені у
якості зацікавлених осіб, особи, чиїх
законних прав та інтересів стосується
встановлення вказаного юридичного
факту, а залучені до розгляду справи у
якості зацікавлених осіб особи -
державні установи, які не мають
стосунку до даної справи. Вона, як
спадкоємець, повинна була приймати
участь у розгляді справи. Судом не були
повно встановлені обставини, які мали
значення для справи; неправильно
оцінені обставини, які суд вважав
встановленими, які мали значення для
справи; невірно оцінені докази; судом
не проводилося в повному обсязі
дослідження матеріалів справи, що
призвело к винесенню незаконного
рішення по справі.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно частини 1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду з
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, але здійснювати це право
повинна в порядку, який встановлений
цим Кодексом.

Частиною 2 ст.256 ЦПК України передбачена
можливість встановлення у судовому
порядку і інших фактів, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, а пунктом 1 частини 1 ст.256
ЦПК України, на яку посилався заявник і
суд в своєму рішенні, передбачено
розгляд справи про встановлення факту
родинних відносин між фізичними
особами.

Однак, в цій же нормі міститься
застереження про те, що у такий спосіб
особи можуть встановлювати певні факти
у тому випадку, коли законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Частиною 4 ст.256 ЦПК України прямо
зазначено, що суддя відмовляє у
відкритті провадження у справі, якщо з
заяви про встановлення факту, що має
юридичне значення, вбачається спір про
право, а якщо спір про право було
встановлено під час розгляду справи, -
залишає заяву без розгляду.

Згідно роз'яснень, викладених в п.п.1,5
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995р. №5 «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення»,
суд розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, якщо встановлення факту не
пов'язується з наступним вирішенням
спору про право.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на зазначені особливості вирішення
справ за заявами про встановлення
факту, що мають юридичне значення, і,
вирішуючи справу за заявою ОСОБА_4,
зосередився на перевірці доказами
родинного зв»язку заявника ОСОБА_4 зі
спадкодавцем ОСОБА_6, не з'ясувавши, які
особи входять до кола дійсно
заінтересованих при вирішенні справи,
та які мають право приймати участь у
справі, подавати докази на
підтвердження заявлених вимог чи
заперечень.

У будь-якому випадку у вирішенні справи
заінтересовані не відділ РАЦС та
нотаріальна контора, яких у якості
заінтересованих осіб у цій справі
визначив заявник ОСОБА_4, а особи,
зазначені в ст.ст.1222, 1261-1265, 1277 ЦК
України.

Такими особами в даному випадку є
апелянти - дружина померлого ОСОБА_8 і
їх дочка ОСОБА_3

Зі змісту заяви ОСОБА_4 про
встановлення факту родинних відносин
між фізичними особами і викладених в
ній доводів заявника вбачається, що до
суду з вказаною заявою він звернувся з
метою оформлення в подальшому права на
спадкування за правом представлення
майна після смерті ОСОБА_6, згідно ст.1266
ЦК України. Тобто, має місце спір про
право на спадщину. Будучи спадкоємцем,
ОСОБА_3 до участі у справі не була
залучена.

Допущені судом першої інстанції
неповнота з'ясування обставин, що мають
значення для справи і неправильне
застосування норм процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду.

За таких обставин рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 26 лютого 2014 року про
задоволення заяви ОСОБА_4 про
встановлення факту, що має юридичне
значення підлягає скасуванню з
залишенням вказаної заяви без
розгляду, відповідно до вимог ч.6 ст.235,
ч.4 ст.256 ЦПК України, оскільки із заяви
вбачається спір про право.

Зазначене судове рішення апеляційної
інстанції не позбавляє ОСОБА_4 права,
передбаченого ст.3 ЦПК України,
звертатися до суду за захистом своїх
невизнаних чи оспорюваних прав на
загальних підставах шляхом подачі
позову.

Керуючись ч.4 ст.256, ст.ст.303, 304, п.4 ч.1
ст.307, ст.ст.310, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 26 лютого 2014 року
скасувати. Заяву ОСОБА_4 залишити без
розгляду.

Роз»яснити ОСОБА_4, що він має право
подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Ухвала може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -