Справа № 437/4986/13ц
Провадження № 22ц/782/474/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого: Лісіциної А.І.

суддів: Галан Н.М., Туренка
С.І.,

при секретарі Аліханян Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 28 жовтня 2011 р. у цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням задоволено
позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості; стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором б/н від 21.05.2007 року
в сумі 43272 грн. 17 коп., яка за курсом НБУ
станом на 13.12.2010 року становила 5443,04
доларів США, витрати, пов'язані зі
сплатою державного мита в розмірі 423,42
грн. та витрати, пов'язані з
інформаційно-технічним забезпеченням
розгляду справи в сумі 120 грн.

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду 1-ї інстанції
скасувати, як незаконне у зв'язку з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції повно та
всебічно дослідив надані сторонами
докази, правильно встановив обставини
справи, з'ясував характер
правовідносин сторін та норми права,
які їх регулюють та дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
КБ «ПриватБанк» у частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
з ОСОБА_1, суд першої інстанції, виходив
із того, що відповідно до умов договору
відповідачем було взято на себе певні
зобов'язання, які він належним чином не
виконав, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
з нього.

Вирішуючи спір по суті суд першої
інстанції вірно встановив обставини
справи, дав їм належну правову оцінку
та дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній
скарзі на те, що кредитний договір між
сторонами взагалі не укладався, а отже
суд безпідставно стягнув кошти з
відповідачки на користь позивача, не
заслуговують на увагу виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Так, з матеріалів справи
вбачається, що 21 травня 2007 року між
банком та ОСОБА_1 був укладений договір
№ б/н шляхом написання заяви, яка разом
з Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою та Тарифами банку складає між
банком та відповідачем договір про
надання банківських послуг (п.2 Умов і
правил надання банківських послуг).
Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що
ознайомилась та погоджується із
вказаними складовими укладеного
договору.

Зважаючи на те, що зміст
кредитного договору, укладеного між
сторонами, зафіксований в кількох
документах, договір підписаний
сторонами: від імені банку -
уповноваженою на це особою та
скріплений печаткою юридичної особи, а
від імені позичальника особисто
ОСОБА_1, зазначений вище кредитний
договір, відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 207
ЦК України, вважається таким, що
вчинений у письмовій формі.

На виконання вищевказаного
договору, позивач надав, а відповідачка
отримала на рахунок платіжної картки
кредитні кошти та періодично
здійснювала погашення кредиту, що
слідує з розрахунку заборгованості
(а.с. 7-9) та з виписки по особовому
рахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд
прийшов до висновку про те, що
позивачем доведено укладення між
сторонами кредитного договору,
відкриття рахунку на ім'я відповідача,
видачу їй кредитної картки, повне
виконання кредитного договору з боку
позивача та часткове виконання його з
боку відповідачки.

Доводи заявника апеляційної
скарги про те, що сплив строк дії
договору, а тому необхідно застосувати
строк позовної давності, є
безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлена
тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України). Для обчислення позовної
давності застосовуються загальні
положення про обчислення строків, що
містяться у статтях 252-255 ЦК України. При
цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України). За змістом цієї
норми початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд. Оскільки умовами
кредитного договору передбачені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути борг щомісячними платежами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення. Отже, початок перебігу
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником зобов'язання з погашення
кредиту.

Апеляційним судом встановлено, що
18 вересня 2008 року відповідачем було
здійснено останнє погашення кредитної
заборгованості на особисту картку у
розмірі 200 доларів, що підтверджується
витягом з картки ОСОБА_1

Отже, сплативши на погашення
кредитної заборгованості грошову суму
у розмірі 200 доларів, відповідачка
визнала свій борг перед позивачем, що
свідчить про переривання строку
позовної давності.

Оскільки після погашення боргу
18.09.2008 року платежі ОСОБА_1 не
провадилися, перебіг позовної давності
для вимоги про стягнення
заборгованості починається саме з
18.09.2008 року.

З вимогою про стягнення
заборгованості банк звернувся до дсуду
першої інстанції 14.01.2011 року, тобто в
межах строку позовної давності,
передбаченого законом.

Таким чином, підстав для
застосування спливу позовної давності
не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги
були предметом розгляду суду першої
інстанції не спростовують висновків
суду і не належать до тих підстав, із
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість прийняття рішення
щодо скасування або зміни
оскаржуваного рішення. Нові докази не
досліджувались апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому апеляційний суд на підставі
ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303,304,п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст.308, 313,314,315,317,319 ЦПК України судова
колегія,

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 28
жовтня 2011 р. залишити без змін.

Ухвала набирає чинності
негайно, але може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий

Судді: