Справа № 121/7763/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Ялтинський міський суд
Автономної Республіки Крим у складі:
головуючого судді Цалко А.А., при
секретарі Сьомченко В.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Ялті цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
відповідачки з позовною заявою, у якій
просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її
користь суму в розмірі 240 000 гривень 00
копійок.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20
травня 2011 року між нею та відповідачкою
був укладений договір позики,
відповідно до якого відповідачка взяла
у неї в борг 240 000 гривень, котрі остання
зобов'язалася повернути до 01 лютого 2013
року. Однак, відповідачка до цього часу
борг не повернула, тому вона змушена
звернутися до суду з подібним позовом.

Позивач повторно у судове засідання не
з'явилася, про час і місце судового
засідання повідомлена належним чином.
Від неї надійшла заява про розгляд
справи за її відсутності, у зв'язку з
неможливістю її явки у судове
засідання. Позовні вимоги підтримує в
повному обсязі та просить суд їх
задовольнити. У разі неявки в судове
засідання відповідачки, не заперечує
про винесення заочного рішення. Крім
того, суд зобов'язав позивача надати
суду оригінал розписки від 20 травня 2011
року та квитанцію про сплату судового
збору, але останньою цього зроблено не
було.

Відповідачка у судове засідання не
з'явилася, про час і місце судового
засідання повідомлялася належним
чином. Однак, до суду повернувся
конверт з відміткою: «за закінченням
терміну зберігання».

При таких обставинах, суд вважає за
можливим розглянути справу за
відсутності сторін на підставі наявних
у справі доказів, без фіксування
судового засідання технічними
засобами відповідно до положень ч.2 ст.
197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

У відповідності до статті 526 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України), -
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відпвідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, - якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, - за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК
України).

Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначні
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передні йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно до ст. 625 ЦК України, - боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як вбачається із копії розписки від 20
травня 2011 року, що відповідачка ОСОБА_2
начебто взяла в борг у позивачки ОСОБА_1
грошові кошти в розмірі 240 000 гривень,
строком повернення до 01 лютого 2013 року
(а.с.5). Оригінал зазначеної розписки
позивач суду не надала. Вимогу суду з
цього приводу не виконала

Згідно ч. 1 ст. 57 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
за текстом - ЦПК України), - доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частина перша ст. 58 ЦПК України
передбачає, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, -
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Таким чином, суд повно і всебічно
з'ясував обставини та докази, які були
надані сторонами, приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, оскільки
позивачем не надано суду належного
доказу в обґрунтування своїх вимог, а
саме оригінал розписки відповідача
ОСОБА_2 від 20 травня 2011 року.

В порядку ст. 88 ЦПК України суд
розподіляє судові витрати та стягує з
позивачки на користь держави судові
витрати по справі у вигляді судового
збору, оскільки остання не додала до
свого позову документ про сплату
судового збору, про що було складено
акт (а.с.10), а також зобов'язання суду про
надання цього документу щодо сплати
судового спору у судове засідання
також не виконала.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 526, 530, 625, 624, 1046, 1047,1049 ЦК
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2
на її користь грошової суми в розмірі 240
000 (двісті сорок тисяч) гривень 00
копійок - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь держави судові
витрати по справі у вигляді судового
збору у розмірі 240 (двісті сорок)
гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене
в апеляційному порядку до Апеляційному
суду АРК через Ялтинський міський суд в
порядки та строки, передбачені ст. ст.
294-296 ЦПК України.

СУДДЯ: