У х в а л а

іменем україни

9 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Колодійчука
В.М.,

суддів: Коротуна В.М.,

Кафідової О.В.,

Попович О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» про визнання договору
поруки недійсним, за касаційними
скаргами ОСОБА_6, який діє в інтересах
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 19 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 12
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року публічне акціонерне
товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ
«Універсал Банк») звернулося до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги
тим, що 28 лютого 2008 року між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі
74100 доларів США, зі сплатою 13,45 %
річних, зі строком повернення до 10
лютого 2025 року.

У забезпечення виконання кредитного
договору 28 лютого 2008 року між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено
договір поруки.

У забезпечення виконання кредитного
договору 28 лютого 2008 року між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_5 укладено
договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачкою ОСОБА_3 умов кредитного
договору станом на 02 липня 2013 року
утворилася заборгованість в розмірі 121
231,23 доларів США.

Враховуючи вказане, позивач просив
стягнути солідарно з відповідачів на
свою користь зазначену заборгованість.

У вересні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з зустрічним позовом,
обґрунтовуючи вимоги тим, що під час
розслідування кримінальної справи
було встановлено, що підпис в договорі
поруки, укладеному 28 лютого
2008 року між ним та ПАТ «Універсал Банк»,
йому не належить.

Враховуючи вказане, позивач просив
визнати договір поруки укладений 28
лютого 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ
«Універсал Банк», недійсним.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 19 грудня 2013 року,
позов було задоволено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ПАТ "Універсал Банк"
заборгованість по кредитному договору
у сумі 969 001,22 грн, яка складається з
заборгованості по кредиту в сумі 72 410,46
доларів США, еквівалент - 578 776,81 грн;
відсотки в розмірі 43 134,65 доларів США,
еквівалент 344 775,26 грн; підвищені
відсотки в розмірі 5686,12 доларів США,
еквівалент 45 449,16 грн. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

Залишено без розгляду зустрічний позов
ОСОБА_4 до ПАТ "Універсал Банк" про
визнання договору поруки недійсним.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
12 березня 2014 року, рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
заборгованості з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 скасовано, ухвалено в цій
частині нове рішення, яким стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь
ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за
кредитним договором у сумі 969 001 грн. 22
коп.

У задоволенні позову ПАТ "Універсал
Банк" до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості було відмовлено. В
іншій частині рішення залишено без
змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_3, просить
змінити рішення апеляційного суду, в
частині стягнення заборгованості з
ОСОБА_5 відмовити, в частині відмови в
стягненні з ОСОБА_4 заборгованості
рішення суду залишити в силі,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що наявні
підстави для задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині та ухвалюючи нове
рішення про стягнення солідарно з
ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ
"Універсал Банк" заборгованість за
кредитним договором, апеляційний суд
виходив із того, що внаслідок
неналежного виконання відповідачкою
ОСОБА_3 умов кредитного договору щодо
повернення суми кредиту разом з
відсотками утворилася кредитна
заборгованість, яку банк має право
стягнути з боржника та поручителя
солідарно.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 28 лютого 2008 року
між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі
74100 доларів США, зі сплатою 13,45 %
річних, зі строком повернення до 10
лютого 2025 року.

У забезпечення виконання кредитного
договору 28 лютого 2008 року між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено
договір поруки.

У забезпечення виконання кредитного
договору 28 лютого 2008 року між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_5 укладено
договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачкою ОСОБА_3 умов кредитного
договору станом на 02 липня 2013 року
утворилася заборгованість в розмірі 121
231,23 доларів США.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що
до припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання, які
призвели або можуть призвести до
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. Таке збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки тощо.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК
України порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Таким чином, звернення особи до суду з
позовом про визнання поруки такою, що
припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК
України не є необхідним, проте такі
вимоги можуть розглядатися судом у
разі наявності відповідного спору.

При цьому внесення змін до кредитного
договору про зміну зобов'язання,
забезпеченого порукою, зокрема
збільшення процентної ставки без згоди
поручителя, внаслідок чого збільшився
обсяг його відповідальності, є
підставою для визнання поруки такою, що
припинена.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
надав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Під згодою поручителя сторони
розуміють візування поручителем змін
до кредитного договору, отримання його
письмової згоди на такі зміни та/або
шляхом обміну листами, факсимільними
повідомленнями та/або укладення
поручителем додаткової угоди до цього
договору щодо внесення відповідних
змін.

З пункта 2.1 договору поруки, укладеного
між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 28
лютого 2008 року вбачається, що кредитор
не вправі без згоди поручителя змінити
умови основного договору з боржником,
внаслідок чого збільшується обсяг
відповідальності поручителя.

Отже, умовами договору поруки чітко
передбачено те, що банк не вправі без
згоди поручителя змінювати умови
кредитного договору з боржником,
внаслідок чого збільшується обсяг
відповідальності поручителя.

Матеріали справи не містять доказів
згоди поручителя на підвищення
відсоткової ставки за користування
кредитними коштами, як не містять і
рішень про підвищення відсоткової
ставки.

Вирішуючи справу, суди належним чином
не перевірили доводів ОСОБА_5 про те, що
банком було змінено відсоткову ставку
за користування кредитними коштами, а
саме з 16 липня 2008 року Банк збільшив
відсоткову ставку з 13,45 % до 14,95 % річних
за договором кредиту від 28 лютого 2008
року, чим було збільшено обсяг
відповідальності поручителя.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
судові рішення в частині солідарного
стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь
ПАТ "Універсал Банк" заборгованості за
кредитним договором не відповідають
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості.
Зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування судових
рішень в цій частині із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду м. Києва від 12 березня 2014 року
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_6, який діє в
інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ,
задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 19 грудня 2013 року та
рішення апеляційного суду м. Києва від
12 березня 2014 року в частині солідарного
стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь
ПАТ "Універсал Банк" заборгованості за
кредитним договором в сумі 969 001 грн 22
коп. скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду м. Києва від 12 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М. Колодійчук

Судді:
В.М. Коротун

О.В. Кафідова

О.В. Попович

І.М. Фаловська