АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/4172/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 621/3419/13-ц
Доповідач - Костенко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Гальянової
І.Г., Бородіна М.М.

при секретарі
Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
Зміївської ТЕС, діючого від імені ПАТ
«Центренерго», Бабенка І.А., на рішення
Зміївського районного суду
Харківської області від 18 квітня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Центренерго» в особі
відокремленого структурного
підрозділу Зміївської Теплової
електричної станції про стягнення
середнього заробітку, надання
відпустки та стягнення моральної
шкоди, -

в с т а н о в и л а

11 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до ПАТ «Центренерго» в
особі відокремленого структурного
підрозділу Зміївської Теплової
електричної станції (далі - Змївська
ТЕС) про стягнення середнього
заробітку, надання відпустки та
стягнення моральної шкоди, позовні
вимоги якого в подальшому було
зменшено, і вказав, що 07.11.2012 року
рішенням апеляційного суду
Харківської області він був поновлений
на роботі на посаді слюсаря по ремонту
обладнання котельних та
пилозаготовельних цехів 5 розряду
Котельного цеху № 1 Зміївської ТЕС ПАТ
«Центренерго». 07.03.2013 року наказом №
142-к по Зміївській ТЕС позивач був
поновлений роботі. 30.04.2013 року -
направлений в ДУ «Інститут медицини
праці АМН України».

З 20.05.2013 року ОСОБА_3 перебував у
відпустці, а з 21 травня по 06
червня 2013 року він перебував на
обстеженні в клініці інституту
медицини праці АМН України.

07.06.2013 року позивач передав табельщику
цеху Жадан Р.В. оригінал довідки від
05.06.2013 року № 110 з ДУ «Інститут медицини
праці АМН України», однак бухгалтер
розрахункового відділу Зміївської ТЕС,
Мірошниченко Т.А. повідомила ОСОБА_3, що
вказана довідка не оплачується
підприємством, а у відділі кадрів
повідомили, що його відпустка не
продовжується.

Після поновлення позивача на роботі
його оклад становив 3850,15 грн. за
березень 2013 року та 4915,68 грн. - за
квітень 2013 року. За 13 робочих днів (з 21
травня по 06 червня 2013 року) відповідач
мав нарахувати та сплатити ОСОБА_3
середній заробіток в сумі 2650,13 грн. (3850,15
грн. + 4915,68 грн. : 43 робочих днів за два
місяці * 13 робочих днів перебування в
інституті АМН України).

Відповідачем не здійснено нарахування
та виплату ОСОБА_3 середнього заробітку
за час його перебування в ДУ «Інститут
медицини праці АМН України» за період з
21.05.2013 року по 06.06.2013 року, що порушує не
тільки його законні права, а й норми
діючого законодавства України.

Крім того, незаконними діями
відповідача ОСОБА_3 завдана моральна
шкода, яка проявилась в його душевних
стражданнях з приводу грубого
порушення його трудових прав;
необхідністю відстоювати свої права в
суді, витрачаючи свій вільний час на
підготовку позовної заяви та інше.
Розмір завданої йому відповідачем
моральної шкоди він оцінив у 2000 грн.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_3
просив стягнути з ПАТ «Центренерго»
середній заробіток в сумі 2672 грн. за
період з 21.05.2013 року по 06.06.2013 року
(включно); зобов'язати ПАТ
«Центренерго» надати йому чотириденну
відпустку; стягнути з ПАТ
«Центренерго» на його користь
компенсацію за завдану моральну шкоду
в розмірі 2000 грн.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не
з'явився, його представник - адвокат
ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала
позовні вимоги свого довірителя і
просила задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача Чебаненко B.Л.
у судовому засіданні заперечував проти
позовних вимог ОСОБА_3 з наступних
підстав.

Відповідно до рішення апеляційного
суду Харківської області від 07.11.2012
року позивач був поновлений на роботі
на посаді слюсаря по ремонту
обладнання котельних та
пилозаготівельних цехів 5-го розряду
Котельного цеху № 1 Зміївської ТЕС ПАТ
«Центренерго». Враховуючи те, що судами
не був спростований діагноз позивача, а
саме «Хронічна двостороння
сенсоневральна туговухість», а також
те, що відповідно до чинного
законодавства існують відповідні
медичні протипоказання щодо роботи
позивача у важких та шкідливих умовах
праці та передбачений у цьому випадку
обов'язковий медичний огляд, ОСОБА_3 був
направлений на позачерговий медичний
огляд до Комсомольської міської
лікарні для отримання медичного
висновку про можливість його роботи на
посаді слюсаря по ремонту обладнання
котельних та пило-заготівельних цехів
5-го розряду котельного цеху № 1
Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго», про
що свідчать відповідні накази.

Позивачу був чітко встановлений час
проходження медичного огляду, а саме
протягом 10 днів, починаючи з 12.03.2013 року
до 23.03.2013 року, в подальшому цей термін
був продовжений до 04.04.2013 року, коли за
результатами позачергового медичного
огляду був виданий остаточний медичний
висновок, відповідно до якого позивач
не може працювати за професією слюсаря
по ремонту обладнання котельних та
пило-заготівельних цехів 5-го розряду
Котельного цеху № 1.

В той же час, не зважаючи на те, що
позачерговий медичний огляд був
закінчений та за його результатами був
виданий офіційний медичний висновок,
позивач, вже з власної ініціативи,
самостійно, без належного повідомлення
відповідача, розпочав проходити
додаткове медичне обстеження з метою
встановлення професійного
захворювання.

Спочатку, у період з 16.04.2013 року по 30.04.2013
року позивач знаходився на обстеженні
у Харківському науково-дослідному
інституті гігієни праці і
профзахворювань, а потім у період з
21.05.2013 року по 06.06.2013 року - на обстеженні
у ДУ «Інститут медицини праці НАМН
України», який знаходиться у м. Києві.

Скориставшись відпусткою, яка була
надана відповідачем за заявою позивача
та відповідно до наказу від 17.05.2013 року
№ 2143/в, у період з 20.05.2013 року по 24.05.2013
року, ОСОБА_3, без будь-якого погодження
з відповідачем, самостійно вирушив до
м. Києва до ДУ «Інститут медицини праці
НАМН України», де у вищезазначений
період проходив медичне обстеження з
приводу уточнення характеру наявності
патології та її зв'язку з умовами праці,
тобто іншою мовою для встановлення
професійного захворювання, про що
свідчить довідка № 110 від 05.06.2013 року.

Роботодавець повинен забезпечити за
свій рахунок проведення медичного
огляду тільки тоді, коли від працівника
надійшла відповідна заява. Відповідно
заяви від ОСОБА_3 не надходило, крім
того, ним було порушено Порядок
проведення медичних оглядів
працівників певних категорій,
затверджений наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 21.05.2007 року
№ 246. До своєї позовної заяви ОСОБА_3
додає тільки направлення від 30.04.2012
року № 08-03/625 КНДІГПтаПЗХНМУ, яке не
може вважатися належним доказом по
справі, оскільки: по-перше, воно
суперечить встановленому порядку;
по-друге, воно видане вже після того, як
був закінчений позачерговий
обов'язковий медичний огляд позивача;
по-третє, як зазначено у самому
направленні, воно було видане в зв'язку
з наполяганням самого позивача, а не в
результаті підозри на професійне
захворювання.

Відповідач вважав, що роботодавець не
зобов'язаний зберігати за працівником
середній заробіток, який самовільно, за
власним бажанням, без належного
повідомлення роботодавця, проходить
медичне обстеження, а відтак вимога
позивача стосовно стягнення середньої
заробітної плати за час його
знаходження у ДУ «Інститут медицини
праці НАМН України» є безпідставною,
необґрунтованою та такою, що не може
бути задоволена.

Стосовно позовної вимоги про надання
чотириденної відпустки Чебаненко В.Л.
зазначив, що ОСОБА_3 була надана щорічна
відпустка з 20.05.2013 року по 24.05.2013 року.

Відповідно до медичної довідки від
05.06.2013 року № 110, виданої клінікою
професійних захворювань державної
установи «Інститут медицини праці НАМН
України», ОСОБА_3 знаходився на
обстеженні для уточнення характеру
наявності патології та її зв'язку з
умовами праці у період з 21.05.2013 року по
06.06.2013 року.

Нормами діючого законодавства
передбачено, що у разі тимчасової
непрацездатності працівника,
засвідченої у встановленому порядку,
щорічна відпустка або переноситься на
інший період, або продовжується. Тобто,
хоч перенесення відпустки, хоч її
продовження є беззаперечно законними
діями з боку власника або
уповноваженого ним органу. При
наявності відповідної заяви від
працівника власник сам вирішує, чи
переносити відпустку, чи її
продовжувати. Головне, щоб
невикористана частина відпустки була
надана працівнику, до кінця робочого
року, але не пізніше 12 місяців після
закінчення робочого року, за який
надається відпустка. Однак, якщо
власник або уповноважений ним орган з
будь-яких підстав не задовольнить
заяву працівника, і не продовжить його
відпустку, в зв'язку з його хворобою, а
прийме рішення, наприклад, перенести
невикористану частину відпустки на
іншій термін, то це є цілком законне
рішення, і такі дії не можуть вважатися
порушенням діючого законодавства.

Таким чином, на теперішній час
обов'язок Зміївської ТЕС щодо надання
ОСОБА_3 невикористаної частини
відпустки в зв'язку з його тимчасовою
непрацездатністю не може вважатися
таким, що прострочений, оскільки
впродовж 12 місяців після закінчення
робочого року, за який надається
відпустка, у Зміївської ТЕС є всі
законні підстави щодо перенесення
щорічної відпустки ОСОБА_3, і надання її
у певний строк (термін).

Щодо позовної вимоги про стягнення
моральної шкоди представник
відповідача Чебаненко В.Л. вказував на
те, що ОСОБА_3 не довів того факту, що в
нього мали місце моральні страждання,
втрата нормальних життєвих зв'язків,
які вимагали від нього додаткових
зусиль для організації свого життя, а
також не доведено, що ця моральна шкода
була йому спричинена саме з вини
відповідача. Крім цього, позивач не
визначив характер і тривалість
страждань, стан свого здоров'я,
тяжкість завданої травми, істотність
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках.

Представник відповідача вважав, що
позовні вимоги позивача є
необґрунтованими, безпідставними та не
можуть бути задоволені, у зв'язку з чим
просив відмовити ОСОБА_3 у задоволенні
його позову в повному обсязі.

Рішенням Зміївського районного суду
Харківської області від 18 квітня 2014
року позовні вимоги задоволені
частково: стягнуто з Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
на користь ОСОБА_3 середній заробіток в
сумі 2650 (дві тисячі шістсот п'ятдесят)
грн. 13 коп. за період проходження
обстеження в ДУ «Інститут медицини
праці АМН України» з 21 травня по 06
червня 2013 року включно, зобов'язано
Публічне акціонерне товариство
«Центренерго» надати ОСОБА_3
чотириденну відпустку. В іншій частині
позову - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, представник
Зміївської ТЕС, діючий від імені ПАТ
«Центренерго», Бабенко І.А., звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати як таке,
що ухвалене з порушенням норм
процесуального права, та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог повністю.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи, вважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК
України суд першої інстанції розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог, а апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Як встановлено в суді першої інстанції,
підтверджено наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами, ОСОБА_3 перебуває в трудових
відносин із Зміївською ТЕС ПАТ
«Центренерго».

Рішенням судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 07.11.2012 року ОСОБА_3 було поновлено на
посаді слюсаря по ремонту обладнання
котельних та пилозаготівельних цехів 5
розряду Котельного цеху № 1 Зміївської
ТЕС ПАТ «Центренерго».

Наказом Зміївської ТЕС ПАТ
«Центренерго» від 12.03.2013 року № 138
ОСОБА_3 було направлено на позачерговий
медичний огляд та встановлено йому
строк проходження медичного огляду 10
днів, починаючи з 12.03.2013 року.

Судом також встановлено, що в
подальшому клінікою Харківського
національного медичного університету
науково-дослідного інституту гігієни
праці та професійних захворювань
ОСОБА_3 було видане направлення № 08-03/625
від 30.04.2013 року до консультативної
поліклініки ДУ «Інституту медицини
праці АМН України», де він і перебував
згідно довідки даної установи від
05.06.2013 року № 110, та був обстежений з
21.05.2013 року по 06.06.2013 року для уточнення
характеру наявності патології та її
зв'язку з умовами праці.

Таким чином, ОСОБА_3 дійсно
потребував медичного обстеження на
предмет наявності професійного
захворювання, однак підприємством
роботодавцем, Зміївською ТЕС ПАТ
«Центренерго», він направлявся для
такого обстеження до Комсомольської
міської лікарні і тільки на 10 днів,
починаючи з 12.03.2013 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач проходив медичне
обстеження в клініці Харківського
національного медичного університету
науково-дослідного інституту гігієни
праці та професійних захворювань, а
також в ДУ «Інституту медицини праці
АМН України» з об'єктивних підстав, за
направленням підприємства Зміївської
ТЕС ПАТ «Центренерго».

Судова колегія не може повністю
погодитись із такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи,
відповідно до наказу Зміївської ТЕС
ПАТ «Центренерго» № 138 від 12.03.2013 р.
позивач був направлений на
обов'язковий медичний огляд,
передбачений Наказом МОЗ України № 246
від 21.05.2007 р., який він повинен був
пройти у 10-денний термін, починаючи з
12.03.2013 року.

В зв'язку з тим, що при проведенні
медичного огляду у лікарів
Комсомольської міської лікарні
виникли певні труднощі та протиріччя у
вирішенні питання про допуск до роботи
ОСОБА_3, термін проведення медичного
огляду був продовжений до 04.04.2013 р., коли
за результатами проведеного
обов'язкового медичного огляду
медичною комісією був виданий
остаточний медичний висновок,
відповідно до якого було визначено, що
позивач не може працювати за професією
слюсаря по ремонту обладнання
котельних та пилозаготівельних цехів
5-го розряду КЦ-1 Зміївської ТЕС ПАТ
«Центренерго».

Таким чином, обов'язковий медичний
огляд (обстеження), який позивач
проходив за направленням роботодавця,
був закінчений 04.04.2013 р., про що була
видана відповідна медична довідка
(медичний висновок). За період
проходження цього медичного огляду за
позивачем був збережений середній
заробіток за місцем роботи.

Однак, позивач вже з власної
ініціативи, без належного повідомлення
відповідача, самостійно розпочав
проходити додаткове медичне
обстеження з метою встановлення
професійного захворювання.

Спочатку, у період з 16.04.2013 р. по 30.04.2013 р.,
позивач знаходився на обстеженні у
Харківському науково-дослідному
інституті гігієни праці і
профзахворювань, про що йому був
виданий листок непрацездатності, а
потім у період з 21.05.2013 р. по 06.06.2013 р. -
перебував на обстеженні у державній
установі «Інститут медицини праці НАМИ
України», який знаходиться у м. Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про охорону
праці», роботодавець зобов'язаний за
свої кошти забезпечити фінансування та
організувати проведення попереднього
(під час прийняття на роботу) і
періодичних (протягом трудової
діяльності) медичних оглядів
працівників, зайнятих на важких
роботах, роботах із шкідливими чи
небезпечними умовами праці або таких,
де є потреба у професійному доборі,
щорічного обов'язкового медичного
огляду осіб віком до 21 року.

Аналогічне положення унормоване ч.1
ст.169 КЗпП України.

За правилами ст. 123 КЗпП України за час
перебування в медичному закладі на
обстеженні за працівниками,
зобов'язаними проходити таке
обстеження (статті 169, 191), зберігається
середній заробіток за місцем роботи.

Однак збереження середнього заробітку
за працівником можливо тільки у тому
випадку, коли він перебував в медичному
закладі на обстеженні, яке був
зобов'язаний проходити, зокрема, на
підставі ст. 169 КЗпП України, як
працівник, зайнятий на важких роботах,
роботах із шкідливими чи небезпечними
умовами праці.

Тобто, власник (роботодавець) або
уповноважений ним орган зобов'язаний
за свої кошти організувати
(фінансувати) тільки проведення
попереднього (при прийнятті на роботу)
і періодичних медичних оглядів
працівників, зайнятих на важких
роботах, роботах із шкідливими чи
небезпечними умовами праці. Інші ж
медичні огляди (обстеження)
працівників, якщо вони проводяться не в
межах попереднього або періодичного
медичних оглядів, власник
(роботодавець) або уповноважений ним
орган не зобов'язаний організовувати
(фінансувати) за свої кошти.

Разом із тим, як вбачається з
матеріалів справи та фактичних
обставин, позивач проходив медичне
обстеження в державній установі
«Інститут медицини праці НАМН України»
у період з 21.05.2013 р. по 06.06.2013 р. не в
порядку проходження обов'язкового
медичного огляду, а з власної
ініціативи (власним наполяганням).

Відповідно до ч. З ст. 17 Закону України
«Про охорону праці» роботодавець
зобов'язаний забезпечити за свій
рахунок позачерговий медичний огляд
працівника тільки у тому випадку, якщо
від такого працівника надійшла
відповідна заява, у якої він вважає, що
погіршення його стану здоров'я
пов'язане з умовами праці (ця ж норма
міститься і у п. 3.8 «Порядку
проведення медичних оглядів
працівників певних категорій»,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України N 246 від 21.05.2007
р.).

Як вбачається з цієї норми,
роботодавець повинен забезпечити за
свій рахунок проведення медичного
огляду тільки тоді, коли від працівника
надійшла відповідна заява. Якщо такої
заяви від працівника не надходило, то
роботодавець не зобов'язаний за свій
рахунок забезпечувати позачерговий
медичний огляд такого працівника. У
цьому випадку такий медичний огляд
здійснюється за власний рахунок
працівника.

Крім того, пунктом 2.19 «Порядку
проведення медичних оглядів
працівників певних категорій»,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України № 246 від 21.05.2007
р. регламентовано, що якщо при
проведенні періодичного медичного
огляду виникають підозри щодо
наявності в працівника професійного
захворювання, заклад охорони здоров'я
надсилає запит на складання
санітарно-гігієнічної характеристики
умов праці працівника при підозрі в
нього професійного захворювання
(отруєння) до державної
санітарно-епідеміологічної служби, що
обслуговує територію, де міститься
підприємство, у відповідності до
Порядку складання та вимог до
санітарно-гігієнічних характеристик
умов праці, затвердженого наказом МОЗ
України від 13.12.2004 N 614, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 23.02.2005
за N 260/10540, а також надсилає його в
установленому порядку до профпатолога
міста, району, області, які направляють
хворого в спеціалізовані заклади
охорони здоров'я, які мають право
встановлювати діагноз щодо
професійних захворювань.

Вищезазначеною нормою встановлений
чіткий порядок дій у тому випадку, коли
під час проведення медичного огляду
виникають підозри щодо наявності в
працівника професійного захворювання,
який позивачем дотриманий не був.

Таким чином, висновок районного суду
стосовно стягнення на користь ОСОБА_3
середнього заробітку за час
перебування на медичному обстеженні,
зроблений помилково, оскільки
встановлені обставини беззаперечно
свідчать про те, що перебував позивач
на такому обстеженні не за
направленням підприємства
роботодавця.

Не погоджується судова колегія і з
висновком районного суду в частині
зобов'язання ПАТ «Центренерго» надати
позивачу чотириденну відпустку,
виходячи із таких обставин.

Як свідчать матеріали справи, на
підставі наказу № 2143 від 17.05.2013 року
ОСОБА_3 було надано щорічну відпустку у
період з 20.05.2013 року по 24.05.2013 року
протягом 05 календарних днів.

Протягом цього строку та до 06 червня 20013
року включно позивач перебував на
обстеженні в ДУ «Інститут медицини
праці НАМН України».

Відповідно до ст. 80 КЗпП України
щорічна відпустка повинна бути
перенесена на інший період або
продовжена у разі тимчасової
непрацездатності працівника,
засвідченої у встановленому порядку. У
разі перенесення щорічної відпустки
новий термін її надання встановлюється
за згодою між працівником і власником
або уповноваженим ним органом. Якщо
причини, що зумовили перенесення
відпустки на інший період, настали під
час її використання, то невикористана
частина щорічної відпустки надається
після закінчення дії причин, які її
перервали, або за згодою сторін
переноситься на інший період з
додержанням вимог статті 12 Закону
України «Про відпустки».

Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про
відпустки» передбачено, що
невикористану частину щорічної
відпустки має бути надано працівнику,
як правило, до кінця робочого року, але
не пізніше 12 місяців після закінчення
робочого року, за який надається
відпустка.

Таким чином, підставою для продовження
чи перенесення відпустки, яка була
надана ОСОБА_3 з 20 по 24 травня 2013 року,
міг бути лише документ, що підтверджує
тимчасову непрацездатність у цей
період, якого позивачем надано не було.

Довідка ДУ «Інститут медицини праці
НАМН України» від 05.06.2013 року № 110 не є
таким документом з урахуванням того
факту, що ОСОБА_3 перебував у зазначеній
установі не за безпосереднім
направленням Зміївської ТЕС ПАТ
«Центренерго».

З висновком суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні вимог
про стягнення моральної шкоди судова
колегія погоджується, оскільки доказам
по справі в цій частині дана об'єктивна
оцінка і зроблений вірний висновок.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: - неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; - недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; -
невідповідність висновків суду
обставинам справи; - порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права. Норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Судова колегія вважає, що районним
судом дана невірна оцінка тим
обставинам, що встановлені в судовому
засіданні, що призвело до прийняття
помилкового рішення в частині
стягнення середнього заробітку та
надання відпустки, а відтак, в цій
частині рішення підлягає скасуванням з
ухваленням нового про відмову в
задоволенні зазначених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 319, 218 ЦПК
України, судова колегія, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
в особі директора теплової
електростанції відокремленого
підрозділу «Зміївська ТЕС» ПАТ
«Центренерго» Бабенка Ігора
Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду
Харківської області від 18 квітня 2014
року змінити, скасувавши його в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про
стягнення середнього заробітку та
надання відпустки.

В задоволенні позову в цій частині
ОСОБА_3 - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -