інстанції - Костенко В. Г.Номер
провадження 22-ц/788/207/14 Суддя-доповідач -
Гагін М. В. Категорія - 32
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Ільченко О. Ю., Рибалки В. Г.,

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім.М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 11 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання
ім.М.В.Фрунзе» про відшкодування
моральної шкоди,

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 11 грудня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО
ім.М.В.Фрунзе» на користь ОСОБА_3 11500 грн.
грошового відшкодування моральної
шкоди.

Відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову
у іншій частині за необґрунтованістю.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО
ім.М.В.Фрунзе» на користь держави
судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське НВО
ім. М.В.Фрунзе», посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати зазначене рішення та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3

При цьому доводить, що судом першої
інстанції при визначенні розміру
моральної шкоди не враховано ступінь
втрати позивачем професійної
працездатності, стан здоров'я, характер
та обсяг моральних та фізичних
страждань.

Вказує, що відповідач під час існування
трудових відносин неодноразово
інформував позивача під розписку про
умови праці та про наявність на його
робочому місці шкідливих і небезпечних
виробничих факторів, які ще не усунуто,
можливі наслідки їх впливу на здоров'я
позивача та право на пільги і
компенсації за роботу.

Отже, позивач погоджуючись на
запропоновані умови праці
усвідомлював можливі негативні
наслідки для його здоров'я, а тому
повинен нести відповідальність за їх
настання.

Крім того зазначає, що спір щодо
відшкодування моральної шкоди
заподіяної позивачу умовами
виробництва випливає з трудових
правовідносин, а тому підлягає
застосуванню строк позовної давності,
встановлений ст.233 КЗпП України.

Сторони належним чином повідомлені про
час і місце судового засідання, проте
своїм процесуальним правом на участь у
ньому не скористалися, їх неявка не є
перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що у
зв'язку з погіршенням стану здоров'я
внаслідок професійного захворювання,
втрати нормальних життєвих зв'язків,
які вимагають додаткових зусиль для
організації життя, ОСОБА_3 заподіяна
моральна шкода, на відшкодування якої
визначена сума у 11500 грн.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком
місцевого суду, оскільки суд дійшов цих
висновків повно і всебічно з'ясував
обставини справи, вірно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і застосував відповідні
їм норми матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 з 26 серпня 1987 року по 30 березня
2012 перебував у трудових відносинах з
ПАТ «СМНВО ім.М.В.Фрунзе», працював
котельщиком, був звільнений з роботи за
власним бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію.

Згідно карти умов праці позивача його
робоче місце визнано як таке, що
містить шкідливі та важкі умови праці.

Внаслідок неналежних умов праці на
робочому місці ОСОБА_3 отримав
професійне захворювання і згідно акту
розслідування хронічного професійного
захворювання №31 від 12 квітня 2010 року
йому встановлено діагнози: Хронічне
обструктивне захворювання легень
пилової етиології другої стадії у фазі
загострення. Емфізема легень другої
стадії. Діскінезія бронхів першої
стадії. Легенева недостатність другої
третьої стадії. Хронічне легеневе
серце, субкомпенсоване. НК ІІ.
Захворювання професійні.
Вегетативно-сенсорна поліневропатія
верхніх кінцівок з вираженими
вегетативно-трофічними порушеннями на
кистях і частими ангіоспазмами пальців
рук. Міофіброз м'язів плечового поясу і
передпліч, двосторонній плече
лопатковий періартроз, двосторонній
деформуючий остеоартроз ліктевих і
лучезап'ясних суглобів зі стійким
больовим синдромом і порушеннями
функцій верхніх кінцівок. Захворювання
професійне від тривалого впливу
локальної вібрації, фізичного
перенавантаження. Нейросенсорна
туговухість з помірним зниженням
слуху.

Порушення законодавства про охорону
праці, що призвели до профзахворювання
ОСОБА_3 були допущені адміністрацією
УМН СОО ПАТ «Сумське НВО ім..М.В.Фрунзе»,
що підтверджується наявними у справі
письмовими доказами.

Відповідно до акту огляду МСЕК від 02
червня 2010 року ОСОБА_3 встановлено 75%
втрати професійної працездатності та
ІІ групу інвалідності.

У той час, як відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року №4 «Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до ст.237-1 КЗпП України за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Отже, є помилковими доводи апеляційної
скарги щодо відсутності підстав
відшкодування моральної шкоди,
оскільки місцевим судом встановлено,
що позивач, у зв'язку з професійним
захворюванням, втратою професійної
працездатності на 75% та встановлення
йому другої групи інвалідності,
змушений вживати додаткові зусилля для
організації свого життя, що спричиняє
йому моральні страждання, на
відшкодування яких судом обґрунтовано,
з врахуванням принципу розумності й
справедливості, визначено суму 11500 грн.

Посилання у апеляційній скарзі на
недотримання позивачем строків
звернення до суду за захистом
порушеного права також не спростовують
висновків суду з цих питань, оскільки
норми ст.237-1 КЗпП України не містять
порядку відшкодування моральної шкоди,
а такий порядок визначено положеннями
Цивільного кодексу України і
відповідно до п.3 ч.1 ст.268 цього Кодексу
на вимоги про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, позовна давність
не поширюється.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають підстав для скасування рішення,
ухваленого з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім.М.В.Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 11 грудня 2013 року у даній
справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -