АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І, Нежури В.А.

при секретарі Охневській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2014 у справі за позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «СТ КОМ» про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2014 у задоволенні позову Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «СТ КОМ» про виселення - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального права. Зокрема, апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного судового рішення не враховані докази надані позивачем щодо направлення 30.10.2013 на адресу орендаря заяви про припинення дії договору оренди. За таких умов, апелянт вважає, що договір оренди є припиненим а орендарі повинні звільнити вказане приміщення. На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених позовних вимог.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність, відповідно до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Справа 755/4639/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/9615/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що КП «Спецжитлофонд» не надано доказів направлення на адресу орендаря та відповідача та/або отримання останніми заяви позивача про припинення дії договору оренди, як передбачено умовами укладеного правочину, а тому дійшов висновку, що він не підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів не вважає за можливе.

Судом встановлено, що підприємство позивача було створене на підставі рішення Київської міської Ради від 01.03.2001 № 217/1194 «Про створення комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» шляхом реорганізації Дирекції з утримання та експлуатації житлових будинків маневреного фонду КП «Київжитлоспецексплуатація» (а.с. 6).

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 19.04.2001 № 777 «Про комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», будинок АДРЕСА_1 закріплено за КП «Спецжитлофонд» на праві повного господарського відання (а.с. 7 на звороті)

Між позивачем, як орендодавцем, та TOB «СТ КОМ», як орендарем, 30.12.2009 було укладено договір № 4845 оренди житлового приміщення, а саме кімнати № 322 у будинку АДРЕСА_1 строком до 30.09.2010 зі щомісячною сплатою орендних платежів згідно з умовами договору (а.с. 8-9).

Згідно акту прийому-передачі житлового приміщення, який є додатком № 1 до договору оренди, орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове користування кімнату № 322 у будинку АДРЕСА_1 для тимчасового проживання гр. ОСОБА_2 (а.с. 10).

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (1 ст. 759 ЦК України).

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що перебуває у комунальній власності, врегульовані Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ч. 1 ст. 17 вказаного Закону, термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до положень ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» також визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Додатковими умовами до договору оренди сторони неодноразово продовжували строк його дії, у тому числі додатковою угодою № 4 від 26.10.2012 визначено, що договір оренди № 4845 продовжено на строк з 01.10.2012 до 31.03.2013.

Оскільки заяв про припинення строку договору не надходило, договір автоматично продовжував свою дію з 01.04.2013 до 31.09.2013.

30.10.2013 позивач надіслав на адресу ТОВ «СТ КОМ» заяву № 056/24-6625 від 29.10.2013 про припинення дії договору , відповідно до якої вказав, що на підставі ч. 2 ст. 17 та ч. 2 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» строк дії договору оренди житлового приміщення від 30.12.2009 № 4845 вважається припиненим з 01.10.2013 та висловив вимогу звільнити орендоване приміщення.

Пунктом 7.1 договору оренди № 4845 від 30.12.2009 визначено, що повідомлення за договором допускаються рекомендованими листами або вручаються кур'єром (особисто).

В матеріалах справи міститься копія списку на відправку рекомендованих листів з відбитком штампу та копією чеку КМД УДППЗ «Укрпошти» Київ 71, що підтверджує факт направлення позивачем КП «Спецжитлофонд» (орендодавцем) заяви про припинення дії договору № 056/24-6625 від 29.10.2013 третій особі ТОВ «СТ КОМ» (орендарю) саме рекомендованим листом, як того вимагає п. 7.1 договору оренди (а.с. 55).

Відповідно до ст. 98 ЖК Української РСР наймач житлового приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в житловому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасові жильці), тобто з вказаної норми випливає, що ОСОБА_2 є тимчасовим жильцем, а тому йому не потрібно було направляти заяву про припинення договору оренду рекомендованим листом відповідно до п. 7.1 договору оренди, оскільки він самостійного права на вказане житлове приміщення не набуває не залежно від тривалості проживання, та не є стороною вказаного договору.

Підпунктом 3.2.5 вказаного договору оренди передбачено, що після закінчення строку дії договору, орендар зобов'язаний звільнити приміщення та передати орендодавцю за актом прийому-передачі.

Оскільки строк дії договору закінчився 01.10.2013, орендар повинен був звільнити вказане житлове приміщення, проте в супереч нормам законодавства та умовам договору ним цього здійснено в добровільному порядку не було, про що свідчать акт про проживання від 27.11.2013 та рішення Господарського суду м. Києва від 27.05.2014 яким стягнуто з ТОВ «СТ КОМ» 992, 64 грн. неустойки за період з 01.10.2013 по 31.12.2013 за невиконання ними свого зобов'язання щодо звільнення та повернення приміщення в порядку визначеному п. 3.2.5 договору оренди № 4845.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що орендарю та тимчасовому мешканцю заява про припинення дії договору з вимогою про виселення із вказаного житлового приміщення від 29.10.2013 направлена належним чином з дотриманням вимог договору і законодавства, проте добровільно не виконана, приміщення не звільнено від проживаючого тимчасового мешканця, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Наведене не враховано судом першої інстанції, в зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню так як, має місце порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що дає підставити скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 цього Кодексу порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316-319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2014 - скасувати та ухвалити нове рішення:

Позов Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «СТ КОМ» про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) з кімнати № 322 в будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» витрати по оплаті судового збору в розмірі 365 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

.