У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л. Мостової
Г.І.,Кадєтової О.В., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_7
на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
13 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 27
березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6
та ОСОБА_7, про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим,
що між ним та ОСОБА_8 14
грудня 2007 року було укладено кредитний
договір, згідно з умовами якого
останньому надано кредит у розмірі 8
100,00 доларів США на строк до 11 грудня 2009
року.

В забезпечення виконання
позичальником зобов'язання за даним
договором 14 грудня 2007 року, між банком
та ОСОБА_7 був укладений договір поруки,
згідно яких вона поручилася перед
банком за виконання позичальником в
повному обсязі усіх обов'язків, що
виникли з кредитного договору.

Оскільки боржник ОСОБА_6 належним чином
не виконує свої зобов'язання по
кредитному договору, позивач просив
стягнути в солідарному порядку як з
боржника так і з поручителя
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 50 414,57 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
13 лютого 2014 року, яке залишено без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27
березня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6
та ОСОБА_7 на користь ПАТ
КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 14 грудня 2007
року в розмірі 50 414,57 грн. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7
просять скасувати судові рішення
першої та апеляційної інстанцій,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам ухвалені у
справі судові рішення не відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд виходив із того, що
оскільки ОСОБА_6 належним чином не
виконував умови кредитного договору, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість в розмірі 50 414,57 грн,
тому вона має бути стягнута як з
боржника так і з поручителя відповідно
до вимог ст. ст. 526, 527,530, 554, 629 ЦК України.

Однак, такий висновок зроблено судом
без належного з`ясування дійсних
обставин справи, прав та обов'язків
сторін, належної оцінки наданих ними
доказів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у
разі порушення боржником зобов'язання
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України,
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. Уразі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Пред`явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання. Сама
по собі умова договору про дію поруки
до повного виконання позичальником
зобов'язання перед кредитодавцем або
до повного виконання поручителем
взятих на себе зобов'язань не може
розглядатися як установлення строку
дії поруки, оскільки це не відповідає
вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами (Постанова Пленуму ВССУ № 5
від 30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин»).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 14 грудня 2007 року між
ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк» був
укладений кредитний договір,
відповідно до якого останньому надано
кредит у сумі 8 100,00 доларів США строком
до 11 грудня 2009 року.

14 грудня 2007 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_7 був укладений
договір поруки, відповідно до якого
остання зобов'язалася відповідати за
зобов'язаннями ОСОБА_6 по кредитному
договору від 14 грудня 2007 року.

Умовами договору поруки від 14 грудня 2007
року, а саме пунктом 10 передбачено, що
договір поруки діє до повного
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору
від 14 грудня 2007 року, строк повернення
кредиту встановлений договором про
видачу траншу від 14 грудня 2007 року, а
також у терміни, встановлені графіком
погашення кредиту та процентів, який є
невід`ємною частиною до договору про
видачу траншу, але не пізніше 11 грудня
2009 року.

Отже, строк виконання основного
зобов'язання настав 11 грудня 2009 року.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення заборгованості за кредитним
договором як з боржника так і з
поручителя, суд першої інстанції, в
порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України
не врахував, що строк виконання
основного зобов'язання сплинув 11
грудня 2009 року, а позивач в порушення
вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України
звернувся з вимогою до поручителя,
шляхом направлення вимоги лише 31
жовтня 2012 року, у зв'язку з чим прийшов
до передчасного висновку щодо
стягнення заборгованості за кредитним
договором з ОСОБА_7

Крім того, суд першої інстанції не
з`ясував, коли саме відповідачі
перестали виконувати умови кредитного
договору та відповідно коли у банку
виникло право звернення до суду з
вказаним позовом, та чи не пропустив
банк строк звернення до суду з вказаним
позовом.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
рішення суду першої інстанції без змін,
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України не
виконав, на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув,
не перевірив доводів апеляційної
скарги, не зазначив конкретних
обставин та фактів, що спростовують
такі доводи.

За таких обставин, ухвалені судові
рішення підлягають скасуванню з
підстав, передбачених ст. 338 ЦПК
України, з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7
задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
13 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 27
березня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
Д.О. Остапчук