АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 200/6381/13-ц
інстанції - Бібік М.М.
Справа № 22-ц/774/842/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне
рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2013
року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Марфін Банк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И Л А:

17 травня 2013 року ПАТ «Марфін Банк»
звернулись із вказаною позовною
заявою, за якою просили стягнути
солідарно з відповідачів на їх користь
заборгованість за кредитним договором
№ 00275/RD від 08 серпня 2008 року в сумі 587 845
гривень 95 копійок та судові витрати по
справі. В обґрунтування своїх позовних
вимог посилались на те, що 08 серпня 2008
року між ВАТ «Морський транспортний
банк», найменування якого було змінено
на ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № 00275/RD,
згідно з умовами якого позивач надав
ОСОБА_3 споживчий кредит у сумі 74 591,00
доларів США. ОСОБА_3 зобов'язався
своєчасно повертати кредит та відсотки
за ним у відповідності із графіком. В
якості забезпечення належного
виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за
укладеним договором, з ОСОБА_1 був
укладений договір поруки № 00314 - rd.
Відповідачі не виконують свої
зобов'язання з повернення кредиту та
відсотків за ним, і у них перед
позивачем утворилася солідарна
заборгованість станом на 30.04.2013 року в
сумі 587 845 гривень 95 копійок з
урахуванням процентів, пені та штрафу
відповідно до доданих позивачем
розрахунків, а саме: заборгованість по
кредитним коштам - 446 695 гривень 92
копійки; проценти по основній сумі
боргу - 68 361 гривня 25 копійок; пеня за
несвоєчасне повернення основного
боргу та несплату процентів - 67 257
гривень 12 копійок; штраф - 5 531 гривня 66
копійок. Вимоги відповідачам щодо
виконання зобов'язань за кредитним
договором направлялись як за місцем
реєстрації так і за місцем фактичного
проживання. Повідомлення відповідачів
про необхідність достроково повернути
кредитні кошти були направлені
відповідачам, однак останніми письмові
вимоги банку не виконанні. В зв'язку з
чим ПАТ Марфін Банк» вважають, що їх
права порушені та просять стягнути
заборгованість по кредитному договору
з відповідачів на їх користь.

Заочним рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
18 жовтня 2013 року ухвалено: позов ПАТ
«Марфін Банк» задовольнити; стягнути з
ОСОБА_3, ОСОБА_1 у солідарному порядку на
користь ПАТ «Марфін Банк»
заборгованість за кредитним договором
№ 00275/RD від 08 серпня 2008 року в сумі:
заборгованість по кредитним коштам - 446
695 гривень 92 копійки; проценти по
основній сумі боргу - 68 361 гривня 25
копійок; пеня за несвоєчасне
повернення основного боргу та несплату
процентів - 67 257 гривень 12 копійок; штраф
- 5 531 гривня 66 копійок, разом 587 845
гривень 95 копійок; стягнути з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Марфін Банк» судовий збір
в розмірі - 1 720 гривень 50 копійок;
стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Марфін Банк» судовий збір в розмірі - 1
720 гривень 50 копійок.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог ПАТ «Марфін Банк» до неї,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В своїх запереченнях на апеляційну
скаргу, ПАТ «Марфін Банк» просять
апеляційну скаргу відхилити, рішення
залишити без змін, як таке, що ухвалено
у відповідності до вимог чинного
законодавства, та вважають його
законним та обґрунтованим.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити частково з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

Вказаним вимогам закону рішення суду
першої інстанції повністю не
відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що 08
серпня 2008 року між ВАТ «Морський
Транспортний Банк», найменування якого
було змінено на ПАТ «Марфін Банк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ 00275/RD, згідно з яким позивач надав
ОСОБА_3 кредит в сумі 74 591,00 доларів США
зі сплатою процентної ставки 12,9 %
річних. Того ж дня ОСОБА_3 фактично
отримав кредитні кошти. Одночасно з
укладенням кредитного договору між
позивачем та ОСОБА_1 був укладений
договір поруки договір № 00314 - rd від 08
серпня 2008 року, за яким остання
поручилася перед позивачем за належне
виконання ОСОБА_3 кредитних
зобов'язань. Дотепер відповідачі не
виконують свої зобов'язання з
повернення кредиту та відсотків за ним,
і у них перед позивачем утворилася
солідарна заборгованість в сумі 587 845
гривень 95 копійок з урахуванням
процентів, пені та штрафу відповідно до
доданих позивачем розрахунків, а саме:
заборгованість по кредитним коштам - 446
695 гривень 92 копійки; проценти по
основній сумі боргу - 68 361 гривня 25
копійок; пеня за несвоєчасне
повернення основного боргу та несплату
процентів - 67 257 гривень 12 копійок; штраф
- 5 531 гривня 66 копійок.

Судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
розміру та обґрунтування стягнення
пені.

За правилами ст.ст. 526,530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином і у встановлений термін
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обіг або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Зазвичай в Україні під умовними
одиницями розуміється обіг доларів
США, оскільки в основному курс
національної грошової одиниці
прирівнюється до долара США.

Згідно зі ст.ст. 549,550 ЦК України
неустойкою є штраф або пеня, та право на
неї виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданим
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України,
якщо позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до вимог ст. ст. 549 - 552 ЦК
України.

Зазначена неустойка нараховується у
грошовій або майновій формі від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів за
договором позики відповідно до вимог
ст. 1048 ЦК України.

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог
ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України на зазначені
вимоги закону уваги не звернув, у
достатньому обсязі не визначився з
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, яка підлягає
застосуванню.

Судова колегія дійшла висновку, що в
цій частині рішення суду підлягає
зміні на підставі п.п.1-4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
08 серпня 2008 року між ВАТ «Морський
Транспортний Банк» (зараз ПАТ «Марфін
Банк») та ОСОБА_3 укладено кредитний
договір № 00275/RD, відповідно до умов
якого, банк надав позичальнику кредит
в розмірі 74 591,00 доларів США з терміном
повернення кредитних коштів до 07
серпня 2028 року. В свою чергу
позичальник зобов'язався в порядку та
на умовах, що визначені договором
повертати кошти, виплачувати проценти
за користування, сплачувати неустойки
та інші передбачені платежі в сумі,
строки та на умовах, що передбачені
кредитним договором № 00275/RD від 08
серпня 2008 року. На виконання
зазначеного кредитного договору 08
серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1
укладено договір поруки № 00314 - rd,
відповідно до якого ОСОБА_1 поручається
перед кредитором боржника за виконання
ним свого обов'язку та відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником в повному
обсязі. ОСОБА_3 свої зобов'язання по
сплаті коштів не виконував, внаслідок
чого станом на 30 квітня 2013 року
утворилась заборгованість в розмірі 587
845 гривень 95 копійок, яка складається із
заборгованості по кредитним коштам - 446
695 гривень 92 копійки; процентів по
основній сумі боргу - 68 361 гривня 25
копійок; пені за несвоєчасне
повернення основного боргу та несплату
процентів - 67 257 гривень 12 копійок;
штрафу - 5 531 гривня 66 копійок.
Повідомлення відповідачів про
необхідність виконання своїх
зобов'язань за кредитним договором, про
достроково повернення кредитних
коштів були направлені відповідачам
банком (а.с.30-44), однак останніми
письмові вимоги банку не виконанні.

Розрахунком банку станом на 30.04.2013 року
(а.с. 45-46), починаючи з 01.04.2009 року
нарахована пеня щодо неповернення
основного боргу за кредитним договором
№ 00275/RD від 08 серпня 2008 року, яка складає
суму 4 223,66 грн., нарахована пеня щодо
несплати процентів, що складає суму 63
033,46 грн., а всього заборгованість по
оплаті пені складає суму 67 257,12 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
визнала, що розмір пені повинен
розраховуватись в межах строку
позовної давності в один рік.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України
дає підстави для висновку про те, що
стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Позивач звернувся до суду з даним
позовом 17 травня 2013 року, розрахунок
позивачем розміру пені проведений з
01.04.2009 року, таким чином у відповідності
до зазначених вимог закону, судова
колегія застосовує до вказаних
правовідносин строк позовної давності
відносно стягнення пені за невиконання
умов кредитного договору
відповідачами в межах останніх 12
місяців перед зверненням кредитора до
суду, а саме: з 17 травня 2012 року, що
становить суму пені у розмірі 41 185,14
гривень.

Таким чином, нарахована позивачем сума
пені у загальному розмірі 67 257,12 грн.
підлягає зменшенню до 41 185,14 гривень, а
також підлягає зменшенню визначений
судом першої інстанції загальний
розмір заборгованості за кредитним
договором, який підлягає стягненню з
суми у розмірі 587 845,95 гривень до суми у
розмірі 561 773,97 гривень, яка складається
із заборгованості по кредитним коштам -
446 695 гривень 92 копійки; процентів по
основній сумі боргу - 68 361 гривня 25
копійок; пені за несвоєчасне
повернення основного боргу та несплату
процентів - 41 185,14 гривень; штрафу - 5 531
гривня 66 копійок.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції є правильним, тому судова
колегія залишає його без змін у зв'язку
з тим, що не має підстав для його
скасування, і доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює
в частині дострокового стягнення
заборгованості за тілом кредиту,
процентам та штрафу.

Доводи апеляційної скарги про те, що
розмір пені розрахований позивачем у
порушення вимог законодавства,
оскільки перевищує подвійну облікову
ставку НБУ, а тому розрахунок
заборгованості не можна визнати
законним, судова колегія вважає
неспроможними тому, що сторони при
укладенні кредитного договору
погодились з його умовами, договір не
визнаний недійсним у зв'язку з чим
посилання апелянта є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем пропущено строк позовної
давності при зверненні до суду з
урахуванням того, що моментом
порушення зобов'язання за кредитним
договором апелянт вважає 01 квітня 2009
року, судова колегія не може прийняти
до уваги, оскільки строк виконання
зобов'язання встановлений до 07 серпня
2028 року та матеріалами справи, а саме:
довідкою по особистому рахунку
позичальника, - не підтверджується
зазначений апелянтом строк порушення
зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем порушено шестимісячний
строк для пред'явлення вимоги до
поручителя щодо дострокового
повернення кредитних коштів, судова
колегія вважає безпідставними,
оскільки письмовою вимогою позивача №
150/08 від 25.02.2013 року до відповідачів про
дострокове повернення кредитних
коштів підтверджується дотримання
позивачем вимог законодавства.

Зазначені доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та стосуються переоцінки
доказів у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

На підставі ст. 88 ЦПК України ч.5, - якщо
суд апеляційної інстанції змінює
рішення або ухвалює нове, то відповідно
змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно вирішив питання щодо
розподілу судових витрат, то судова
колегія вважає, що з урахуванням зміни
рішення суду відсутні підстави для
нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316,
ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
18 жовтня 2013 року - змінити в частині
присудженого розміру стягнутої пені в
сумі 67 257,12 гривень до розміру 41 185,14
гривень (сорок одна тисяча сто
вісімдесят п'ять гривень 14 копійок), а
разом сума боргу, що підлягає стягненню
складає 561 773,97 гривень (п'ятсот
шістдесят одна тисяча сімсот сімдесят
три гривні 97 копійок).

В іншій частині заочне рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 18 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді