Справа № 316/3404/13-ц
Провадження № 2/316/173/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2014 р.
м.Енергодар

Енергодарський міський суд
Запорізької області

в складі головуючого судді : Курач І.В.,

при секретарі: Черкашиній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Енергодар
Запорізької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, в інтересах якої на
підставі довіреності діє ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - Реєстраційна служба
Енергодарського міського управління
юстиції Запорізької області про
встановлення факту володіння майном,
про визначення часток у праві спільної
сумісної власності, припинення
спільної часткової власності на 1/4
частку квартири, виплату грошової
компенсації за відповідну частку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним
позовом в інтересах ОСОБА_1, в якому
зазначає що з 04.06.1982 року ОСОБА_1
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_3 Від даного шлюбу
мають вже повнолітніх дітей: ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 Під час спільного життя сім'ї,
реалізуючи своє право на приватизацію
державного житлового фонду, вони
приватизували квартиру АДРЕСА_1 на
праві спільної сумісної власності,
тобто без визначення часток, про що ВП
«Запорізька АЕС» було видане свідоцтво
про право власності на житло № 2005 від
30.05.1994 року. 04.07.1994 року їх право
власності було зареєстровано в
Енергодарському бюро технічної
інвентаризації, про що на зворотньому
боці свідоцтва зроблена відповідна
відмітка.

Спільне життя з ОСОБА_3 не склалося. У
зв'язку з фактичним припиненням
шлюбних відносин вони з ОСОБА_3 на
сьогодні проживають окремо. З 2012 року
він покинув їх спільну квартиру
АДРЕСА_1, де проживали разом, та мешкає
окремо. Він фактично перестав
відноситися до квартири, як до власного
житла. На даний момент зазначену
квартиру використовує для проживання
лише ОСОБА_1 та діти.

Вважає, що спірна квартира має ознаки
неподільної речі, оскільки
облаштування двох входів у квартиру
на четвертому поверсі, а також
виділення кожному окремих підсобних
та побутових приміщень, виходячи з
того, що у квартирі немає двох кухонь,
туалетів, ванних кімнат та інших
допоміжних приміщень, неможливо.
Вказаний факт унеможливлює спільне
повноцінне користування нею. Зважаючи
на те, що відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
останнім часом значно зіпсувалися,
вони не можуть в добровільному порядку
визначити частки у спільній сумісній
власності., тому вона вимушена
звернутися до суду з вимогою припинити
право спільної сумісної власності і
визначити частки у спільній власності,
а саме по 1/4 частці кожному. Вважає, що
частка відповідача, яка буде складати
лише 1/4 квартири, є незначною та вона
має право просити про її припинення.

Крім того, ввесь цей час ОСОБА_1 була
твердо впевненою, що всі документи на
квартиру в порядку. У грудні 2013 року
вона вирішила дізнатися про здійснення
відчуження цієї квартири та звернулась
до державної реєстраційної служби з
приводу отримання документів для
відчуження. Але їй було зазначено на те,
що вона не може отримати такий
документ, оскільки право власності на
цю квартиру не зареєстровано і
вирішити це питання можливо лише у
судовому порядку. Вважає, що таке
сформоване положення суперечить
нормам діючого законодавства України і
порушує в тому числі і її права,
передбачені ст. 41 Конституції України.

До теперішнього часу Свідоцтво про
право власності на житло № 2005 від 30.05.1994
року є дійсним, ніким не оскарженим або
нечинним. Весь цей час вони сплачують
комунальні послуги по квартирі, і
взагалі, відносяться до неї, як до своєї
власності, але наявність
реєстраційного напису на зворотньому
аркуші цього свідоцтва неналежного
реєстратора не надає можливості
зареєструвати право власності.

Просить встановити факт володіння
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві
спільної сумісної власності квартирою
АДРЕСА_1; припинити право спільної
сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1; визнати право спільної
часткової власності на квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, в рівних частинах,
тобто по 1/4 частці, за ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5; припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_3 на
1/4 частку квартири АДРЕСА_1; визнати за
мною - ОСОБА_1 право приватної власності
на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, яка до
цього належала ОСОБА_3.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її
представник, що діє на підставі
довіреності - ОСОБА_2 ( а.с. 11) з'явилися,
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
з'явився, позов визнав в повному обсязі,
зазначив, що грошові кошти за свою
частку вже отримав, претензій стосовно
припинення його частки не має, не
заперечує проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_5 визнає позов, не
заперечує проти задоволення позову і
просить розглянути справу без її
участі про що свідчить її заява (а.с.23).

Відповідач ОСОБА_4 не з'явився, надав
заяву, в якій просить справу розглянути
без його участі, позов визнає, не
заперечує проти його задоволення.
(а.с.22).

Вислухавши доводи сторін, дослідивши
матеріали справи, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України,
обставини визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 04.06.1982 року
(а.с.6). Шлюб розірвано 23.01.2014 року, про що
свідчить свідоцтво про розірвання
шлюбу серії НОМЕР_5, видане відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Енергодарського міського
управління юстиції в Запорізькій
області (а.с. 24).

Як вбачається з свідоцтва №2005 про
право власності на житло, виданим 30.05.1994
р. ВП «Запорізька АЕС», квартира
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_1(а.с.7).

П.1 ст.328 Цивільного кодексу України
передбачено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом. Право власності
передбачається виниклим правомірно,
якщо інше прямо не випливає з закону
або незаконність набуття права
власності не встановлена судом. Своє
право власності на майно позивач та
відповідачі набули на законних
підставах, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло.

Згідно ч.2 ст. 355 ЦК України, майно може
належати особам на праві спільної
часткової або на праві спільної
сумісної власності.

Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

Згідно ч.1 ст. 372 ЦК України, майно що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділено між співвласниками за
домовленістю між ними.

Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

На підставі того, що відсутні підстави
для розподілу майна в інших, ніж рівні
частки, суд вважає, що частки у праві
спільної сумісної власності, - позивача
та відповідачів - є рівними, і
становлять по 1/4 частині кожного.

Згідно ч.1 ст.358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України
співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

На підставв ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Ч.1. ст. 365 ЦК України передбачає
підстави, за наявності яких суд може
задовольнити позов про припинення
права особи на частку у спільному
майні: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі, річ є неподільною,
спільне володіння і користування
майном є неможливим, таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Сторони на час подання позову не дійшли
спільної згоди про порядок здійснення
прав спільної часткової власності на
спірну квартиру. Як вбачається з
технічного паспорту на квартиру 1/4
частка є незначною та виділити в натурі
кімнату відповідного розміру немає
можливості. Тому позивач ОСОБА_1
відповідно до ст.365 ЦК України має право
вимагати припинення права власності на
частку від відповідача ОСОБА_3 шляхом
сплати компенсації вартості його
частки. Проти цього не заперечують і
інші співвласники квартири.

Правовий режим спільної часткової
власності визначається главою 26
Цивільного кодексу України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування та
розпорядження спільною частковою
власністю здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди -
спір вирішується судом.

Як вбачається з наданої суду розписки
відповідач ОСОБА_3 до судового
засідання отримав грошову компенсацію
за свою частку в спірній квартирі
(а.с.25), дану обставину він підтвердив в
судовому засіданні.

Таким чином, і пред'явлення позову, і
визнання відповідачами пред'явленого
позову не суперечить закону, не порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 4, 10, 11, 174 ЦПК України, ст.
328, 355, 358, 364, 368, 372 Цивільного кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Встановити факт володіння ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві
спільної сумісної власності квартирою
АДРЕСА_1

Припинити право спільної сумісної
власності ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати, що квартира АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_1 (ІДН:НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІДН:НОМЕР_2),
ОСОБА_4 (ІДН:НОМЕР_3), ОСОБА_5 (ІДН:НОМЕР_4)
в рівних частинах, тобто по 1/4 частці
кожному.

Припинити право спільної часткової
власності ОСОБА_3 (ІДН:НОМЕР_2) на 1/4
частки квартири АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 (ІДН:НОМЕР_1) право
приватної власності на 1/4 частку
квартири АДРЕСА_1, яка до цього належала
ОСОБА_3

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
І. В. Курач