У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Хопти
С.Ф.,

Лесько А.О.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання батьківства за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді
апеляційного суду Київської області
від 16 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що ОСОБА_4 є біологічним батьком
малолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проте відмовляється
визнавати своє батьківство відносно
неї. У зв'язку з цим просила суд визнати
ОСОБА_4 батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 01 листопада 2011 року позов
задоволено. Визнано батьківство ОСОБА_4
щодо ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою судді апеляційного суду
Київської області від 16 січня 2014 року
ОСОБА_4 відмовлено у прийнятті
апеляційного скарги на заочне рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 01 листопада 2011 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу судді апеляційного
суду та направити справу на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у прийнятті апеляційної
скарги на заочне рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 01 листопада 2011 року, суддя
апеляційного суду виходив з того, що
заява про перегляд вказаного рішення
не була прийнята до розгляду у зв'язку з
її невідповідністю вимогам
ст. 229-231 ЦПК України, а тому
відсутні правові підстави для розгляду
апеляційної скарги ОСОБА_4 на заочне
рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 01 листопада 2011 року.

З такими висновками апеляційного суду
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01
листопада 2011 року
Переяслав-Хмельницьким міськрайонним
судом ухвалено заочне рішення (а. с. 21).

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду першої інстанції із заявою про
перегляд вказаного заочного рішення.

Ухвалою судді Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 14 жовтня 2013 року у задоволенні
заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного
рішення відмовлено.

Ухвалою судді апеляційного суду
Київської області від 16 січня 2014 року
ОСОБА_4 відмовлено у прийнятті
апеляційного скарги на заочне рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 01 листопада 2011 року, з тих підстав,
що заява ОСОБА_4 про перегляд заочного
рішення не була прийнята до розгляду та
не була розглянута згідно ст. ст. 230, 231
ЦПК України, а відповідно немає підстав
для перегляду заочного рішення в
апеляційному порядку.

Разом з тим, зі змісту ухвали судді
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду від 14 жовтня 2013
року вбачається, що відмовляючи у
задоволенні заяви, суддя виходив із
того, що відповідач не надав доказів,
які б свідчили проте, що він не був
належно повідомлений про розгляд
справи. Також виходив із
невідповідності заяви ОСОБА_4 вимогам
ст. ст. 229-231 ЦПК України (а. с. 28).

У п. 7 ст. 229 ЦПК України зазначено, що до
неналежно оформленої заяви про
перегляд заочного рішення
застосовуються правила статті 121 цього
Кодексу, тобто заява визнається
неподаною та повертається особі яка її
подала.

Проте суддя першої інстанції не визнав
заяву ОСОБА_4 неподаною, а відмовив у її
задоволенні, навівши при цьому мотиви
по суті доводів поданої заяви.

За таких обставин суддя апеляційного
суду, відмовляючи у прийнятті
апеляційної скарги ОСОБА_4 про перегляд
заочного рішення, помилково дійшов
висновку, що заява відповідача про
перегляд заочного рішення не була
розглянута суддею першої інстанції.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ЦПК України у разі
залишення заяви про перегляд заочного
рішення без задоволення заочне рішення
може бути оскаржене в загальному
порядку, встановленому цим Кодексом. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Тобто, ОСОБА_4 після відмови судом
першої інстанції у задоволенні його
заяви про перегляд заочного рішення,
відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦПК України
оскаржив заочне рішення у загальному
порядку, а відтак підстав для відмови
відповідачу у відкритті апеляційного
провадження на це рішення не було.

З урахуванням того, що при відмові
ОСОБА_4 у прийнятті апеляційної скарги
було порушено порядок, встановлений
для вирішення вказаного питання, то
оскаржувана ухвала апеляційного суду
підлягає скасуванню з передачею справи
до суду апеляційної інстанції для
вирішення питання про відкриття
апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 333, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу судді апеляційного суду
Київської області від 16 січня 2014 року
скасувати, справу направити до суду
апеляційної інстанції для вирішення
питання про відкриття апеляційного
провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко