Номер провадження: 22-ц/785/6055/14
Головуючий у першій інстанції Поліщук
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Виноградової Л.Є.,

Гайворонського С.П.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Малиновської районної адміністрації
Одеської міської ради на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 16 квітня 2014 року у цивільній справі
за позовом Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради
про виселення без надання іншого
приміщення, та за позовом ОСОБА_3 до
Малиновської районної адміністрації
Одеської міської ради про зобов'язання
укладення договору найму житлового
приміщення,

встановила:

22 серпня 2013 року Малиновська районна
адміністрація Одеської міської ради
(далі -Малиновська РА ОМР) звернулася
до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1,
належить Одеській міській раді,
перебуває в оперативному управлінні
Малиновської РА ОМР, обслуговується КП
ЖКС «Черьомушки» (далі - спірна житлова
квартира).

Позивач також зазначав, що
відповідачка по справі без
правовстановлюючих документів зайняла
спірну квартиру, оскільки ОСОБА_3 не
надала ордеру, ні будь-яких інших
дозвільних та правовстановлюючих
документів на вказану квартиру, з яких
би вбачалося законність займання даної
квартири. Відповідно до ЖК України
вселення в житлове приміщення наймача
проводиться тільки з письмової згоди
його власника, однак відповідачці така
згода не надавалася.

Посилаючись на ч. 3 ст.116 ЖК України в
якій вказано, що особи, які самоправно
зайняли приміщення, виселяються без
надання їм іншого приміщення, позивач
ставив питання про задоволення його
позовних вимог.

26 листопада 2013 року ОСОБА_3 не
погоджуючись з вищезазначеним позовом
звернулася до суду з позовом до
Малиновської РА ОМР про зобов'язання
укласти з нею договір найму спірної
житлової квартири.

Ухвалою суду від 28 листопада 2013 року
справи за вищевказаними позовами були
об'єднані в одне провадження (а.с.32).

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим,
що 16 серпня 1979 року після закінчення
училища пішла працювати на Одеську
фабрику технічних тканин. ОСОБА_3 не
мала свого житла, тому адміністрація
фабрики надала їй житлову кімнату у
гуртожитку фабрики, який знаходиться з
адресою: АДРЕСА_2, де вона мешкала до
липня 1990 року.

У липні 1990 року за сумісним рішенням
адміністрації та профкому ЗАО «Одеська
фабрика технічних тканин» у зв'язку з
необхідністю звільнення від мешканців
вищевказаного гуртожитку, її
переселили в іншій гуртожиток,
належний фабриці та розташований у
АДРЕСА_1.

Із вказаного часу і по теперішній час
вона постійно мешкає у спірній
житловій квартирі, хоча з різних
сімейних причин не перереєструвалася з
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2, до
гуртожитку по АДРЕСА_1.

Представник Малиновської РА ОМР в
судовому засіданні позовні вимоги про
виселення підтримав з підстав
викладених у позові та просив їх
задовольнити. Позов ОСОБА_3 про
зобов'язання укласти договір найму
вважав необґрунтованим, в його
задоволенні просив відмовити.

ОСОБА_3 та її представник адвокат
ОСОБА_4 в судовому засіданні
заперечували проти задоволення позову
про виселення. Вважали також, що є всі
законні підстави для зобов'язання
Малиновської РА ОМР укласти з ОСОБА_3
договір найму житлового приміщення
стосовно спірної житлової квартири.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 16 квітня 2014 року у
задоволенні позову Малиновської РА ОМР
та у задоволенні позову ОСОБА_3 було
відмовлено.

В апеляційній скарзі Малиновська РА
ОМР ставить питання про скасування
вищевказаного судового рішення із
ухваленням нового про задоволення
позивних вимог Малиновської РА ОМР та
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, посилаючись на те, що
рішення суду було ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Рішення суду, в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Малиновської РА ОМР про зобов'язання
укласти з нею договір найму спірної
житлової квартири, ОСОБА_3 в
апеляційному порядку не оскаржує.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
необхідність відмови в задоволенні
апеляційної скарги, виходячи з
наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог
Малиновської РА ОМР, суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_3
вселилась у спірну житлову квартиру не
самочинно, а в установленому законом
порядку, а тому не може бути виселена на
підставі ч. 3 ст. 116 ЖК України.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступні обставини.

У відповідності до ст. 128 ЖК України
жила площа в гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої
громадської організації та
відповідного профспілкового комітету.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_3 перебувала на
квартирному обліку з 21.08.1983 року. У
відповідності до посвідчення № 58,
виданого ЗАТ «Одеська фабрика
технічних тканин» на підставі
спільного рішення адміністрації та
профспілкового комітету фабрики
технічних тканин за № 74 від 20 липня 1990
року, ОСОБА_3 отримала право на вселення
в спірну житлову квартиру, яка
складається з однієї кімнати, житловою
площею 13,3 кв.м. (а.с.39).

Згідно рішення виконавчого комітету
Одеської міської Ради за № 71 від 19.04. 2002
року «Про зміну статуту гуртожитку
закритого акціонерного товариства
(далі - ЗАТ) «Одеська фабрика технічних
тканин» по АДРЕСА_1», ЗАТ «Одеська
фабрика технічних тканин» належить
гуртожиток по АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку Одеської філії
інституту «НДІ проект реконструкція»
будинок гуртожитку може
експлуатуватися як жилий будинок.
Враховуючи звернення ЗАТ «Одеська
фабрика технічних тканин» щодо зміни
статусу будинку АДРЕСА_1 і згоду
громадян, що мешкають і ньому та
відповідно до ст. 40 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
виконавчий комітет Одеської міської
Ради, 19.04.2002 року виніс рішення № 71, яким
вирішив:

1.Змінити статус гуртожитку,
розташованого по АДРЕСА_1 та вважати
його житловим будинком.

2. ЗАТ «Одеська фабрика технічних
тканин» (Меделян Н.Н.), відкрити
особисті рахунки громадянам, які
проживають у даному будинку, укласти
договори найму жилих приміщень.

3. ОМБТІ і РОН (ОСОБА_11.) внести зміни до
інвентаризаційних документів на
будинок по АДРЕСА_1 (а.с.64).

Таким чином, досліджений в ході
розгляду справи зазначений документ
свідчить про те, що рішення про зміну
статусу гуртожитку по АДРЕСА_1
приймалося саме за згодою громадян, що
мешкають в ньому, в тому числі і ОСОБА_3,
яких повинно було зареєстровано за
вищезазначеною адресою, вже як у
житловому будинку, з укладенням
договору найму жилих приміщень.

Згідно листа Одеської фабрики
технічних тканин за № 8/16 від 19 серпня
2002 року, підписаного головою Правління
ЗАТ «ОФТТ» Н.Н.Меделян, голова
Правління звернувся до Голови
Малиновської РА ОМР Муравіної І.Т. з
проханням перепрописати працівницю
фабрики ОСОБА_3 1961 року народження, з
відомчого гуртожитку фабрики
технічних тканин за адресою: АДРЕСА_2 до
відомчого житлового будинку фабрики
АДРЕСА_1, в якій вона мешкає з 1990 року
(а.с.40).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правомірного і обґрунтованого
висновку про те, що на виконання
рішення виконкому Одеської міської
Ради № 71 від 19.04.2002 року адміністрацією
підприємства вживалися заходи, щодо
реєстрації ОСОБА_3 за вищезазначеною
адресою з відкриттям особистого
рахунку.

Однак, ОСОБА_3 з різних причин (за
сімейними обставинами) не зверталася
до компетентних органів з заявою про
реєстрацію її за спірною адресою, з
заявами про укладення договору найму
на вказану квартиру спочатку до
керівництва ЗАТ «ОФТТ», а потім до
керівництва Малиновської РА ОМР,
залишившись зареєстрованою в іншому
гуртожитку - в м. Одесі по АДРЕСА_2.

Проте, враховуючи, що в даному
гуртожитку мешкає інша сім'я із 7 осіб,
які не мають відношення до ОСОБА_3,
остання не зберігає за собою право
користування кімнатою в гуртожитку по
АДРЕСА_2, що підтверджується
відповідною довідкою про склад сім'ї
ОСОБА_9 (а.с.70).

У зв'язку з цим, зазначені обставини не
можуть вплинути на правові наслідки
законності проживання ОСОБА_3 у спірній
житловій квартирі АДРЕСА_1, яка
проживає за зазначеною адресою на
законних підставах з часу вселення з 1990
року, а значить і набула право
користування цим житлом з вказаного
часу.

При цьому колегія суддів також
погоджується з висновком суду про те,
що згідно рішення виконкому ОМР № 922
від 22.08.2007 року «Про затвердження актів
приймання-передачі з колективної до
комунальної власності територіальної
громади м. Одеси жилих будинків,
гуртожитків та інженерних мереж, що
належать ЗАТ «Одеська фабрика
технічних тканин», та відповідно до
статті 29 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», рішень
Одеської міської ради від 23.12.2005 року №
5050 -1У «Про делегування повноважень з
передачі на баланс (в управління) майна,
що належить до комунальної власності
територіальної громади міста Одеси, а
також від 29.09.2006 року № 345-У «Про надання
згоди на передачу з колективної
власності до комунальної власності
територіальної громади міста Одеси
жилих будинків, гуртожитків,
інженерних мереж, розташованих у м.
Одесі та належать закритому
акціонерному товариству (ЗАТ) «Одеська
фабрика технічних тканин», виконком
ОМР затвердив акти приймання-передачі
з колективної до комунальної власності
територіальної громади м. Одеси жилих
будинків, гуртожитків та інженерних
мереж, що належать ЗАТ «Одеська фабрика
технічних тканин» та доручив КП «ЖКС
«Черьомушки» прийняти на баланс жилий
будинок, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно довідки - витягу з домової книги
про стан сім'ї та прописку № 145 від
06.12.2014 року, виданою ВД № 6 КП «ЖКС
«Черьомушки», ОСОБА_3 проживає у
АДРЕСА_1, без прописки (а.с.65).

Як вбачається з витягу із особового
рахунку № НОМЕР_2 від 07 листопада 2013
року, зазначений особовий рахунок
відкритий на основного
квартиронаймача - ОСОБА_3, що проживає
за адресою: АДРЕСА_1, жила площа - 13,30
кв.м., загальна площа - 20,70 кв.м. у 2007 році,
на підставі списків, переданих ЗАТ
«Одеська фабрика технічних тканин» з
01.10.2007 року (а.с.47).

Відкриття особового рахунку № НОМЕР_2
на спірну квартиру на ім'я ОСОБА_3
підтверджується також службовою
запискою бухгалтера ПУ № 6 Усатенко М.А.
та начальника ПУ № 6 Чорпита Р.Н. (а.с.51).

Крім того, згідно представлених до суду
відповідачкою ОСОБА_3 квитанцій, ОСОБА_3
вносить оплату комунальних платежів за
користування спірною житловою
квартирою (48-50).

Слід також зазначити, що ОСОБА_3 з 16
серпня 1979 року 01 серпня 2003 року, тобто
біля 24-х років пропрацювала на Одеській
фабриці технічних тканин на дільниці
перемотки, мотальницею 3-го розряду, що
підтверджується записами в трудовій
книжці НОМЕР_1 (а.с.42-43), а тому у
відповідності до ст. 114 ЖК України не
підлягає звільненню із займаного нею
житлового приміщення без надання
іншого.

У відповідності до статті 8 Конвенції
про захист прав людини та
основоположних свобод кожен має право
на повагу до свого приватного та
сімейного життя, до свого житла та
кореспонденції.

Згідно до ст.47 Конституції України
кожен має право на житло. Держава
створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду. Громадянам, які
потребують соціального захисту, житло
надається державою та органами
місцевого самоврядування безоплатно
або за доступну для них плату
відповідно до закону. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до ст.48 Конституції України
кожен має право на достатній життєвий
рівень для себе і своєї сім'ї, що
включає достатнє харчування, одяг,
житло.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні
позову про виселення ОСОБА_3 зі спірної
житлової квартири, суд обгрунтовано
врахував те, що вселення в цю квартиру
ОСОБА_3 було здійснено у встановленому
законом порядку, тривалість проживання
ОСОБА_3 у спірній житловій квартирі, а
також те, що на момент її вселення дане
приміщення мало правовий статус
гуртожитку ЗАТ «Одеська фабрика
технічних тканин» і на даному
підприємстві відповідачка
пропрацювала біля 24-х років, є одинокою
особою, іншого житла не має.

З підстав викладеного, доводи
Малиновської РА про самоуправне
вселення ОСОБА_3 у спірну житлову
квартиру є недоведеними і
безпідставними, а тому вимоги щодо її
виселення задоволенню не підлягають.

З цих підстав також не підлягають
задоволенню вимоги заявника
апеляційної скарги про необхідність
зміни мотивувальної частини рішення
щодо причин відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до Малиновської
РА ОМР про зобов'язання укласти договір
найму.

При цьому колегія суддів зазначає, що з
відкриттям особового рахунку на ім'я
ОСОБА_3 щодо користування спірною
житловою квартирою, Малиновська РА ОМР
фактично визнала за нею право
користування цією кватирою.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги не надав суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, доводи апеляційної скарги його не
спростовують, рішення ухвалено у
відповідності до вимог матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 16 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

Л.Є. Виноградова

С.П.Гайворонський