Справа № 761/5162/14-ц
Провадження №2/761/2841/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

25 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Фролової І.В.,

при секретарі -
Вітріщаку Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до відповідача із
вищезазначеним позовом, в якому просив
поділити майно, набуте позивачем за час
шлюбу з ОСОБА_2, визнавши за нею право
власності на ? частини легкового
автомобіля марки DACIA «Logan», 2006 року
випуску, шасі НОМЕР_2 cедан, об`єм
двигуна 1,4 см куб., державний номер
НОМЕР_1, вартістю 50 751 грн., зобов'язати
відповідача виплатити позивачеві ?
вартості вказаного транспортного
засобу в розмірі 25 375,50 грн. за рахунок
його продажу. Крім того, просив
покласти на відповідача судові
витрати, понесені позивачем за розгляд
справи. Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що з 17 липня 1998 року
перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 За час
шлюбу у 2006 році подружжя придбало
автомобіль марки DACIA «Logan», 2006 року
випуску, шасі НОМЕР_2 cедан, об`єм
двигуна 1,4 см куб., державний номер
НОМЕР_1, вартістю в 50 751 грн. Починаючи з
2011 року позивач та відповідач не ведуть
спільного господарства, ОСОБА_2,
проживає з іншою жінкою. Добровільно
поділити автомобіль, що належить
сторонам на праві спільної сумісної
власності, не вдалося, у зв'язку з чим
позивач звернувся до суду.

Представник позивача в судове
засідання з`явився, позов підтримав в
повному обсязі та просив його
задовольнити, з підстав, викладених у
позовній заяві. Проти винесення
заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не
з`явився, про час та місце сліхання
справи повідомлений належним чином
шляхом публікації оголошення у пресі
(а.с. 53).

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 169, 224
ЦПК України, вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
відповідача на підставі наявних в
справі доказів, ухваливши заочне
рішення, отримавши на це згоду
позивача.

Вислухавши пояснення представника
позивача, вивчивши докази у їх
сукупності, суд дійшов до висновку, що
заявлений позов є таким, що підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебували у шлюбі з 17 липня 1998
року, про що свідчить Свідоцтво про
одруження серія НОМЕР_3.

10 жовтня 2006 року між Акціонерним
комерційний інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено
Договір про надання споживчого кредиту
та заставу майна № 0, згідно якого
Банк надав позичальнику кредит в
іноземній валюті в сумі 10 049 доларів
США.

Відповідно до п. 1.4 Договору кредит
надається позичальнику на придбання
автомобіля марки DACIA «Logan», 2006 року
випуску, державний номер НОМЕР_1.

У забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за Договором кредиту № 0,
між Акціонерним комерційний
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
ОСОБА_1 укладено Договір поруки № 48561
від 10 жовтня 2006 року, відповідно до умов
якого позивач у разі невиконання
відповідачем умов Договору про надання
споживчого кредиту та заставу майна №
0 була зобов'язана перед АКІБ
«УкрСиббанк» виконати обов'язки
позичальника по оплаті всіх сум за
договором кредиту.

Відповідно до акту прийому-передачі
автомобіля від 10 жовтня 2006 року АТ
«Автоінвестстрой» через виконавчого
директора Подлесного В.М. передало, а
ОСОБА_2 прийняв відповідно до положень
Договору купівлі-продажу автомобіля №
02/28-09/06-КР від 28 вересня 2006 року новий
автомобіль марки DACIA «Logan», 2006 року
випуску, шасі НОМЕР_2 cедан, об`єм
двигуна 1,4 см куб., державний номер
НОМЕР_1, вартістю в 50 751 грн. Факт
передачі автомобіля підтверджується
підписами сторін у відповідному акті.

Як пояснив представник позивача у
судовому засіданні, починаючи з 2011
року, після виконання умов кредитного
договору № 0, сторони не ведуть
спільного господарства, на
сьогоднішній день відповідач проживає
з іншою жінкою.

Представник позивача у судовому
засіданні зазначив, що відповідач не
погоджується на розірвання шлюбу у
добровільному порядку, не зважаючи на
фактичну відсутність шлюбних відносин.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

Враховуючи, що вказаний автомобіль
придбано позивачем та відповідачем під
час перебування їх у шлюбних
відносинах спільними зусиллями, що
підтверджується, зокрема, фактом
поручительства ОСОБА_1 перед Банком за
виконання кредитних зобов'язань
чоловіком, автомобіль марки DACIA «Logan»,
2006 року випуску, шасі НОМЕР_2 cедан, об`єм
двигуна 1,4 см куб., державний номер
НОМЕР_1 знаходиться у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
спільній сумісній власності.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

У відповідності до ч. 2 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право
розділити майно за взаємною згодою.

У судовому засіданні представник
позивача підтвердив зазначену у позові
обставину відмови відповідача
добровільно поділити майно, що
належить подружжю на праві спільної
сумісної власності.

Статтею 71 СК України встановлено, що
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Так, згоди з приводу поділу спільного
майна сторонами не досягнуто, у зв`язку
з чим позивач звернувся до суду за
захистом свого порушеного права
власності.

З огляду на положення ч. 2 ст. 183 ЦК
України, автомобіль є неподільною
річчю, адже його не можна поділити без
втрати його цільового призначення.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» зазначено,
що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди, виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно,
що є у спільній сумісній власності,
може бути поділене між співвласниками
за домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. У разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

У акті прийому-передачі автомобіля від
10 жовтня 2006 року закріплено його
вартість - 50 751 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності.

У разі виділу частки із майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК
України).

Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється у
порядку, встановленому статтею 364 цього
Кодексу, як передбачено ч. 3 ст. 370 ЦК
України.

Відповідно до частин першої, другої
статті 364 ЦК України кожен із
співвласників спільної часткової
власності має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

З огляду на те, що спільної згоди щодо
поділу автомобіля, що знаходиться у
спільній сумісній власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, сторонами не досягнуто, суд
вважає, що позивач має право власності
на ? частину майна. Враховуючи, що
згідно акту прийому-передачі
автомобіля від 10 жовтня 2006 року
вартість автомобіля становить 50 751
грн., то звідси розмір ? повної вартості
- 23 375,50 грн. Зважаючи на неподільність
автомобіля, не вбачається можливим
виділити його частку в натурі, а тому
суд вважає законною вимогу позивача з
приводу виплати ОСОБА_1 ? вартості
автомобіля.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача є
обґрунтованими та законними, а позов є
таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

За ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати
складаються з судового збору та витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України
до витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи належать витрати,
пов'язані з публікацією в пресі
оголошення про виклик відповідача.

Як вбачається з платіжного доручення
№5096118 від 18 червня 2014 року за оплату
рахунку №4708 за оголошення про виклик
до Шевченківського районного суду м.
Києва ОСОБА_2 сплачено 462 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про необхідність стягнення з
відповідача на користь позивача
судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 60, 79, 88, 208, 209, 212-218, 224-228 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя -
задовольнити.

Поділити майно, набуте ОСОБА_1 за час
шлюбу з ОСОБА_2, визнавши за ОСОБА_1
право власності на ? частини легкового
автомобіля марки DACIA «Logan», 2006 року
випуску, шасі НОМЕР_2 cедан, об`єм
двигуна 1,4 см куб., державний номер
НОМЕР_1, вартістю 50 751 грн.

Зобов'язати ОСОБА_2 виплатити ОСОБА_1 ?
вартості автомобіля марки DACIA «Logan», 2006
року випуску, шасі НОМЕР_2 cедан, об`єм
двигуна 1,4 см куб., державний номер
НОМЕР_1 в розмірі 25 375,50 грн. за рахунок
продажу вказаного майна.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 272 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати, пов'язані з публікацією
оголошення у пресі, у розмірі 462 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

СУДДЯ: