АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/766/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Нестерук Т. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Магда Л. Ф. РІШЕННЯ
08 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМагда Л. Ф. суддівМіщенко С.
В. , Трюхан Г. М. при секретаріПосипайко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк» на рішення
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 20 січня 2014 року
по справі за позовом Звенигородської
міжрайонної прокуратури в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Приват
Банк», ОСОБА_10, треті особи: Орган опіки
та піклування Звенигородської міської
ради, приватний нотаріус ОСОБА_11, про
визнання договору іпотеки недійсним,
вивчивши матеріали справи,
в с т а н о в и л а :
Звенигородська міжрайонна прокуратура
7 листопада 2013 р. звернулася до суду в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 з позовом до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк», ОСОБА_10, треті
особи: Орган опіки та піклування
Звенигородської міської ради,
приватний нотаріус ОСОБА_11, про
визнання договору іпотеки недійсним.
В позовній заяві зазначалося, що 13
березня 2006 р. між ОСОБА_10 та ПАТ КБ
«Приват Банк», було укладено кредитний
договір № CSZ0GK00000003, відповідно до умов
якого позичальник отримав грошові
кошти у розмірі 156 000 грн. із сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12 % річних та з кінцевим строком
повернення 14 березня 2026 р.
В якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 13
березня 2006 р. між ОСОБА_10 та ПАТ КБ
«Приват Банк» було укладено договір
іпотеки, предметом якого є житловий
будинок з надвірними спорудами та
земельною ділянкою площею 165,8 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Договір іпотеки був посвідчений
приватним нотаріусом Звенигородського
районного нотаріального округу,
реєстраційний номер № 652, проте не був
погоджений у встановленому порядку з
органом опіки та піклування, завданням
якого є захист прав неповнолітніх та
малолітніх дітей при вирішенні питання
розпорядження майном, яким вони
володіють чи користуються, а тому
позивач вважає, що цей договір
укладений з грубим порушенням
законодавства України у зв'язку з чим
підлягає визнанню недійсним.
Також в позові було зазначено, що
згідно даних будинкової книги, в
будинку, який є предметом договору
іпотеки від 13 березня 2006 р., до
укладення та на момент укладення
договору іпотеки, а саме з 21 лютого 2006 р.
були зареєстровані троє неповнолітніх
дітей позичальника ОСОБА_10: ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3.
При укладенні договору іпотеки від 13
березня 2006 р. між ОСОБА_10 та ПАТ КБ
«Приват Банк» відповідачами по справі
та нотаріусом не було взято до уваги, що
в будинку по АДРЕСА_2, були
зареєстровані та проживали
Відповідно до ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про охорону
дитинства» - батьки або особи, які їх
замінюють, не мають права без дозволу
органів опіки і піклування укладати
договори, які підлягають нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання, а ст. 18 зазначеного Закону
передбачає, що органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням батьками або
особами, які їх замінюють, майнових та
житлових прав дітей при відчуженні
жилих приміщень та купівлі нового
Стаття 224 ЦК України передбачає, що
правочин вчинений без дозволу органів
опіки та піклування є нікчемним.
Тому позивач просив суд визнати
недійсним договір іпотеки, укладений 13
березня 2006 р. між ОСОБА_10 та ПАТ КБ
«Приват Банк», на житловий будинок з
надвірними спорудами та земельною
ділянкою площею 165,8 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
зобов'язати приватного нотаріуса
Звенигородського нотаріального округу
зняти заборону, зареєстровану в
реєстрі за № 653 на відчуження предмета
іпотеки; та стягнути судові витрати по
справі.
Рішенням Звенигородського районного
суду Черкаської області від 20 січня 2014
р. позов задоволено. Визнано недійсним
договір іпотеки від 13 березня 2006 р.,
укладений між ОСОБА_10 та ПАТ КБ «Приват
Банк», посвідчений приватним
нотаріусом Звенигородського районного
нотаріального округу ОСОБА_12,
реєстраційний номер № 632 щодо передачі
в іпотеку нерухомого майна - житлового
будинку з надвірними спорудами,
розташованого по АДРЕСА_2.

Скасовано заборону на відчуження
майна, зазначеного в іпотечному
договорі від 13 березня 2006 р., а саме:
житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованого по АДРЕСА_2.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» та
ОСОБА_10 на користь держави судовий збір
в сумі 114 грн. 70 коп. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ПАТ КБ «Приват Банк» подав
апеляційну скаргу, в якій просить про
скасування рішення та ухвалення нового
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника банку, який підтримав
апеляційну скаргу, заперечення проти
доводів апеляційної скарги прокурора
та ОСОБА_10, законного представника
неповнолітніх ОСОБА_13, нотаріуса, яка
вважала апеляційну скаргу
обґрунтованою, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення, а рішення суду повинно
бути скасовано і в задоволенні позову
відмовлено виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання договору іпотеки недійсним,
прокурор посилався на те, що при
укладенні цього договору були порушені
права неповнолітніх дітей, які мають
право на проживання в будинку, що
переданий в іпотеку.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що згідно ч. 4
ст. 12 Розділу ІІІ «Попередження
бездомності і безпритульності» Закону
України від 2 червня 2005 р. № 2623- ІV «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей», в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, для здійснення
будь-яких правочинів стосовно
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, потрібна попередня згода органів
опіки і піклування і ця вимога закону
не була дотримана банком та ОСОБА_10 при
укладенні договору іпотеки, що
являється підставою для визнання
договору іпотеки недійсним.

Проте погодитися з такими висновками
суду колегія суддів не може, оскільки
такі висновки не відповідають
встановленим обставинам справи.

З матеріалів справи та пояснень сторін
вбачається, що 13 березня 2006 р. між
ОСОБА_10 та ПАТ КБ «Приват Банк» було
укладено кредитний договір № CSZ0GK00000003,
за яким відповідач ОСОБА_10 отримав
кредит в сумі 156 000 грн. на строк до 14
березня 2026 р. зі сплатою 12 % річних.
Погашення кредиту та відсотків за
користування ним за договором було
передбачено щомісячними платежами
згідно з узгодженим сторонами
графіком.

В забезпечення виконання вказаного
кредитного договору 13 березня 2006 р. між
ОСОБА_10 та ПАТ КБ «Приват Банк» було
укладено договір іпотеки, предметом
якого є житловий будинок з надвірними
спорудами та земельною ділянкою площею
165,8 кв. м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2.

Укладаючи з банком договір іпотеки,
ОСОБА_10 зазначив у договорі (п. 13.7
договору іпотеки), що відносно до
предмету іпотеки відсутні вимоги
третіх осіб, в тому числі ті, що не
зареєстровані у встановленому законом
порядку в будинку.

З тексту договору також вбачається, що
на момент його укладення ОСОБА_10
згідно із даними, що містяться в його
паспорті НОМЕР_1, який виданий 31 липня
1997 р. Звенигородським РВ УМВС, був
зареєстрований та проживав в АДРЕСА_3, а
не в будинку по АДРЕСА_2.

Ця обставина підтверджується
дослідженими в ході розгляду справи в
апеляційному суді оригіналами
документів, наданими приватним
нотаріусом ОСОБА_12 для вивчення, що
були представлені сторонами договору
іпотеки при його нотаріальному
посвідченні 13 березня 2006 р., копії яких
приєднані до матеріалів справи, та
оригіналами документів, що містяться в
матеріалах кредитної справи відносно
ОСОБА_10, наданої для вивчення банком.

Його дружина ОСОБА_13 - мати
неповнолітніх дітей, в інтересах яких
прокурором заявлено даний позов, на час
укладення договору іпотеки 13 березня
2006 р. була зареєстрована в АДРЕСА_1, що
видно з її заяви, поданої нотаріусу 13
березня 2006 р., про дачу згоди чоловікові
ОСОБА_10 на передачу в іпотеку будинку з
надвірними спорудами по АДРЕСА_2.

На неодноразові запити апеляційного
суду Звенигородський районний сектор
управління державної міграційної
служби України в Черкаській області не
дав чіткої відповіді про наявність чи
відсутність реєстрації неповнолітніх
дітей в будинку по АДРЕСА_2 на час
укладення договору іпотеки, що
оспорюється.

Таким чином, апеляційним судом
встановлено, що на час укладення
договору іпотеки ні відповідач ОСОБА_10
ні його дружина ОСОБА_13 - батьки
неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у
будинку, що переданий в іпотеку,
зареєстровані не були, а отже,
відповідно до вимог с. 29 ЦК України не
могли бути зареєстровані і їх
неповнолітні діти, що на час укладення
договору іпотеки не досягли 14 років,
оскільки місцем проживання
неповнолітніх до 14 років є місце
проживання їх батьків або одного з них,
з ким діти проживають.

У п. 44 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 р. "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" роз'яснено, що
згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та
статтею 17 Закону України від 26 квітня
2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства"
батьки не мають права без дозволу
органу опіки і піклування укладати
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що на час
укладення договору іпотеки 13 березня
2006 р. між банком та ОСОБА_10, його
неповнолітні діти не набули
самостійного права на проживання в
будинку по АДРЕСА_2, права власності на
цей будинок вони не мають, тому
вказаним договором іпотеки не були
порушені права неповнолітніх ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 на проживання в будинку,
а отже і підстав для визнання цього
договору недійсним з підстав,
передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, що
зазначені у позовній заяві, немає.

Колегія суддів не приймає до уваги
записи, що містяться у домовій книзі на
домоволодіння, по АДРЕСА_2, яка
досліджувалася апеляційним судом в
ході розгляду справи, світлокопія якої
міститься у матеріалах справи, і на які
(записи), як на доказ реєстрації дітей у
домоволодінні до укладення іпотечного
договору, посилається прокурор,
оскільки вказані записи вчинені не в
хронологічному порядку: під номером
один в ній міститься запис про
реєстрацію ОСОБА_13 6 квітня 2006 р., а під
номерами 2-5 - записи про реєстрацію
ОСОБА_10 та неповнолітніх дітей 21 лютого
2006 р., тобто до реєстрації ОСОБА_13

При цьому записи про реєстрацію ОСОБА_10
під номером 2 та дітей під номерами 3-5,
які зазначені однією датою 21 лютого 2006
р., вчинені різними почерками, різним
кольором паст (синім і чорним), з
різними підписами осіб, що вчиняли ці
записи, прізвища яких не вказані.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів не
може прийняти ці записи як належні та
допустимі докази.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи.

За наведених обставин рішення суду не
може залишатися без змін, підлягає до
скасування з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову
прокурора.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приват Банк»
задовольнити, рішення
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 20 січня 2014 року
по справі за позовом Звенигородської
міжрайонної прокуратури в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Приват
Банк», ОСОБА_10, треті особи: Орган опіки
та піклування Звенигородської міської
ради, приватний нотаріус ОСОБА_11, про
визнання договору іпотеки недійсним
скасувати.

В задоволенні позову Звенигородської
міжрайонної прокуратури в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Приват
Банк», ОСОБА_10, треті особи: Орган опіки
та піклування Звенигородської міської
ради, приватний нотаріус ОСОБА_11, про
визнання договору іпотеки недійсним
відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :