У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - Вінницька міська
рада, про визнання права власності, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 13 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 11 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду із указаним позовом, у якому з
урахуванням уточнень просила визнати
за нею право власності на ј частину
будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначала, що у
період з 8 травня 1993 року по

12 серпня 2008 року перебувала із ОСОБА_5 у
шлюбі. За час спільного проживання ними
було набуто у власність будинок
АДРЕСА_1. Вважає, що більша частина
ремонтних робіт та добудов у вказаному
будинку були проведені за її особисті
кошти, отримані нею після реалізації
земельної ділянки, що належала їй на
праві приватної власності, а також
після реалізації автомобіля,
подарованого її батьками. Однак,
незважаючи на викладені обставини,
вони із відповідачем не можуть дійти
згоди щодо поділу спільного майна.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 13 березня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 11 квітня 2014 року, позов ОСОБА_4
залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з яким
погодився й суд апеляційної інстанції,
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами

ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що позов

ОСОБА_4 не підлягає задоволенню,
керуючись при цьому нормами

ст. 364, 367, 376 ЦК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 13 березня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 11 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник