Номер провадження: 22-ц/785/2552/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя, за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про поділ
спільного майна подружжя, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
16 грудня 2013 року та на додаткове
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 14 травня 2014 року,

встановила:

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом та збільшивши
позовні вимоги просив визнати його
особистою власністю гроші в розмірі 23025
доларів США, що еквівалентно 184200 грн.,
які знаходилися на його банківському
рахунку та отримані ОСОБА_3, являються
грошовою компенсацією вартості 1/2
частини квартири АДРЕСА_4 та 1/2 частини
автомобіля марки Субару, 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1,
визнати за позивачем право власності
на квартиру АДРЕСА_4, припинити право
власності ОСОБА_3 на частку в спільному
майні в розмірі 1/2 частини квартири за
адресою АДРЕСА_4, визнати право
власності ОСОБА_2 на автомобіль Субару,
2007 року випуску, держномер НОМЕР_1,
припинити право власності ОСОБА_3 на
частку в спільному майні в розмірі 1/2
частини автомобілю Субару, 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1.

У квітні 2011 року ОСОБА_3 звернулася з
позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя та збільшивши згодом
позовні вимоги, просила стягнути з
відповідача компенсацію за належну їй
1/2 частку в спільному майні подружжя в
розмірі 331200 грн., компенсацію за 1/2
частину невикористаних майнових прав
на спільне майно подружжя в розмірі 125700
грн., визнати за ОСОБА_2 право власності
на квартиру за адресою АДРЕСА_4, та на
автомобіль Субару, 2007 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, встановити
порядок виконання судового рішення.

ОСОБА_2 позов ОСОБА_3 не визнав, просив
відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_3 позов ОСОБА_2 не визнала просила
відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 16 грудня 2013 року позов ОСОБА_2
було задоволено в повному обсязі.

Визнано право власності ОСОБА_2 на
квартиру за адресою АДРЕСА_4, загальною
площею 46,1 кв.м., жилою 21,1 кв.м.

Припинено право власності ОСОБА_3 на
частку в спільному майні в розмірі 1/2
частини квартири за адресою АДРЕСА_4.

Визнано право власності ОСОБА_2 на
автомобіль Субару, 2007 року випуску,
державний номер НОМЕР_1.

Припинено право власності ОСОБА_3 на
частку в спільному майні в розмірі 1/2
частини автомобілю Субару, 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано право власності ОСОБА_2 на
квартиру за адресою АДРЕСА_4.

Визнано право власності ОСОБА_2 на
автомобіль Субару, 2007 року випуску,
державний номер НОМЕР_1.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 було відмовлено.

Додатковим рішенням Київського
районного суду міста Одеси від 14 травня
2014 року було визнано особистою
власністю ОСОБА_2 гроші в розмірі 23025
доларів США, що еквівалентно 184200 грн.,
що знаходилися на поточному рахунку №
НОМЕР_2 в АТ «ОТП Банк» з 01 січня 2011 року
по 17 лютого 2011року.

Визнано гроші, які являються особистою
власністю ОСОБА_2 в розмірі 23025 доларів
США, що еквівалентно 184200 грн., що
знаходилися на поточному рахунку №
НОМЕР_2 в АТ «ОТП Банк» з 01 січня 2011 року
по 17 лютого 2011року, отримані ОСОБА_3 -
грошовою компенсацією вартості 1/2
частини квартири АДРЕСА_4 та 1/2 частини
автомобіля марки Субару, 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 1922,10 грн.

Зазначені судові рішення суду оскаржує
в апеляційному порядку ОСОБА_3 В
скаргах з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судових рішень та ухвалення нового
рішення про задоволення позову ОСОБА_3
у повному обсязі заявлених вимог та
відмові ОСОБА_2 у задоволенні його
позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судових
рішень в межах позовних вимог, доводів
апеляційних скарг та заперечень на них,
судова колегія вважає, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що сторони знаходилися в
шлюбі з 09 вересня 2005 року, шлюб
зареєстрований Київським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану, актовий запис № 778. Фактично шлюб
між сторонами припинений в січні 2011
року.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 30 жовтня 2013 року шлюб між
сторонами розірваний, рішення набрало
законної сили.

За період шлюбу сторонами придбане
наступне майно: однокімнатна квартира
АДРЕСА_4, автомобіль Субару Імпреза,
реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року
випуску.

Також за період шлюбу на ім'я дружини
ОСОБА_3 відкритий вкладний рахунок №
НОМЕР_3 в АТ «ОТП Банк», станом на 12
листопада 2010 року на рахунку
знаходилися грошові кошти в розмірі
6336,40 доларів США, що відповідно до вимог
ст. 61 СК України є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно послужної книжки моряка №
НОМЕР_4 ОСОБА_2 в період з 10 листопада 2010
року по 17 лютого 2011 року знаходився на
роботі за кордоном.

26 березня 2008 року в АТ «ОТП Банк» на ім'я
ОСОБА_2 відкритий поточний рахунок №
НОМЕР_5, що підтверджується довідкою
банку № 503-3-3/38 від 15.03.2011 року.

З зазначеної довідки вбачається, що з 21
січня 2011 року по 17 лютого 2011 року з
поточного рахунку згідно довіреності
зняти кошти на загальну суму 23025
доларів США. Більше ніяких грошових сум
на поточний рахунок не надходило та
станом на 17 березня 2011 року грошей на
рахунку немає.

11 грудня 2008 року на ім'я ОСОБА_3 видана
довіреність на розпорядження коштами
на поточному та ощадному рахунках,
відкритих в АТ «ОТП Банк» на ім'я
ОСОБА_2, довіреність скасована 28.02.2011
року.

З листопада 2010 року сторони почали
робити ремонт в квартирі АДРЕСА_4, що не
заперечувалося в судовому засіданні.

Доводи ОСОБА_3 про те що їх сім'я з
ОСОБА_2 існувала до 30.10.2013 року юридично,
а фактично до березня 2011 року є
безпідставними, оскільки згідно
позовної заяви від 22 березня 2011 року
поданої до Приморського районного суду
м. Одеси, та позовної заяви поданої 29
квітня 2011 року до Київського районного
суду м. Одеси про поділ спільного майна
подружжя, ОСОБА_3 зазначила, що
проживала з ОСОБА_2 однією сім'єю до
січня 2011 року дітей від шлюбу не має. (т.
1 а.с. 85-86)

Крім того, відповідно до листа
комунальної установи «Пологовий
будинок № 7» № 87 від 14.02.2013 року в
індивідуальній карті вагітності та
пологів № 59 (Ф 111/0) від 26.05.2011 року
ОСОБА_3, адреса реєстрації зазначена:
АДРЕСА_1, адреса проживання:
ІНФОРМАЦІЯ_1, в графі сімейний стан:
шлюб не зареєстрований, а в графі
батько дитини зазначено прізвище
ОСОБА_5, 1974 року народження, який також
здавав кров на суміщення, на резус
фактор, та флюорографію. Зазначені
обставини відбувалися під час
знаходження в зареєстрованому шлюбі
ОСОБА_3 з ОСОБА_2, справа про поділ майна
знаходилася в провадженні суду.(т. 3 а.с.
4)

17 травня 2012 року ОСОБА_3 надала до суду
свідоцтво про народження дитини від
15.03.2012 року - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, батько
дитини записаний ОСОБА_2, та збільшена
позовна заява про поділ майна з
урахуванням інтересів дитини.

Проте, рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 15 квітня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
виключення запису про батьківство з
актового запису про народження дитини
задоволено.

Виключено з актового запису про
народження відділу державної
реєстрації актів цивільного стану у
місті Одесі Одеського міського
управління юстиції № 2207 від 15 березня
2012 року, відомості про ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_4, як про батька дитини -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області від 12 червня 2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено,
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 15 квітня 2014 року залишено без
змін.

Згідно листа комунальної установи
дитяча міська поліклініки № 6 від 10.01.2013
року відвідування дитини ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснюється за адресою:
АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки (витягу з домової
книги про склад сім'ї та реєстрацію) №
122 від 24.01.2013 року квартира АДРЕСА_2
належить ОСОБА_5, 1974 року народження,
який зареєстрований та проживає
постійно в квартирі з 12.12.2001 року.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_8,
ОСОБА_9 пояснили, що з 17 лютого 2011 року
по травень 2011 року ОСОБА_2 мешкав разом
зі своєю матір'ю ОСОБА_9 за адресою: м.
Одеса, вул. Канатна, в зв'язку з тим, що
розлучився з дружиною ОСОБА_3, в спірній
квартирі проживати не міг, оскільки
проводився ремонт.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_3 мала
фактичні шлюбні стосунки зі ОСОБА_5 з 2009
року.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 пояснили суду,
що дійсно вони робили ремонт в квартирі
АДРЕСА_4, замовниками була подружня
пара ОСОБА_2 та ОСОБА_3, будівельні
матеріалами їх забезпечували ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, розраховувалися за роботи
також обидва подружжя, однак по
закінченню ремонту були виявлені
недоліки, подальше проведення ремонту
та усунення недоліків в ремонті вони не
проводили, із-за чого остаточний
рахунок з ними не проведений.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_13, пояснив що він являється
рідним братом ОСОБА_3, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 мешкали разом з вересня 2002 року,
за період шлюбу придбали квартиру та
автомобіль, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 робили
ремонт в квартирі. Дійсно в 2010 році
разом зі своєю колишньою дружиною
ОСОБА_14, сестрою ОСОБА_3 та другом
ОСОБА_5 їздили до с. Кубанка де мешкає їх
бабка.

При цьому, суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
твердження свідка щодо розпаду сім ї
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в березні 2011 року,
оскільки в матеріалах справи міститься
заява ОСОБА_13 від 17.05.2011 року (т. 1 а.с. 36) в
якій зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
мешкали разом однією сім'єю до лютого
2011 року, під час повернення ОСОБА_2 із -
за кордону між ними сталася сварка,
після чого вони розлучилися. Свою заяву
та все що в ній викладено свідок
підтвердив в судовому засіданні.

Згідно із ч. 2 ст. 61 ЦПК України об'єктом
права спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України, суд
може визнати особистою приватною
власністю дружини, чоловіка майно,
набуте нею, ним за час їхнього окремого
проживання у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин.

Оскільки установлено, що шлюбні
відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були
припинені з січня 2011 року, тому суд
першої інстанції, всупереч твердженню
апелянта, прийшов до правильного
висновку, що гроші, які поступили на
поточний рахунок № НОМЕР_5 в АТ «ОТП
Банк» від ОСОБА_2 з 01 січня 2011 року по 17
лютого 2011року в розмірі 23025 доларів США,
що еквівалентно 184200 грн. є особистою
власністю ОСОБА_2

Посилання апелянта на те, що зазначені
грошові кошти були витрачені на ремонт
спірної квартири є недоведеними,
оскільки ОСОБА_3 не надала належних та
допустимих доказів того, що чеки,
квитанції, накладні, розрахунки, на
придбання будівельних матеріалів,
меблів, придбавалися та були
використані саме для проведення
ремонту в квартирі АДРЕСА_4.

Доводи ОСОБА_3 щодо стягнення з ОСОБА_2
суми неотриманих доходів, які б можливо
було отримати від здачі в оренду
квартири АДРЕСА_4 та автомобілю Субару
Імпреза, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007
року випуску та стягнення компенсації
за 1/2 частину невикористаних майнових
прав на спільне майно подружжя в
розмірі 125700 грн. є безпідставними.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбними
договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суду мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. За відсутності такої згоди
присудження такої компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитних рахунок суду відповідної
грошової суми.

Отже, неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, іншому
присуджується грошова компенсація
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно за
правилами ст. 365 ЦК України.

Відповідно до висновку по проведенню
оцінки майна ТОВ «Інтер-Консалт-Плюс»
вартість однокімнатної квартири
АДРЕСА_4 станом на 17 лютого 2012 року
складає 375984 грн., що еквівалентно 47068
доларів США.

Згідно звіту автотоварознавчого
дослідження ФЛП «ОСОБА_15» ринкова
вартість автомобіля Субару Імпреза
реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року
випуску, станом на 27 квітня 2011 року
складає 110910,67 грн.

Заробітна плата ОСОБА_2 за
листопад-грудень 2010 року складала 10000
доларів США, частка кожного з подружжя
складає 5000 доларів США.

В судовому засіданні ОСОБА_3 погодилась
на отримання компенсації за належну їй
частку 1/2 частину майна подружжя та
просила припинити її право власності.
Крім того, ОСОБА_3 пояснила, що їй на
праві власності належить 1/2 частина
квартири АДРЕСА_1.

Оскільки спірну однокімнатну квартиру
та автомобіль розділити в натурі
неможливо, зазначене майно є
неподільним, ОСОБА_3 погодилась на
отримання компенсації за належну їй
частку 1/2 частину майна подружжя та
просила припинити її право власності,
грошові кошти, що знаходилися на
вкладному рахунку ОСОБА_3 в розмірі 6336,40
доларів США, що еквівалентно 50691,20 грн.,
яки є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя та грошові кошти в
розмірі 23025 доларів США, що
еквівалентно 184200 грн. яки були
особистою власністю ОСОБА_2 були зняті
ОСОБА_3 і вона розпорядилася ними на
власний розсуд, тому суд першої
інстанції, з'ясувавши обставини справи
та давши належну оцінку зібраним
доказам, всупереч доводів апелянта,
дійшов до обґрунтованого висновку про
те, що вартість 1/2 частини спільного
майна подружжя, що належить ОСОБА_3
компенсована та про наявність правових
підстав для задоволення позову ОСОБА_2
та відмови ОСОБА_3 у задоволенні її
позовних вимог. Вказані висновки суду
відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 16 грудня 2013 року та додаткове
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 14 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

О.В.Оверіна

Ю.І.Кравець