Справа №592/3729/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Корольова Г. Ю.Номер
провадження 22-ц/788/1287/14 Суддя-доповідач -
Таран С. А. Категорія - 26
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Таран С. А.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми

на рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 13 травня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми

про стягнення моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я, -

в с т а
н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 13 травня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми на
користь ОСОБА_4 завдану йому моральну
шкоду у розмірі 6 000 грн.

В апеляційній скарзі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми вказано,
що відповідач вважає рішення суду
першої інстанції необґрунтованим та
незаконним у зв'язку з тим, що місцевим
судом порушені та неправильно
застосовані норми матеріального та
процесуального права, неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи та зроблено необ'єктивний
висновок.

Вказано, що довідка МСЕК про відсоток
стійкої втрати працездатності та Акт
розслідування хронічного професійного
захворювання є тільки підставою для
призначення розрахунку потерпілому
матеріальної шкоди - частини
втраченого заробітку, і не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди.

Зазначено, що Фонд належним чином
виконує всі покладені на нього
обов'язки відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та своєчасно та в
повному обсязі надає позивачу
соціальні послуги та здійснює страхові
виплати, що передбачені ст. 21, 34 Закону
за умови визначення такої потреби
органами МСЕК, тобто потерпілий
соціально захищений - насамперед з боку
Фонду.

Також зазначено, що документи, на які
посилається позивач як на підставу
заподіяння моральної шкоди, а саме
довідку МСЕК і Акт за формою П-4 є
документами, що підтверджують факт
професійного захворювання і
встановлення у зв'язку з цим втрати
працездатності для відшкодування
частини втраченого заробітку. І ніяким
чином не можуть бути незаперечним
доказом моральної шкоди.

Посилання на ці документи, як на єдину
підставу для відшкодування моральної
шкоди вважають безпідставними.

На думку відповідача місцевим судом
безпідставно не застосовано строк
позовної давності до спірних
правовідносин, так як з позовом ОСОБА_4
звернувся лише 11.04.2014 року, що
суперечить ч. 3 ст. 40 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», яка передбачає трьох
річний строк позовної давності для
звернення з вимогою щодо відшкодування
моральної шкоди. Відповідач вважає, що
за таких обставин у місцевого суду не
було передбачених законом підстав для
задоволення позовних вимог.

Просить рішення суду першої інстанції
від 13.05.2014 року по даній справі
скасувати, та у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Заслухавши представника відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми,
представника позивача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи що
позивач ОСОБА_4 в період з 13.12.1965 р. по
04.06.2009 р. працював слюсарем, котельником
та бригадиром ПАТ «Сумський завод
насосного та енергетичного
машинобудування «Насосенергомаш»,
звільнений з роботи за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.
(а.с.5-6).

10.06.2004 року складено Акт розслідування
професійного захворювання позивачу
ОСОБА_4 були встановлені професійні
захворювання: Нейросенсорна
туговухість зі значним зниженням слуху
4 ст. професійного характеру. Основний
діагноз. ІХС, атеросклеротичний
кардіосклероз СН І ст., гіпертонічна
хвороба ІІ ст. РОХП з сенсорними
порушеннями. Супутній діагноз.(а.с.7).

З Акту № 7 розслідування хронічного
професійного захворювання від 15.11.2005
року вбачається, що ОСОБА_4 встановлено
діагноз: Хронічний обструктивний
бронхіт 2-го ступеня токсикоз - польової
етіології, фаза нестійкої ремісії.
Захворювання професійне.
Нейросенсорна туговухість зі значним
зниженням слуху 4 ст. професійного
характеру. ДЕП І ст. (гіпертонічна +
атеросклеротична). Остеохондроз
шийного відділу хребта, нестабільна
форма з сенсорним порушеннями. ІХС,
атеросклеротичний кардіосклероз.
Гіпертонічна хвороба ІІ ст. СН І ст.
Працездатність обмежена. (а.с.8).

Згідно Акту огляду МСЕК від 13.12.2006 року
ступень втрати професійної
працездатності становила 40 % внаслідок
професійного захворювання без
терміново. (а.с.9).

Таким чином, судом першої інстанції
встановлено, що позивач у період
перебування у трудових відносинах з
ПАТ « Насосене6ргомаш» отримав
професійне захворювання, що в свою
чергу негативно вплинуло на його стан
здоров'я, від чого він зазнав моральних
страждань та душевного болю.

Правильно встановивши вказані
обставини на підставі належним чином
досліджених і оцінених доказів, суд
дійшов обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_4 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Суми.

Також суд першої інстанції прийшов до
висновку, що враховуючи характер та
обсяг страждань ОСОБА_4, тривалість
вимушених змін у його життєвих
стосунках та їх негативні наслідки,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, суд
визначає розмір моральної шкоди, яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача у розмірі 6000 грн.

На думку колегії суддів такі висновки
відповідають вимогам закону та
встановленим обставинам справи.

За змістом статей 21, 28, 30, 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому
числі виплати за моральну шкоду,
виникає в особи з дня встановлення їй
такої стійкої втрати працездатності
вперше висновком МСЕК.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд
керувався положеннями статей 23, 1167 ЦК
України, з урахуванням характеру й
обсягу страждань, яких зазнав позивач,
та інших обставин, що відповідає
роз'ясненням, які містяться в постанові
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди», від 27 березня 1992 року № 6.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги про те, що
позивач не надав доказів на
підтвердження заподіяння йому
моральної шкоди, так як вони
спростовуються дослідженими судом
першої інстанції доказами в справі.

Колегія суддів також вважає
помилковими доводи апеляційної скарги
про те, що позивачем пропущено строк
звернення до суду, оскільки згідно п. 3
ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не
розповсюджується на вимоги щодо
відшкодування шкоди, що завдана
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
чи смертю. Аналогічні роз'яснені надані
у п. 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995 року із
змінами «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

Щодо доводів апеляційної скарги про
відсутність, передбачених законом
підстав для задоволення позовних вимог
про відшкодування моральної шкоди на
користь позивача Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, то з ними колегія суддів
не може погодитись.

Докази та обставини , на які
посилається апелянт в апеляційній
скарзі були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх досліджені та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Охтирка
висновків суду не спростовують.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлене з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314,
315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми
відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 13 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -