АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6313/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Прижигалінська Т. В. Доповідач -
Городнича В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів - Варенко
О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне
рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 травня 2014 року та на
додаткове рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 травня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: Восьма дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності на 1/2 частину
земельної ділянки, про стягнення
компенсації, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року позивачка звернулася
до суду з позовом до відповідача,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
їх з відповідачкою батько ОСОБА_4 Вона
та відповідачка прийняли спадщину на
земельну ділянку НОМЕР_1 та грошові
внески. Відповідачка відмовилася
нести витрати, пов'язані з присвоєнням
земельній ділянці кадастрового номеру,
оскільки не претендувала на земельну
ділянку. Однак, відповідачка
відмовилася прийти до нотаріуса для
розподілення між ними спадкового майна
згідно їх попередньої домовленості.
15.11.2013 р. нотаріусом восьмої ДДНК
позивачу видано свідоцтво про право на
спадщину за законом на ? частину
земельної ділянки. Позивачка з цим не
погоджується, оскільки відповідачка не
бажає оформляти свої спадкові права,
вона ніколи не користувалася земельною
ділянкою, не доглядала її. Крім того, у
неї з відповідачкою склалися неприязні
стосунки, що є перешкодою для сумісного
користування земельною ділянкою.

Таким чином, позивачка просила суд
визнати за нею право власності на 1/2
частину земельної ділянки НОМЕР_1;
стягнути з неї на користь ОСОБА_3 в
рахунок компенсації вартості 1/2
частини земельної ділянки НОМЕР_1;
стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачки
1/2 частину витрат, понесених на
отримання документів, необхідних для
отримання свідоцтва про право на
спадщину за законом, в сумі 1 132,50 грн., а
також всі судові витрати.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 травня 2014 року в
задоволенні позовних вимог позивача
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
позивачка подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Крім того, просить скасувати додаткове
рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 травня 2014 року, яким
зобов'язано ТУ ДСА в Дніпропетровській
області повернути ОСОБА_2 424,13 грн. з
депозитного рахунку суду.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду та додаткове рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції керувався положеннями ч.1 ст.
1267 ЦК України, ч. 1 ст. 1269 ЦК України, ст.
1296, 1297 ЦК України, ч. 1 ст. 1298 ЦК України, а
також виходив з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер батько сторін ОСОБА_4, після
смерті якого відкрилася спадщина у
вигляді земельної ділянки НОМЕР_1
площею 0,060 га, розташованої на
території с/т «Вчитель-1»
Старовишневецької сільської ради
Синельниківського району
Дніпропетровської області, яка
належала на праві власності на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серія ДПС
в № 001361, виданого на підставі рішення
виконавчого комітету
Старовишневецької сільської ради
народних депутатів № 7 від 17.12.1994 р. та
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 1138 31 серпня 1995
року, яка належала їхній матері ОСОБА_5,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті батька спадщину сторони
прийняли шляхом подачі до нотаріуса
заяв про прийняття спадщини за законом
в рівних частках.

15.11.2013 року ОСОБА_2 державним нотаріусом
було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом, а саме на 1/2
частину даної земельної ділянки.

В свідоцтві про право на спадщину за
законом зазначено, що спадкоємицею
зазначеного у свідоцтві майна
померлого ОСОБА_4 також є його донька
ОСОБА_3 - 1/2 частки у спадщині, але
свідоцтво про право на спадщину їй ще
не видане.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції вірно виходив з того, що
будь-яких належних підтверджень щодо
відмови відповідачки від своєї частки
в спадковому майні суду не було надано.
Доводи позивача про одержання від неї
відповідачем компенсації за 1/2 частку
земельної ділянки та визнання за нею
права власності на 1/2 частку земельної
ділянки є безпідставними, оскільки
норма ст. 365 ЦК України, на яку
посилається позивач, не регулює
спадкові правовідносини. Чинним
цивільним законодавством не
передбачено припинення права особи на
її частку в спадковому майні.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на ст. 365 ЦК України, яка
регулює правовідносини щодо
припинення права на частку у спільному
майні незалежно від підстав набуття
права власності, в тому числі і в
порядку спадкування. Тому у суду були
всі законні підстави для задоволення
позову, враховуючи, що відповідачка не
позбавлялася права власності, так як
позивачка компенсувала вартість
половини земельної ділянки шляхом
внесення грошей на депозитний рахунок
суду.

З такими доводами апелянта погодитись
не можна, оскільки суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку
стосовно того, що чинним цивільним
законодавством не передбачено
припинення права особи на її частку в
спадковому майні всупереч її волі.

Водночас згідно ст. 1297 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Крім того, апелянт також посилається на
те, що суд не прийняв до уваги пояснення
представника позивача щодо того, що
відповідачка взагалі ніколи не
займалася земельною ділянкою та
взагалі земельною ділянкою не
цікавиться.

Однак, зазначені доводи апелянта не є
підставою для скасування рішення суду.
За правилами ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи, позивачка не надала суду докази
на підтвердження своїх доводів, а також
вони не знайшли свого повного
підтвердження в ході судового
засідання.

Інші доводи апеляційної скарги є
безпідставними та необґрунтованими.
Крім того, зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці та особистого тлумачення
апелянтом норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
додаткового рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 травня 2014 року.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційна скарга ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 травня 2014 року та
додаткове рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Городнича В.С.

Судді:
Варенко О.П.

Лаченкова О.В.