З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Київський районний суд м. Донецька
у складі: головуючого - судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ДВАТ «Шахта Бутовка - Донецька», третя
особа - Відділення ВД ФСС від НВВ та ПЗ
України у м. Авдіївка про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
професійного захворювання,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського
районного суду м. Донецька з позовом до
ДВАТ «Шахта Бутовка - Донецька», третя
особа - Відділення ВД ФСС від НВВ та ПЗ
України у м. Авдіївка про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
професійного захворювання.
Позивач вказував, що більш 20 років
працював у вугільній промисловості у
шкідливих та небезпечних умовах праці
з повним робочим днем під землею з
повним робочим днем.
Згідно виписки з акту МСЕК від 12.09.2011 р.,
позивачу було встановлено третю групу
інвалідності та 40 (сорок) % стійкої
втрати працездатності.
Внаслідок професійного захворювання
позивач ОСОБА_1 знаходився як на
стаціонарному, так і на амбулаторному
У зв'язку з вищевикладеним, позивач
отримав як матеріальну, так і моральну
шкоду. Однак, на даний час він отримує
компенсацію лише матеріальної шкоди,
хоча йому була завдано й значну
моральну шкоду - в наслідок
професійного захворювання він став
інвалідом третьої групи, йому біли
спричинені як фізичний біль, так і
моральні страждання. На даний час він
відчуває певні труднощі, оскільки
обмежений у русі і у фізичному
навантаженні, позбавлений можливості
нормально вести побут, постійно
приймає медичні препарати для
полегшення стану здоров'я.
Таким чином, внаслідок отриманого
професійного захворювання на
виробництві йому було заподіяно
моральної шкоди, яка полягає у
моральних переживанням у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, стражданнях
через фізичний біль, необхідність
постійного тривалого лікування. Розмір
заподіяної йому немайнової шкоди він
добровільному порядку йому не
відшкодовує. Тому він звернувся до суду
і просив стягнути з відповідача
зазначену суму на його користь.
В судове засідання позивач та його
представник не з'явились. Надали суду
заяву про розгляд справи без їх участі.
Позовні вимоги до відповідача
підтримали. Просили позов задовольнити
повністю. Проти винесення заочного
рішення не заперечували.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, був належним
чином повідомлений про час і місце
розгляду справи, від нього не надійшло
повідомлення про причини неявки,
клопотань про відкладення справи від
нього до суду не надходило, тому
враховуючи, що позивач не заперечує
проти ухвалення заочного рішення, суд
відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України
вважає необхідним розглянути справу на
підставі наявних у справі доказів з
ухваленням заочного рішення.

Представник третьої особи - Відділення
виконавчої дирекції ФСС НС у м.
Авдіївка у судове засідання не
з'явилась. Надала суду заяву про
розгляд справи без її участі.

Вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши зібрані у справі доказу в
їхній сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав:

В судовому засіданні встановлено, що
позивач більш 20 років працював у
вугільній промисловості у шкідливих та
небезпечних умовах праці з повним
робочим днем під землею з повним
робочим днем. (а. с. 4-7)

Згідно виписки з акту МСЕК від 12.09.2011 р.,
позивачу було встановлено третю групу
інвалідності та 40 (сорок) % стійкої
втрати працездатності. (а. с. 9-10)

Зазначене не оспорюється особами, які
беруть участь у справі.

В зв'язку з ушкодженням здоров'я
позивач морально страждав, погіршився
матеріальний стан.

Відповідно до ст. 153 КЗпП України,
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» , судам необхідно враховувати,
що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала
чинності 13 січня 2000 р.) за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності».

Конституційний Суд України у своєму
Рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 вважає,
що право громадян, що потерпіли на
виробництві від нещасного випадку або
професійного захворювання, на
відшкодування моральної шкоди, яке
вони мали відповідно до приписів
первинної редакції Закону № 1105-ХІУ за
рахунок Фонду, не порушено, оскільки ст.
1167 ЦК України та ст. 237' КЗпП України їм
надано право відшкодувати моральну
шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

Отже, оскільки судом встановлено
порушення прав позивача у сфері
трудових відносин, які на час
заподіяння шкоди склалися між ним та
відповідачем з приводу виконання ним
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах, - відповідальним по
відшкодуванню моральної шкоди є
відповідач.

В судовому засіданні встановлено, що
12.09.2011 р. довідкою МСЕК позивачу,
встановлено 40 % втрати професійної
працездатності, внаслідок
професійного захворювання на
виробництві .

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», «Під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків».

Наведені позивачем докази свідчать про
те, що внаслідок хронічного
захворювання він відчуває фізичні та
душевні страждання, які виникають у
зв'язку з характером хвороби. Доводи
представника відповідача про
відсутність доказів, які підтверджують
факт заподіяння моральної шкоди, а
також обґрунтування її розміру,
спростовуються матеріалами справи.

Передбачені ч. 3 ст. 34 вищевказаного
Закону порядок та розміри виплат,
висновок медичних органів
застосовується лише при вирішенні
питання про відшкодування моральної
шкоди, завданої умовами виробництва,
які не потягли за собою втрати
потерпілим професійної
працездатності. Така позиція викладена
також у абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6
„Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди", з наступними
змінами та доповненнями.

З урахуванням наведеного, суд
вважає, що не зважаючи на відсутність
висновку МСЕК про наявність та
характер моральної шкоди у позивача,
обов'язкова наявність якої не
передбачена законом, позивачу ОСОБА_1
встановлено 40 % професійної
працездатності, що саме по собі
підтверджує заподіяння позивачу
моральної шкоди, позивач відчуває
регулярно фізичний біль, змушений
постійно звертатися за медичною
допомогою, проходити курси лікування,
що негативно відбивається на звичному
позивачу способі життя, вимагає від
позивача додаткових зусиль для
організації свого побуту і життя, тому,
відповідач повинний виплатити
позивачу спричинену ушкодженням
здоров'я моральну шкоду.

Між тим, згідно до роз'яснень, що
містяться в п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду Україні "Про судову
практику в с правах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31
березня 1995 року, з наступними змінами
та доповненнями, розмір моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу заподіяних
позивачеві моральних і фізичних
страждань. Зокрема, враховується
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
заподіяної травми, наслідки тілесних
ушкоджень, істотність вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках.

При визначенні розміру грошового
відшкодування моральної шкоди суд,
згідно зі ст. 23 ЦК України, враховує
глибину та тривалість страждань
позивача, наявність змушених змін у
житті, погіршення здібностей
потерпілого, порушення
загальновизнаних життєвих зв'язків,
необоротність викликаних хворобою
наслідків, а саме: він став інвалідом,
через що відчуває фізичний біль,
моральні страждання та хвилювання,
обмеження руху, став нервовим,
позбавлений можливості нормально
вести свій побут через втрату
професійної працездатності, а також
виходячи із засад розумності та
справедливості, вважає, що розмір
моральної шкоди повинен бути 12000,00 грн.

Стосовно посилань представника
відповідача на порушення позивачем
процесуального строку для звернення з
позовом до суду, суд вважає їх
необґрунтованими і до уваги не приймає,
оскільки, відповідно п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК
України, позовна давність не
поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлений цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, як беруть участь у справі.

Під час розгляду справи судом були
створені всі необхідні умови для
всебічного та повного дослідження
обставин справи, під час розгляду
справи було роз'яснено права та
обов'язки, в тому числі положення щодо
змагальності процесу та необхідності
надання доказів на підтвердження своїх
доводів, сторонам було надано всі
можливості для заявлення необхідних
клопотань та надання доказів, що
підтверджується протоколом судового
засідання.

Також на підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
необхідно стягнути судовий збір в
розмірі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.

На підставі вищенаведеного, та ст. ст. 3,
8 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1167,
1168 України, ст. ст. 4, 6, 7, 13 Закону України
«Про охорону праці» від 21.11.2002 року, ст.
ст. 233, 234, 237-1 КЗпП України, п. п. 3, 13
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», Рішення
Конституційного Суду України від 8.10.2008
року № 20-рп/2008, керуючись ст.ст. 8, 10, 11,
57-60, 209, 213, 214, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 до ДВАТ «Шахта Бутовка -
Донецька», третя особа - Відділення ВД
ФСС від НВВ та ПЗ України у м. Авдіївка
про відшкодування моральної шкоди,
спричиненої внаслідок професійного
захворювання - задовольнити частково.

Стягнути з ДВАТ «Шахта Бутовка -
Донецька» на користь ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок професійного
захворювання 12000,00 (дванадцять тисяч)
грн. 00 коп.

Стягнути з ДВАТ «Шахта Бутовка -
Донецька» на користь Держави судовий
збір в сумі 121 (сто двадцять одну ) грн. 80
коп.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційну скаргу на заочне
рішення може бути подано до
Апеляційного суду Донецької області
через Київський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня її
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Т. В. Чальцева