у х в а л а

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Кадєтової О. В.,
Мостової Г. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ТАСкомбанк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення
стягнення на нерухоме майно, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «ТАСкомбанк»
на рішення апеляційного суду
Запорізької області від 15 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «ТАСкомбанк»
(далі - АТ «ТАСкомбанк»), посилаючись на
неналежне виконання ОСОБА_4 умов
кредитного договору від 02 серпня 2007
року № КФ(03)267-07, звернулося
до суду з позовом, у якому у рахунок
погашення 532 660 грн 75 коп.
заборгованості за вказаним договором
просило звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 61,4 кв. м, яка належить на праві
власності відповідачам, шляхом
проведення прилюдних торгів,
встановивши початкову ціну предмета
іпотеки на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 22 жовтня 2013 року позов
задоволено.

Звернуто стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 61,4 кв. м, житловою площею 43,9 кв. м,
яка належить ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, передану в іпотеку відповідно
до іпотечного договору від 02 серпня 2007
року № ЗФ (03) 267-07 на користь АТ
«ТАСкомбанк» у рахунок погашення 532 660
грн 75 коп. заборгованості за кредитним
договором від 02 серпня 2007 року №
КФ(03)267-07, шляхом проведення прилюдних
торгів та встановлено початкову ціну
предмета іпотеки на рівні, не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 15 січня 2014 року
рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 22 жовтня 2013 року
змінено, позов задоволено частково.

У рахунок погашення 532 660 грн 75 коп
заборгованості за кредитним договором
від 02 серпня 2007 року № ЗФ (03) 267-07,
укладеного між АБ
«ТАС-Бізнесбанк» та ОСОБА_4, звернуто
стягнення на ѕ частки квартири АДРЕСА_1,
яка належить ОСОБА_3 і передана нею в
іпотеку відповідно до іпотечного
договору від 02 серпня 2007 року № ЗФ (03)
267-07 на користь АТ «ТАСкомбанк», шляхом
проведення прилюдних торгів та
встановлено початкову ціну предмета
іпотеки на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

У задоволенні позову до ОСОБА_4
відмовлено.

Виключено із рішення суду четвертий
абзац про стягнення з
ОСОБА_4 судових витрат.

В іншій частині рішення залишено
без змін.

У поданій касаційній скарзі АТ
«ТАСкомбанк», посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалене у
справі рішення апеляційного суду
просить скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив
із того, що ОСОБА_4 належним чином не
виконує умови кредитного договору,
тому відповідно до положень Закону
України «Про іпотеку»
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки та
реалізації його з прилюдних торгів.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
звернення стягнення на ѕ частки
іпотечної квартири, апеляційний суд
виходив із того, що іпотекодавцю ОСОБА_3
на праві власності належало лише ѕ
частки у спірній квартирі, тому лише на
цю частину може бути звернуто
стягнення за договором іпотеки від 02
серпня 2007 року.

Проте з такими висновками
апеляційного суду повністю погодитись
не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 02 серпня 2007
року між АБ «ТАС-Бізнесбанк»,
правонаступником якого є АТ
«ТАСкомбанк», та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № ЗФ (03) 267-07, згідно
з умовами якого банк надав останньому
кредит у розмірі 150 тис. грн на
задоволення споживчих потреб зі
сплатою відсотків відповідно з
графіком погашення заборгованості, з
кінцевим терміном повернення до 01
серпня 2017 року, а ОСОБА_4 зобов'язався
повернути кредит та сплатити відсотки
за користування ним.

Із метою забезпечення виконання
вказаного кредитного договору
02 серпня 2007 року між АБ
«ТАС-Бізнесбанк» та ОСОБА_3 було
укладено договір іпотеки № 3Ф(03)267-07,
відповідно до умов якого остання
надала в іпотеку банку квартиру
АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, АТ
«ТАСкомбанк» посилалось на те, що
ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним
кредитним договором належним чином не
виконував, внаслідок чого станом на 04
квітня 2013 року виникла загальна
заборгованість у сумі 532 660 грн 75 коп.,
яку позивач просив стягнути на свою
користь шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до Закону
України «Про іпотеку» та іпотечного
договору.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» визначено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення
на предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Із іпотечного договору від 02 серпня
2007 року № 3Ф(03)267-07 вбачається, що об'єкт
нерухомості, що передається в іпотеку,
належить іпотекодавцю ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 08 лютого 2003 року,
посвідченого державним нотаріусом
Мелітопольської державної
нотаріальної контори Запорізької
області Мелихіною Т. А., яке
зареєстровано в реєстрі за № 4-256.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 09 квітня 2012 року свідоцтво
про право на спадщину за законом від
08 лютого 2003 року, видане на ім'я
ОСОБА_3, визнано недійсним в частині ј
частини квартири АДРЕСА_1. Визнано за
ОСОБА_4 право власності в порядку
спадкування за законом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 на ј частину
вказаної квартири (а. с. 107).

Із інформаційної довідки з реєстру
прав власності на нерухоме майно
вбачається, що 22 червня 2012 року право
власності на ј частину вказаної
квартири на підставі рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 09 квітня 2012
року зареєстроване за ОСОБА_4 (а. с. 47).

Частково задовольняючи позов та
звертаючи стягнення на ѕ частки
спірної квартири, апеляційний суд
виходив із того, що спадкодавець
ОСОБА_7 за життя не був іпотекодавцем, а
іпотечний договір ОСОБА_3 було
укладено після його смерті, то
відповідно ОСОБА_4, до якого в порядку
спадкування перейшло право власності
за законом на ј частину
іпотечної квартири, не може бути
іпотекодавцем успадкованого майна.

У той же час, на порушення приписів
ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не
звернув уваги на те, що предметом
іпотечного договору була спірна
квартира в цілому, а сам іпотечний
договір ніким не оспорювався та є
чинним.

Крім того, апеляційний суд не
звернув уваги на те, що відповідно до
ч. 3 ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» частина об'єкта нерухомого
майна може бути предметом іпотеки лише
після її виділення в натурі і
реєстрації права власності на неї як на
окремий об'єкт нерухомості, якщо інше
не встановлено цим Законом.

З огляду на таке та за відсутності
вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсним
іпотечного договору, висновки
апеляційного суду про відсутність
підстав для звернення стягнення на
належну останньому ј частину іпотечної
квартири є передчасними.

Порушення апеляційним судом при
розгляді справи норм процесуального
права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для її
правильного вирішення, тому ухвалене
ним рішення не може вважатись законним
і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягає скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ТАСкомбанк»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Запорізької області від 15 січня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
О. В. Кадєтова

В. І. Мартинюк

Г. І. Мостова

Д. О. Остапчук