Справа № 357/2373/13-ц Головуючий у І
інстанції Подрєзова Г.О.Провадження №
22-ц/780/452/14 Доповідач у 2 інстанції
КашперськаКатегорія 22
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів
Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Лізинг
інформаційних технологій» на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 30 квітня 2013 року
у справі за позовом Приватного
акціонерного товариства «Лізинг
інформаційних технологій» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року позивач ПАТ «Лізинг
інформаційних технологій» звернувся
до суду із указаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що 07 лютого 2008 року між ЗАТ
«Лізинг інформаційних технологій»,
правонаступником якого є ПАТ «Лізинг
інформаційних технологій», та ОСОБА_1
було укладено договір № 08020708 про
надання ІТ-обладнання, інших товарів та
послуг в системі LeaseIT в оренду на умовах
фінансового лізингу. Умови договору
щодо передачі обладнання клієнту
товариством виконано, натомість
внаслідок порушення відповідачем
строку та порядку здійснення платежів
у рахунок оплати вартості пакета LeaseIT
утворилася заборгованість у розмірі
7577,31 грн., яку позивач просив стягнути
із ОСОБА_1

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 квітня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Позивач ПАТ «Лізинг інформаційних
технологій» подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення та
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 квітня 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити та
покласти на відповідача судові
витрати.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої
інстанції даним вимогам закону не
відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
«Лізинг інформаційних технологій» про
стягнення заборгованості за договором,
суд першої інстанції виходив із того,
що оскільки позивачем не надано
розрахунки заборгованості по договору
з урахуванням позовної давності для
вимог про стягнення неустойки, не
надано належних доказів повідомлення
відповідача про збільшення платежу в
зв'язку із зміною курсу долара США з
урахуванням сплаченої суми
відповідачем за придбаний товар в
розмірі 6300 грн., позовні вимоги
позивачем не доведені та до
задоволення не підлягають. Також,
відмовляючи в позові, суд першої
інстанції врахував пропуск строку
позовної давності для вимог про
стягнення заборгованості, яка виникла
починаючи з січня 2009 року, а також для
вимог про стягнення штрафних санкцій
починаючи з травня 2009 року.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може
повністю погодитися, виходячи із
наступного.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що 07 лютого 2008 року між ЗАТ
«Лізинг інформаційних технологій»,
правонаступником якого є ПАТ «Лізинг
інформаційних технологій», та ОСОБА_1
було укладено договір № 08020708 про
надання ІТ-обладнання, інших товарів та
послуг у системі LeaseIT в оренду на умовах
фінансового лізингу.

Згідно з п.1.1 договору ОСОБА_1
зобов'язався прийняти участь в системі
LeaseІT, зокрема, отримати обладнання та
інші товари від постачальників -
учасників системи LeaseІT, а також
отримати послуги на умовах, визначених
обраним ним пакетом LeaseІT, а позивач
зобов'язався на підставі його заявки
забезпечити передання йому товарів
(ІТ-обладнання, запасних частин,
комплектуючих, витратних матеріалів,
тощо) та надання йому послуг, за умови
виконання нею вимог, передбачених
пакетом LeaseІT.

Відповідно до п.1.2 договору порядок
отримання обладнання, інших товарів та
послуг клієнтом визначається
Правилами отримання обладнання, інших
товарів та послуг клієнтами системи
LeaseІT (надалі - Правила), які є
невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п.2.1 договору умови, за яким
обладнання, інші товари та послуги
передаються клієнту, визначаються
пакетами LеаsеІТ.

Як вбачається з заявки на отримання
обладнання, інших товарів та послуг від
07 лютого 2008 року, ОСОБА_1 обрав пакет
LeaseIT Інвайт. Загальна вартість
обладнання, а саме, монітора, двох
системних блоків та акустичної
системи, клавіатури, маніпулятора
становить 4020 грн. (а. с. 14), яке
відповідач отримав від постачальника
того ж дня, що підтверджується даними
накладної - вимоги від 07 лютого 2008 року
(а. с.15).

Пакетом LeaseIT Інвайт визначено, що
кількість платежів 24 місяці, термін
виплати обладнання 2 роки, вартість
пакету (проценти за надання
фінансування) - 2 % від первісної
вартості обладнання за кожний місяць
до повної виплати вартості обладнання
(а. с.13).

Тобто, ОСОБА_1 зобов'язався на протязі 24
місяців з дня отримання обладнання
щомісячно сплачувати лізингові
платежі у розмірі 247 грн. 90 коп., з яких 167
грн. 50 коп. - 1/24 частина первинної
вартості обладнання та 80 грн. 40 коп. - 2%
від первинної вартості обладнання.

Пунктом 6.12 Правил отримання
ІТ-обладнання, інших товарів та послуг
у системі LeaseIT передбачено право
оператора LeaseIT збільшувати цей платіж в
односторонньому порядку у випадку
суттєвих змін встановленого
Національним банком України курсу
долара США чи євро по відношенню до
української гривні, якому кореспондує
обов'язок повідомити про збільшення
платежу клієнта в рахунку на оплату
чергового поточного платежу, на
відміну від рахунків, за недоставку або
несвоєчасну доставку яких поштою
оператор LeaseIT в силу вимог п. 6.5 Правил
відповідальності не несе.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору,
вимог ЦК України та інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 806 ЦК України, за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» фінансовий лізинг -
це вид цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу. За договором фінансового
лізингу лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відмовляючи в позові за спливом
позовної давності, суд посилався на те,
що позовна давність для вимог про
стягнення заборгованості виникла,
починаючи з січня 2009 року, а також для
вимог про стягнення штрафних санкцій
починаючи з травня 2009 року.

Як вбачається із наданого позивачем
розрахунку, останній платіж ОСОБА_1
здійснено за період з 01 лютого 2010 року
по 22 лютого 2010 року, а позовну заяву
подано 05 лютого 2013 року.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Разом із тим, заяви про застосування
наслідків спливу позовної давності в
матеріалах справи немає, а відтак вони
застосовані судом першої інстанції
безпідставно.

Крім того, дійшовши висновку про
неможливість застосування підвищення
платежу в зв'язку із зміною валютного
курсу, про що повідомлень відповідач не
отримував, суд першої інстанції не
перевірив правомірності вимог
позивача про стягнення заборгованості
в заявленому розмірі та прийшов до
передчасного висновку про відмову
позивачу в позові.

Відтак рішення суду першої інстанції
ухвалене в результаті неповного
з'ясування обставин справи, із
порушенням вимог процесуального права,
а тому підлягає скасуванню.

Вирішуючи заявлені позивачем вимоги
про стягнення заборгованості в розмірі
7577,31 грн. та оцінюючи доводи ПАТ «Лізинг
інформаційних технологій» щодо
стягнення заборгованості із ОСОБА_1,
колегія суддів враховує наступне.

Згідно п. 14 Правил отримання
ІТ-обладнання, інших товарів та послуг
у системі LeaseIT, у разі несвоєчасної
оплати клієнтом нарахованого платежу
клієнт сплачує на користь оператора
LeaseIT плату за прострочення платежу: в
розмірі 5 % від погашеної суми
простроченого платежу, якщо погашення
простроченого платежу здійснюється у
розрахунковому періоді, на який
припадає дата оплати за договором; в
розмірі 10 % від суми простроченого
платежу, якщо погашення здійснюється
після закінчення розрахункового
періоду, на який припадає дата оплати
за договором. Сплата плати за
прострочення платежу не звільняє
клієнта від обов'язку в повному обсязі
оплатити платежі, передбачені пакетом
LeaseIT.

Згідно п. 6.8 Правил кошти, що надійшли
від клієнта на рахунок оператора LeaseIT, в
першу чергу спрямовуються на погашення
заборгованості щодо сплати пені
(штрафів), погашення заборгованості
щодо сплати платежів; в другу чергу - на
оплату процентів (комісій) за надання
фінансування; у третю чергу - на оплату
частини вартості обладнання.

Колегією суддів досліджено особовий
рахунок ОСОБА_1, згідно якого останнім
сплачувалися щомісячні виплати в такій
послідовності: за перші дев'ять місяців
ОСОБА_1 сплачено по 300 грн. щомісячно, що
призвело до загальної переплати
щомісячних платежів в 247,90 грн. на 468,90
грн.

В подальшому, за десятий місяць дії
договору ОСОБА_1 пропустив щомісячний
платіж, однак його компенсовано
попередніми переплатами в загальному
розмірі 468,90 грн., після чого із даної
суми переплаченими залишалися 221 грн.

З одинадцятого по сімнадцятий включно
місяці дії договору ОСОБА_1 сплачував
щомісячно 250 грн., що призвело до
збільшення переплати платежів до 235,70
грн.

В період вісімнадцятого місяця дії
договору ОСОБА_1 знову пропустив
щомісячний платіж, за рахунок
попередніх переплат компенсація
недоплати зменшена до 12,20 грн.

Максимальна сума штрафних санкцій,
рахуючи повну суму щомісячного
платежу, в даному випадку складає 24,79
грн. і повністю покривається сумою
наступного платежу, здійсненого ОСОБА_1
в період дії дев'ятнадцятого місяця дії
договору лізингу - 600 грн.

В останні п'ять із двадцяти чотирьох
місяців здійснення щомісячних виплат
ОСОБА_1 сплачував 250 грн. щомісячно,
переплачуючи необхідну суму на 2,1 грн.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору,
вимог ЦК України та інших актів
цивільного законодавства (ст. 526 ЦК
України).

Із особового рахунку ОСОБА_1
вбачається, що підвищення розміру
платежу на підставі п. 6.12 Правил
відбулося з грудня 2008 року (а. с. 18).

Натомість доказів повідомлення
відповідача про таке збільшення
матеріали справи не містять і доказів
про це відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК
України представником позивача при
апеляційному розгляді справи не
надано.

За таких обставини колегія суддів
вважає, що збільшення позивачем
платежу здійснене з порушенням умов,
передбачених п. 6.12 Правил, а тому
збільшений розмір платежів не підлягає
врахуванню при стягненні
заборгованості з відповідача за
договором від 07 лютого 2008 року і, як
наслідок, не підлягають стягненню
нараховані штрафні санкції.

Таким чином, відповідач виконав свої
зобов'язання в повному обсязі та
належним чином, доводи апеляційної
скарги даних обставин не спростовують,
а тому підстав стягнення із нього сум
заборгованості в заявленому позивачем
розмірі колегія суддів не вбачає.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції ухвалене за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
зроблені із порушенням та неправильним
застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є підставами для його
скасування із ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позову з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Лізинг
інформаційних технологій»
задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 квітня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Відмовити Приватному акціонерному
товариству «Лізинг інформаційних
технологій» в задоволенні позову до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
договором.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.