Справа № 161/9016/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Олексюк А.В. Провадження №
22-ц/773/13/14 Категорія: 41 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Свистун О.В.,

суддів - Грушицького А.І., Федонюк
С.Ю.,

при секретарі - Перебойчуку Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу
Державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права на житло,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1
на рішення Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 07 жовтня 2013
року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 07 жовтня 2013 року
в задоволенні позову ОСОБА_1 до Другого
ВДВС Луцького МУЮ, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права на
житло відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову. Покликається на те,
що судом були порушені норми
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судові рішення, на які
покладається суд першої інстанції не
стосуються його права на проживання в
спірній квартирі. Вказує, що його право
на проживання в спірній квартирі не
оспорюється, а його статус слід
визначити як наймач житлового
приміщення.

В судове засідання позивач ОСОБА_1,
відповідачі не з'явилися, хоча належним
чином були повідомлені про час та місце
розгляду справи, про причини неявки суд
не повідомили.

Судом першої інстанції встановлено, що
договір купівлі-продажу щодо спірної
квартири визнано недійсним, а інших
доказів щодо набуття права власності
на квартиру АДРЕСА_1 позивач суду не
надав.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
18.11.2005 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_4 уклали з ОСОБА_1, ОСОБА_6 договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Крім
того, між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4
та ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_3, на підставі чого,
відповідачі отримали ордер на державну
квартиру АДРЕСА_4 та приватизували
згідно розпорядження відділу
приватизації житлового фонду
виконкому Луцької міської ради від
02.02.2006 року № 712-р.

Рішенням Луцького
міськрайонного суду від 04.09.2008 року, яке
набрало законної сили в цивільній
справі за позовом Прокурора м. Луцька,
який діє в інтересах територіальної
громади в особі Луцької міської ради до
ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору-купівлі продажу, виселення та
за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_9,
ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4,
Луцької міської ради про визнання
права власності на нерухоме майно,
договір купівлі-продажу від 18.11.2005 року
квартири АДРЕСА_3 визнано недійсним.

31.08.2010 року рішенням Луцького
міськрайонного суду визнано
недійсними: обмін жилих приміщень між
ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11
та ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5;рішення виконавчого комітету
Луцької міської ради від 29.09.2005 року
№321; ордер виписаний
«Госпрозрахунковим бюро обміну і
продажу квартир» на зайняття жилого
приміщення, яке складається з трьох
кімнат, в ізольованій квартирі АДРЕСА_4;
договір купівлі-продажу від 18.11.2005 року
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1,
ОСОБА_6, та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5; визнано частково недійсним
розпорядження відділу з приватизації
свідоцтво про право власності на житло
№ 712-р від 02.02.2006 року, а саме: виключено
п.19 в Додатку №1 до розпорядження
відділу з приватизації житлового фонду
виконавчого комітету Луцької міської
ради від 02.02.2006 року №712-р в п.1
розпорядження слово «п»ятдесят»
змінено словом «сорок дев»ять»;
визнано недійсним свідоцтво про право
власності на житло № 712-р від 02.02.2006
року, видане відділом по приватизації
Луцького міськвиконкому, яким
посвідчене право власності ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 на квартиру
АДРЕСА_4; виселено із квартири АДРЕСА_4
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 та
вселено в квартиру АДРЕСА_1. Дане
рішення суду набрало законної сили.

Згідно договору про визначення часток
та дарування часток квартири від 28.08.2006
року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 подарували свої
частки квартири АДРЕСА_4 а в м. Луцьку
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які стали
співвласниками квартири в рівних
частках. 08.05.2008 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_13 укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4.

На виконанні у Другому відділі
ДВС Луцького міського управління
юстиції перебуває рішення Луцького
міськрайонного суду від 06.06.2012 року про
виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5
та вселення в квартиру АДРЕСА_1.

Отже, судом першої інстанції
встановлено, що договір
купівлі-продажу, згідно якого позивач
ОСОБА_1 набув права власності на спірне
житло визнано недійсним, а тому він на
час звернення в суд із даним позовом не
є власником цієї квартири.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема з
правочинів.

Отже, договір купівлі-продажу
щодо спірної квартири визнано
недійсним, а інших доказів щодо набуття
права власності на квартиру АДРЕСА_1
позивач суду не надав.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Колегія суддів приходить до висновку,
що позивач ОСОБА_1 не надав суду
будь-яких доказів в підтвердження
своїх доводів. А тому суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про відмову у позові.

Таким чином, виходячи із визначених ст.
303 ЦПК України меж розгляду справи
апеляційним судом колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм процесуального та
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 60
ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 07 жовтня 2013 року
у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: