Справа № 242/1136/14-ц
Провадження № 6/242/74/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року

м.Селидове

Селидівський міський суд Донецької
області у складі:

головуючого судді Моцного О.С.,

за участю секретаря Відонової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Селидове подання
відділу державної виконавчої служби
Селидівського міського управління
юстиції про визначення частки майна
боржника у спільній сумісній власності
подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Відділ державної виконавчої служби
Селидівського міського управління
юстиції (далі - ВДВС) звернувся до суду з
поданням про визначення частки майна
боржника у спільній сумісній власності
подружжя. На обгрунування подання
зазначив, що на виконанні у ВДВС
перебуває виконавче провадження з
виконання виконавчого листа № 2/242/1204/13
від 27.11.2013року, виданого Селидівським
міським судом Донецької області, про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
боргу у розмірі 124000 грн. Під час
проведення виконавчих дій ВДВС було
з'ясовано, що боржник ОСОБА_1 з 16.07.1983
року перебуває у шлюбі з гр. ОСОБА_3. На
підставі договору купівлі-продажу
20.09.1999 року подружжям придбаний будинок
за адресою: м.Селидове, АДРЕСА_1, що є
їхньою спільною сумісною власністю.
Згідно довідці Селидівського БТІ від
03.02.2014року реєстрація будинку
проведена на ім'я ОСОБА_3 Стягувач
наполягає на зверненні стягнення на
майно боржника. Посилаючись на частину
6 статті 52 ЗУ «Про виконавче
провадження», просить суд визначити
частку боржника ОСОБА_1 у будинку за
адресою: м.Селидове, АДРЕСА_1 у розмірі
1/2.

Представник ВДВС у судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
слухання справи повідомлений належним
чином. Надав суду заяву, у якій просив
провести розгляд справи в його
відсутність, наполягав на задоволенні
подання.

Стягувач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_4 у судове засідання не з'явились,
про день, час та місце слухання справи
повідомлені належним чином. Від
представника стягувача надійшла заява
про розгляд справи у їх відсутність,
подання ВДВС підтримують, просять суд
його задовольнити.

Боржник ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
слухання справи повідомлений належним
чином.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове
засідання не з'явилась, про день, час та
місце слухання справи повідомлена
належним чином. Від неї надійшла заява,
у якій просила зупинити провадження у
справі у зв'язку із хворобою. Суд не
бере до уваги заяву ОСОБА_3, оскільки
подання з приводу якого ВДВС звернувся
до суду є процесуальним питанням,
пов'язаним з виконанням судового
рішення у цивільній справі, що
розглядається в порядку, визначеному
розділом VI ЦПК України.

У відповідності до частини 2 статті 379
ЦПК України суд у десятиденний строк
розглядає питання про визначення
частки боржника у спільному майні у
судовому засіданні з повідомленням
сторін та заінтересованих осіб. Неявка
сторін та інших осіб не є перешкодою
для вирішення питання про визначення
частки майна боржника у майні, яким він
володіє спільно з іншими особами.

Оскільки сторони та заінтересована
особа повідомлені про судовий розгляд
справи належним чином, суд вважає
можливим розглянути питання про
визначення частки майна боржника у
відсутність учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що заочним рішенням
Селидівського міського суду Донецької
області від 26 вересня 2013 року, яке
набрало чинності 18 листопада 2013 року,
були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2
і на його користь з ОСОБА_1 стягнуто
суму боргу в розмірі 124000,00 грн.

На виконання даного рішення за заявою
стягувача Селидівським міським судом
Донецької області був виданий
виконавчий лист № 2/242/1204/13 від
27.11.2013року. За цим виконавчим листом 04
грудня 2013 року ВДВС винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 41033270.

Листом від 11.04.2014року № 390/034-147 відділ
державної реєстрації актів цивільного
стану Селидівського міського
управління юстиції повідомив про
наявність актового запису про шлюб № 115
від 16 липня 1983 року на гр. ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, складений відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Селидівського міського управління
юстиції у Донецькій області.

20 вересня 1999 року між продавцем та
ОСОБА_3 укладений договір
купівлі-продажу будинку за адресою:
м.Селидове, АДРЕСА_1. За довідкою
Селидівського БТІ від 03.02.2014ро № 67
реєстрація цього будинку відбулась на
ім'я дружини боржника ОСОБА_3

Згідно пункту 12 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26.12.2003року
№ 14 «Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження»
(яка є чинною на день виникнення
правовідносин), частка боржника у
спільній власності з іншими особами
визначається за поданням державного
виконавця відповідно до положень
законодавства, що регулює право
власності. Такі подання мають
розглядатися з додержанням вимог
процесуального закону щодо
допустимості засобів доказування.

Оцінивши досліджені в судовому
засіданні докази з позиції
відповідності їх вимогам щодо
належності та допустимості,
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні правовідносини, суд
вважає, що подання ВДВС належить
задовольнити з таких підстав.

Зідно з частиною 3 статті 368 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК) майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Стаття 60 Сімейного кодексу України
(далі - СК України) визначає що майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Аналіз зазначених правових норм
свідчить, що набуття майна за час шлюбу
створює презумпцію виникнення права
спільної сумісної власності подружжя.
І придбання та проведення реєстрації
майна на ім'я одного з подружжя у
відповідності до частин 2, 3 статті 325 ЦК
не спростовує презумпції належності
цього майна до спільної сумісної
власності.

Цей висновок узгоджується з
роз'ясненнями, даними Пленумом
Верховного суду України у пункті 23
Постанови № 11 від 21.12.2007року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», згідно яким,
спільною сумісною власністю подружжя
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, незалежно від того,
на ім'я кого з подружжя вони були
придбані, якщо інше не встановлено
шлюбним договором чи законом.

Розглядаючи подання ВДВС суд неухильно
виконує вимоги цивільного
процесуального закону щодо
відповідності доказів вимогам про їх
належність та допустимість.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК визначено, що обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть бути
підтверджені іншими засобами
доказування.

Матеріали справи свідчать про
сукупність таких юридичних фактів як
набуття будинку АДРЕСА_1 Донецької
області за час шлюбу гр. ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу, що дозволяє суду
прийти висновку про створення режиму
спільності майна (спірного будинку)
подружжя.

Учасниками спільної власності не
надано жодного допустимого доказу на
спростування презумпції спільної
сумісної власності на спірний будинок.

Відповідно до частини 8 статті 8 ЦПК
України, якщо спірні відносини не
врегульовані законом, суд застосовує
закон, що регулює подібні за змістом
відносини (аналогія закону), а за
відсутності такого - суд виходить із
загальних засад законодавства
(аналогія права).

При вирішенні питання про розмір
частки боржника у будинку, що належить
подружжю на праві спільної сумісної
власності, суд застосовує положення ЦК
і СК, якими врегульовані правила щодо
розміру часток майна подружжя при
поділі спільного майна.

Зокрема, у відповідності до статті 70 СК
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. Ця норма кореспондується з
вимогами, встановленими у частині 2
статті 2 статті 372 ЦК.

Суд не вбачає правових підстав для
відступлення від рівності часток
співвласників у будинку АДРЕСА_1 в
м.Селидове.

Тому, з огляду на рівність часток
подружжя у спільному будинку, розмір
частки боржника ОСОБА_1 у ньому
становить 1/2.

Відповідно до частини 6 статті 52 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21.04.1999року № 606-ХІV (в редакції
Закону № 2677-VІ від 04.11.2010року) стягнення
на майно боржника звертається в
розмірі і обсязі, необхідних для
виконання за виконавчим документом, з
урахуванням стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Вирішуючи подання ВДВС суд також
наголошує, що вирішення цього
процесуального питання має істотне
значення для реалізації виконання
судового рішення, що є заключною
стадією юрисдикційної діяльності.
Разом із цим, виконання судового
рішення у цивільній справі є складовою
права на справедливий суд та однією з
процесуальних гарантій доступу до
суду, що передбачено статтею 6
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод 1950 року. Без
реалізації цієї стадії втрачається
сенс попередньої діяльності суду на
здійснення захисту прав стягувача.

У рішенні від 17.05.2005року по справі
«Чіжов проти України» (заява № 6962/02)
Європейський суд з прав людини
зазначив, що позитивним обов'язком
держави є організація системи
виконання рішень таким чином, щоб
переконатися, що неналежне зволікання
відсутнє та що система ефективна і
законодавчо, і практично, а нездатність
державних органів ужити необхідних
заходів для виконання рішення
позбавляє гарантії, встановленої
параграфом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 372, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 70 СК
України, ст. 52 ЗУ «Про виконавче
провадження», ст.ст. 208-210, 379 ЦПК України,
суд -

УХВАЛИВ:

Подання відділу державної виконавчої
служби Селидівського міського
управління юстиції про визначення
частки майна боржника у спільній
сумісній власності - задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_1, як одному із
подружжя, належить на праві власності ?
частка АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подана до апеляційного суду
Донецької області через місцевий суд
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя