Справа № 760/3375/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року

м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта» до ОСОБА_1 про
стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

17 лютого 2014 року ВАТ НАСК «Оранта»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1
про відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди в порядку регресу.

Свої вимоги мотивує тим, що 29 грудня 2011
року між ОСОБА_2 та ВАТ НАСК «Оранта»
укладений договір № УБ 889371
добровільного страхування
транспортних засобів, предметом якого
є страхування транспортного засобу
марки «Subaru Forester», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

30 вересня 2012 року сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого автомобіля. Відповідно
до постанови Дніпровського районного
суду м. Києва від 01 листопада 2012 року ця
пригода сталася внаслідок порушення
водієм ОСОБА_1 п. 13.1 Правил дорожнього
руху.

09 квітня 2013 року ВАТ НАСК «Оранта» на
підставі звіту про оцінку, страхового
акту та розрахунку страхового
відшкодування до нього здійснило
виплату страхового відшкодування в
розмірі - 59635 гривень 75 копійок.

Цивільно-правова відповідальність
власника наземного транспортного
засобу марки «Hyundai Tiburon» - відповідача в
справі на момент вчинення
дорожньо-транспортної пригоди була
застрахована в ПрАТ «Інкомстрах».

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 24 вересня 2013 року, яке набрало
законної сили, стягнуто з ПрАТ
«Інкомстрах» суму страхового
відшкодування в порядку регресу в
розмірі 37778 гривень 58 копійок.

Просить суд ухвалити рішення, яким
стягнути на підставі ст. 1194 ЦК України з
відповідача 21857 гривень 17 копійок
різниці між виплаченою сумою
страхового відшкодування та стягнутою
за рішенням господарського суду.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлений позов та
просив його задовольнити з наведених у
ньому підстав.

Відповідач та її представник проти
задоволення позову заперечували та
просили відмовити в його задоволенні.
Надали суду письмові заперечення (а.с.
48-51). Пояснили, що згідно звіту №
НОМЕР_1-11.10/1 від 11 жовтня 2012 року
матеріальний збиток, завданий
власникові автомобіля марки «Subaru Forester»
державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у
результаті його пошкодження складає
37778 гривень 58 копійок. Зазначеним
звітом також визначено, що вартість
відновлюваного ремонту цього
автомобіля з урахуванням коефіцієнту
фізичного зносу складових, що
підлягають заміні складає 37778 гривень 58
копійок. Разом з тим, позивачем було
виплачено страхове відшкодування
потерпілій особі - ОСОБА_2 в розмірі 59635
гривень 75 копійок. Розрахунок
страхового відшкодування був
здійснений на підставі вартості
відновлюваного ремонту без урахування
коефіцієнту фізичного зносу деталей що
замінюються в розмірі 61035 гривень 75
копійок (за вирахуванням франшизи 1400
гривень). У ст. 9 Закону України «Про
страхування» та ч. 1 ст. 988 ЦК України
зазначено, що страхове відшкодування
не може перевищувати розміру прямого
збитку, якого зазнав страхувальник.
Враховуючи те, що позивачем була
здійснена потерпілій особі страхова
виплата в розмірі 59635 гривень 75 копійок,
яка не є фактичним розміром шкоди, що
була завдана власнику пошкодженого,
тому розмір збитків є завідомо
завищеним та не доведеним, й відповідно
позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
надані докази, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 30 вересня 2012 року
в м. Києві на проспекті Возз'єднання
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля марки «Subaru Forester»
під керуванням водія ОСОБА_2 та
автомобіля марки «Hyundai Tiburon» під
керуванням водія ОСОБА_1

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 01 листопада 2012 року
ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні
зазначеної дорожньо-транспортної
пригоди (а.с. 12).

29 грудня 2011 року між ОСОБА_2 та ВАТ НАСК
«Оранта» укладено договір № УБ 889371
добровільного страхування
транспортних засобів, предметом якого
є страхування транспортного засобу
марки «Subaru Forester» державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 15-20).

Зі звіту № НОМЕР_1-11.10/1 про оцінку
автомобіля «Subaru Forester», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, від 11
жовтня 2012 року вбачається, що
матеріальний збиток, завданий власнику
цього автомобіля в результаті його
пошкодження складає 37778 гривень 58
копійок (а.с. 24-27).

01 жовтня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
ВАТ НАСК «ОРАНТА» з заявою про страхову
виплату (а.с. 14). ВАТ НАСК «ОРАНТА» 09
квітня 2013 року здійснено виплату
страхового відшкодування в розмірі 59635
гривень 75 копійок, що підтверджується
платіжним дорученням № 18956 від 09 квітня
2013 року та відомістю № 68 від 09 квітня 2013
року (а.с. 101).

Розмір страхового відшкодування був
визначений з врахуванням звіту №
НОМЕР_1-11.10/1 від 11 жовтня 2012 року на
підставі страхового акта № СТО-12-16124/1
від 01 листопада 2012 року та розрахунку
страхового відшкодування до нього, з
якого вбачається, що страхове
відшкодування здійснене без
врахування зносу деталей, що
замінюються (а.с. 13).

Встановлено та не оспорювалось
учасниками судового розгляду, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1 на момент вчинення
дорожньо-транспортної пригоди була
застрахована у ПрАТ «Інкомстрах» (а.с.
11).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 24 вересня 2013 року в справі за
позовом ВАТ НАСК «ОРАНТА» до ПрАТ
«Інкомстрах» про відшкодування шкоди в
порядку регресу в сумі 50000 гривень,
позов задоволено частково. Стягнуто з
ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах»
на користь ВАТ НАСК «ОРАНТА» 37778
гривень 58 копійок - відшкодування шкоди
в порядку регресу та 1299 гривень 96
копійок судового збору. В іншій частині
у задоволенні позовних вимог
відмовлено (а.с. 75-78).

Звертаючись в суд з позовом ВАТ НАСК
«ОРАНТА» посилалося на те, що ОСОБА_1 на
підставі ст. 1194 Цивільного кодексу
України, повинна виплатити в порядку
регресу 21857 гривень 17 копійок - різницю
між сплаченою сумою страхового
відшкодування та сумою сплаченою в
порядку регресу ПрАТ «Інкомстрах».

Суд вважає, що такі доводи позивача не
ґрунтуються на законі.

На підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27
Закону України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Судом встановлено, що ВАТ НАСК «ОРАНТА»
сплатила страхове відшкодування
власнику автомобіля марки «Subaru Forester» у
розмірі 59635 гривень 75 копійок, на
підставі договору страхування без
урахування коефіцієнта фізичного
зносу.

Вартість відновлювального ремонту
пошкодженого автомобіля марки «Subaru
Forester» з урахуванням коефіцієнту
фізичного зносу автомобіля становить
37778 гривень 58 копійок (а.с. 27).

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про
страхування» страхове відшкодування -
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку якого зазнав
страхувальник.

Частиною 1 статті 988 ЦК України
передбачено, що страхова виплата за
договором майнового страхування і
страхування відповідальності
(страхове відшкодування) не може
перевищувати розміру реальних збитків.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» та 14 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01 березня 2013
року № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» роз'яснено, що зношеність
пошкодженого майна враховується у
випадках стягнення на користь
потерпілого його вартості (при
відшкодуванні збитків).

Пунктом 11 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» визначено, що з
винної особи за регресною вимогою
стягується розмір визначеного
відшкодування за зобов'язанням з
відшкодування шкоди, а якщо законом
встановлено межі відшкодування або
межі відповідальності винної особи, то
витрати з такої особи стягуються у цих
межах.

Суд вважає, що відшкодуванню підлягає
саме пряма шкода, в якій враховується
вартість пошкоджених деталей
транспортного засобу з урахуванням
фізичного зношення транспортного
засобу.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що розмір страхового
відшкодування, який мала виплатити
винна особа визначається виходячи з
вартості відновлювального ремонту
транспортного засобу, встановленого
звітом та становить 37778 гривень 58
копійок.

Разом з тим, у відповідності до п. 22.1 ст.
22 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 визначено, що особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1 на момент вчинення
дорожньо-транспортної пригоди була
застрахована у ПрАТ «Інкомстрах», цих
договором передбачено ліміт
відповідальності страхової компанії -
50000 гривень, франшиза складає 0 гривень.
(а.с. 11).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 24 вересня 2013 року
встановлено, що з ПрАТ «Інкомстрах»
підлягає стягненню сума страхового
відшкодування в порядку регресу в
розмірі 37 778 гривень 58 копійок, тобто з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Законом визначено, що в порядку регресу
підлягають відшкодуванню лише прямі
збитки яких зазнав страхувальник, й
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу
відшкодовуються лише з урахуванням
зносу.

У такому випадку, сплачена ВАТ НАСК
«ОРАНТА» у відповідності до умов
договору добровільного страхування
сума без урахування коефіцієнта
фізичного зносу не підлягає стягненню
з відповідача.

З огляду на наведене, в задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись статтями 988, 993, 1191, 1194 ЦК
України, статтями 22, 29 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», статтями 9, 27 Закону України
«Про страхування», Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», Постановою
Пленуму Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01 березня 2013
року № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169,
212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта» до ОСОБА_1 про
стягнення коштів.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: