У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П..

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 6 грудня 2013
року, ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 20 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, просило стягнути
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 23 241 грн 41 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 7
квітня 2006 року між банком та ОСОБА_3
було укладено договір кредиту, за
умовами якого кредитор надав
позичальнику грошові кошти у розмірі 1
000 грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 30 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом і з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії кредитної
картки.

Згідно із п. 9.12 умов і правил надання
банківських послуг, які разом із
Правилами користування платіжною
карткою та заявою ОСОБА_3 складають між
банком і відповідачем договір,
останній діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий самий
термін.

Внаслідок невиконання зобов'язання за
кредитним договором заборгованість за
кредитним договором станом на 31 серпня
2013 року становить 23 241 грн 41 коп., з яких:
6 862 грн 37 коп. - заборгованість за
кредитом, 14 796 грн 12 коп. - за процентами,
500 грн - штраф (фіксована частина), 1 082
грн 92 коп. - штраф (процентна частина).

Рішенням Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 6
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 20 січня 2014
року, позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 23 241 грн 41 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4 просить скасувати судові
рішення у справі, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення
судів першої та апеляційної інстанції
не відповідають.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що позичальник не виконує
кредитні зобов'язання, у зв'язку з чим
виникла заборгованість за кредитним
договором.

Суди також дійшли висновку, що позивач
не пропустив строк позовної давності,
оскільки пунктом 5.12 Правил
користування платіжною карткою
позовну давність за вимогами про
стягнення кредиту, процентів за
користування кредитом, винагороди,
неустойки за цим договором встановлено
сторонами тривалістю п'ять років,
перший прострочений місячний платіж
виник у позичальника у березні 2009 року,
а з позовом банк звернувся у жовтні 2013
року.

Із висновками судів погодитись не
можна з огляду на таке.

Судами встановлено, що 7 квітня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено договір кредиту, за умовами
якого кредитор надав позичальнику
грошові кошти у розмірі 1 000 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 30 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом і з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії кредитної
картки.

Згідно із п. 9.12 умов і правил надання
банківських послуг, які разом із
Правилами користування платіжною
карткою та заявою ОСОБА_3 складають між
банком і відповідачем договір,
останній діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий самий
термін.

Внаслідок невиконання зобов'язання за
кредитним договором заборгованість за
кредитним договором станом на 31 серпня
2013 року становить 23 241 грн 41 коп., з яких:
6 862 грн 37 коп. - заборгованість за
кредитом, 14 796 грн 12 коп. - за процентами,
500 грн - штраф (фіксована частина), 1 082
грн 92 коп. - штраф (процентна частина).

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонгується на такий
самий термін.

Крім того, відповідно до пункту 6.4 умов
і правил надання банківських послуг у
разі незгоди зі змінами правил чи
тарифів клієнт зобов'язаний
пред'явити банку письмову заяву про
розірвання цього договору та погасити
заборгованість, яка утворилась перед
банком, у тому числі й заборгованість,
яка утворилась упродовж 30 днів з
моменту повернення карт, виданих
держателю і його довіреним особам.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Поза увагою судів залишилося те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Судами не з'ясовано строк дії картки та
коли закінчилась її дія, коли було
здійснено останній платіж, чи сплив
строк позовної давності відповідно до
ст. 256 ЦК України, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК
України, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з
урахуванням цих обставин і факту
пред'явлення позову 11 жовтня 2013 року.

Висновок суду першої інстанції, з яким
погодився апеляційний суд, про те, що
позовна давність не сплинула, оскільки
строк договору не закінчився, а строк
дії картки відповідає строку дії
договору, є передчасним, оскільки судом
обставини справи не встановлено.

Відповідний висновок викладено у
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14,
який, відповідно до ст. 360-7ЦПК
України, є обов'язковим для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України
апеляційний суд зобов'язаний надати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги. Недотримання вказаних вимог є
порушенням ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
щодо справедливого судового розгляду у
частині мотивування судового рішення
судом, який має право на дослідження
нових доказів і переоцінку доказів.

Залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, апеляційний суд у
порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України
належним чином доводи апеляційної
скарги не перевірив, не спростував їх,
не дав належної оцінки умовам
кредитного договору.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 6 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 20 січня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С.
Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко