АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/114/14
Головуючий у 1-й інстанції -
Доповідач - Міхеєва В.Ю.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів Красвітної
Т.П., Макарова М.О.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 11 вересня 2013 року
по справі

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа - приватне
підприємство «Укрсмарттранс» про
визнання недійсним договору та
витребування майна з чужого
незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся
із зазначеним позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа - ПП
«Укрсмарттранс» та просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
вантажного автомобілю з розстрочкою
платежу від 20 вересня 2010 року,
укладеного ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 ; вилучити у ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
повернути позивачу зазначений
автомобіль, стягнути з відповідачів на
користь позивача судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 11 вересня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 були
задоволені частково. Визнано договір
купівлі-продажу вантажного автомобілю
з розстрочкою платежу від 20 вересня 2010
року, укладений між ОСОБА_2 від імені
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, недійсним. Стягнуто
солідарно з відповідачів судові
витрати у справі в розмірі 481,1 грн. В
решті позовних вимог відмовлено.

Убачаючи в діях відповідача
ОСОБА_2 ознаки протиправної поведінки
по відношенню до ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП
Банк», яка полягала у незаконному
відчуженні транспортного засобу на
користь третьої особи без наявних на те
повноважень, з урахуванням перебування
спірного майна в заставі банку, судом
першої інстанції одночасно з рішенням,
винесено окрему ухвалу, якою
проінформовано прокурора м.
Дніпропетровська про виявлені факти
порушення закону при розгляді
цивільної справи для вжиття заходів
прокурорського реагування (а.с.144,145).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду в частині відмови
у задоволенні його позовних вимог щодо
вилучення у відповідачів належного
йому автомобіля та стягнення солідарно
судових витрат скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

В частині визнання недійсним
договору купівлі-продажу вантажного
автомобілю з розстрочкою платежу від 20
вересня 2010 року, укладеного ОСОБА_2 від
імені ОСОБА_1 та ОСОБА_3, рішення суду не
оскаржувалося, а тому не було предметом
апеляційного перегляду.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині вилучення у ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та повернення позивачу
автомобіля, суд першої інстанції
виходив з недоведеності позивачем
факту, що на момент розгляду справи
судом транспортний засіб ТАТА LPT 613/38,
реєстраційний номер НОМЕР_1, власником
якого він є, перебуває саме у
відповідачів.

З таким висновком колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Заявляючи позовні вимоги в частині
вилучення спірного автомобіля у
відповідачів, позивач посилався на ті
обставини, що йому достеменно не
відомо, хто саме з відповідачів володіє
належним йому автомобілем.

Відповідно до ст. 387 ЦК України,
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

У розумінні ст. 387 ЦК України
позивач повинен довести, а суд
встановити факти, які не тільки
доводять право власності позивача на
майно, а і його право на витребування
цього майна; вибуття майна з володіння
позивача і знаходження його у
відповідача; незаконність володіння
відповідачем майном позивача;
відсутність між позивачем і
відповідачем зобовязально-правових
відносин щодо спірного майна.

Таким чином, одними з обов'язкових
умов для застосування вимог ст. 387 ЦК
України, є встановлення судом обставин
знаходження майна, що підлягає
витребуванню, у відповідача та
незаконності володіння відповідачем
цим майном.

Доказів знаходження автомобіля у
відповідачів та володіння ним,
позивачем суду не надано.

Посилання апеляційної скарги, що
судом не взяті до уваги як докази
наявності спірного автомобіля у
відповідачів - договір купівлі-продажу
вантажного автомобіля з розстрочкою
платежу від 20 вересня 2010 року,
підписаного ОСОБА_2 та ОСОБА_3; договір
поруки від 20 вересня 2010 року,
укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ПП
«Укрсмарттранс» колегія суддів
відхиляє, так як вони не спростовують
висновків суду, та не доводять, що на
час розгляду справи судом автомобіль
знаходиться саме у цих відповідачів.

У судовому засіданні суду
апеляційної інстанції відповідач
ОСОБА_2 категорично заперечував факт
знаходження у нього автомобіля.
Будь-яких доказів на підтвердження
фактичного знаходження автомобіля у
відповідачів, суду не надано.

Доводи апелянта, що судом першої
інстанції безпідставно не були
з'ясовані обставини щодо вжиття
позивачем як власником транспортного
засобу заходів щодо його розшуку
шляхом звернення до органів
Державтоінспекції, а також звернення
до органів внутрішніх справ із заявою
про порушення відносно відповідачів
кримінальної справи, не спростовують
висновків суду, оскільки за
результатами розгляду зазначених
звернень на час ухвалення судом
рішення, будь-які докази знаходження
автомобіля у відповідачів, відсутні.

Рішення суду у зазначеній частині
винесено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його зміни чи скасування
немає.

У той же час, доводи апеляційної
скарги в частині неправильного
розподілу судових витрат підлягають
частковому задоволенню, а рішення суду
- скасуванню з ухваленням нового
рішення, оскільки судом неправильно
застосовано процесуальний закон.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи, до яких, відповідно до ч.3 даної
статті, належать: витрати на правову
допомогу; витрати сторін та ії
представників, що пов'язані з явкою до
суду; витрати, пов'язані із залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи; витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача.

Стягуючи солідарно з відповідачів на
користь позивача судові витрати в
розмірі 481,1 грн., судом першої інстанції
не враховано, що процесуальним законом
солідарне стягнення судових витрат не
передбачено, крім того, обґрунтувань
стягнення зазначеної суми судом не
наведено.

Як убачається з квитанцій, що
містяться у матеріалах справи,
позивачем сплачено судовий збір за
подання позову у сумі 1108 грн. (а.с.3),
оплачено послуги пошти за направлення
рекомендованих листів про виклик
відповідачів у судове засідання на
загальну суму 66,4 грн. (а.с.75-77, 101, 112, 126),
оплачено 300 грн. за дві публікації в
пресі оголошень про виклик відповідача
(а.с.128,129), а всього - 1474,4 грн. (1108 грн.+ 66,4
грн. + 300 грн.).

Крім того, за подачу апеляційної
скарги позивач сплатив 554 грн (а.с.150).

Всього позивачем сплачено 2028,4
грн. (1474,4 грн. + 554 грн.).

Враховуючи часткове задоволення
позовних вимог та апеляційної скарги,
стягненню з відповідачів підлягає 1291,2
грн., по 645,6 грн. з кожного (1474,4 грн. : 2) : 2 +
(554 грн.:2) : 2 = 645,6 грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 11 вересня 2013
року в частині солідарного стягнення
судових витрат скасувати та у
скасованій частині ухвалити нове
рішення.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі по 645,6 грн. (шістсот сорок п'ять
грн. 60 коп.) з кожного.

В іншій частині рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
11 вересня 2013 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді