Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" вересня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарях -
Філімоновій Ю.О., Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києва,
цивільну справу за позовною заявою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», звернулося до Дніпровського
районного суду м. Києва з позовом, в
якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» суму заборгованості за
кредитним договором № ML-009/920/2006 у
розмірі 85 741,27 доларів США, що
еквівалентно 685 329,97 гривень за
офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості
та 2 377 783,14 гривень; стягнути ОСОБА_2 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» витрати на оплату судового
збору в розмірі 3441,00 гривня.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 27 грудня 2006 року між
ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого в свою чергу є
АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в
свою чергу є ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» був укладений кредитний
договір № ML-009/920/2006. За умовами
кредитного договору банк надав
позичальнику кредит в розмірі 62 000,00
доларів США зі сплатою фіксованої
процентної ставки у розмірі 13,99 %
річних. 20 лютого 2009 року між ОСОБА_2 та
ЗАТ «ОТП Банк» був укладений
додатковий договір № 1 до кредитного
договору. 27 серпня 2009 року між ОСОБА_2 та
АТ «ОТП Банк» був укладений додатковий
договір № 2 до кредитного договору. 15
грудня 2009 року між ОСОБА_2 та АТ «ОТП
Банк» був укладений додатковий договір
№ 3 до кредитного договору. Кредитні
кошти надавались банком на підставі
кредитної заявки позичальника від 27
грудня 2006 року шляхом перерахування
кредитних коштів в повній сумі з
кредитного рахунку на поточний рахунок
позичальника, відкритий у банку. В свою
чергу, позичальник зобов'язався
прийняти, належним чином використати
та повернути банку зазначені кредитні
кошти у строки, передбачені кредитним
договором (зокрема, в п. 2 частини № 1
кредитного договору), а також сплатити
відповідну плату за користування
кредитними коштами і виконати всі інші
зобов'язання, визначені кредитним
договором. Станом на 14 жовтня 2013 року у
позичальника за кредитним договором №
ML-009/920/2006 існує заборгованість перед
позивачем в сумі 85 741,27 доларів США, що
еквівалентно 685 329,97 гривень за
офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості
та 2 377 783,14 гривень, що складається з:
залишку заборгованості за кредитом у
сумі 55 673,43 доларів США, що
еквівалентно 444 997,72 гривень за
офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості;
суми несплачених відсотків за
користування кредитом - 30 067,84 доларів
США, що еквівалентно 240 332,25 гривень за
офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості;
пені за прострочення виконання
зобов'язань за період з 14 жовтня 2012 року
по 14 жовтня 2013 року в розмірі 2 377 783,14
гривень.

23 червня 2014 року представником
позивача Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» - Бондар О.В. до Дніпровського
районного суду м. Києва було подано
заяву про збільшення розміру позовних
вимог, яка ухвалою Дніпровського
районного суду м. Києва від 28 серпня 2014
року, без видалення до нарадчої кімнати
із занесенням до журналу судового
засідання, була прийнята судом як заява
про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до заявлених позовних
вимог, позивач просить суд: стягнути з
ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» суму заборгованості за
кредитним договором № ML-009/920/2006 у
розмірі 61 719,85 доларів США, що
еквівалентно 725 090,60 гривень за
офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості
та 2 646 580,66 гривень; стягнути з ОСОБА_2
на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
витрати на оплату судового збору в
розмірі 3654,00 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
станом на 17 червня 214 року у
позичальника за кредитним договором №
ML-009/920/2006 існує заборгованість перед
позивачем в сумі 61 719,85 доларів США, що
еквівалентно 725 090,60 гривень за
офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості
та 2 646 580,66 гривень, що складається з:
залишку заборгованості за кредитом у
сумі 55 673,43 доларів США, що
еквівалентно 654 056,69 гривень за
офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості;
суми несплачених відсотків за
користування кредитом - 6046,42 доларів
США, що еквівалентно 71 033,91 гривень за
офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості;
пені за прострочення виконання
зобов'язань за період з 17 червня 2013 року
по 17 червня 2014 року в розмірі 2 646 580,66
гривень.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, з підстав викладених у
позовній заяві, заяві про збільшення
позовних вимог, просила позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, з підстав
викладених у запереченнях, долучених
до матеріалів справи (а.с. 93-95), просив
відмовити у задоволенні позову. В
подальшому, в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
судового розгляду повідомлявся
належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані у справі докази в їх
сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 27
грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ ML-009/920/2006 (а.с. 8-11).

Відповідно до Частини №1 кредитного
договору № ML-009/920/2006, цей договір
складається з двох частин, які
нероздільно пов`язані між собою
Договір вважається укладеним за умови
підписання сторонами обох частин цього
Договору.

Відповідно до п. 2 Частини №1 кредитного
договору, Банк надав Позичальнику,
кредит, а позичальник прийняв його на
наступних умовах: розмір кредиту - 62
000,00 доларів США, цільове використання
кредиту - споживчі цілі, річна база
нарахувань процентів - 360 календарних
днів у році, дата остаточного
повернення кредиту - 27 грудня 2016 року.

Відповідно до п. 3 Частини №1 кредитного
договору, сторони домовились, що для
розрахунку процентів за користування
кредитом буде використовуватись
плаваюча процентна ставка, а саме
фіксований відсоток та FIDR, де фіксована
ставка становить 13,99 %, а FIDR - це
процентна ставка по строкових
депозитах фізичних осіб у валюті,
тотожній валюті кредиту, що розміщені в
банку на строк в 366 днів, з виплатою
процентів після закінчення строку дії
депозитного договору. З метою
застосування FIDR при виконанні
сторонами умов цього договору, ставка
FIDR буде визначатись самостійно банком,
інформація щодо якої розміщується в
приміщенні банку (як в Головній конторі
так і в
філіях/відділеннях/представництвах
банку) на інформативних стендах.

Відповідно до п.п. 1.5.1. Частини № 2
кредитного договору, повернення
відповідної частини Кредиту та сплата
процентів здійснюється позичальником
щомісяця у розмірі платежу та не
пізніше дати платежу, шляхом внесення
готівки в касу банку або безготівковим
перерахуванням на поточний рахунок,
якщо інше не передбачене цим договором.

20 лютого 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_2 було укладено додатковий
договір № 1 до кредитного договору №
ML-009/920/2006 від 27 грудня 2006 року,
відповідно до якого сторони домовились
внести зміни та доповнення до
кредитного договору наступного змісту:
проценти нараховуються у день сплати
процентів, що визначається у Графіку
Платежів (Додаток № 1), на фактичну суму
непогашених кредитних коштів і за
фактичний час користування такими
коштами, включаючи день видачі та
виключаючи день повернення, та
сплачуються позичальником відповідно
до умов п. 2.1.2.1. цього додаткового
договору та інших положень кредитного
договору. Повернення відповідної
частини кредиту та сплата процентів
буде здійснюватися шляхом сплати
позичальником ануїтетних платежів у
розмірі, строки та з періодичністю, що
визначені у Графіку платежів, який є
невід'ємною частиною цього додаткового
договору (Додаток №1) та шляхом
внесення готівки в касу банку або
безготівковим перерахуванням на
поточний рахунок (а.с.12).

В подальшому, 27 серпня 2009 року між ПАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено
додатковий договір № 2 до кредитного
договору № ML-009/920/2006 від 27 грудня 2006
року, відповідно до якого сторони
домовились внести зміни та доповнення
до кредитного договору наступного
змісту: на період з 27 серпня 2009 року до 27
грудня 2009 року (включно) для розрахунку
процентів за користування кредитом
буде використовуватись фіксована
процента ставка в наступному розмірі:
фіксована процента ставка 6,50 %
відсотків річних. На період з 28 грудня
2009 року до повного виконання боргових
зобов'язань за кредитним договором для
розрахунку процентів за користування
кредитом буде використовуватись
фіксована процента ставка в наступному
розмірі 14,95 % відсотків річних (а.с. 16-17).

Додатковим договором № 3 до кредитного
договору № ML-009/920/2006 від 27 грудня 2006
року, від 15 грудня 2009 року, сторони
домовились внести наступні доповнення
до кредитного договору: у випадку
порушення позичальником будь-яких
своїх зобов'язань встановлених п.п. 1
цього додаткового договору, фіксована
процента ставка чи фіксований відсоток
(в залежності від виду процентної
ставки, що застосовується за кредитним
договором (плаваюча чи фіксована
процентна ставка)) підвищується на 4%
річних, в порядку передбаченому цим
додатковим договором (а.с.24-25).

Як вбачається з витягу зі Статуту ПАТ
«ОТП Банк», ПАТ «ОТП Банк» є
правонаступником усіх прав та
обов'язків Закритого акціонерного
товариства «ОТП Банк» (а.с.31).

10 грудня 2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» та Публічним
акціонерним товариством «ОТП Банк»
було укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфелю.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 договору
купівлі-продажу кредитного портфелю, в
порядку та на умовах, визначених цим
Договором, продавець (ПАТ «ОТП Банк»)
продає (переуступає) Покупцю (ТОВ «ОТП
Факторинг Україна») права на кредитний
портфель, який включає в себе Кредитні
договори (перелік яких міститься у
Додатку 1 до цього Договору), а Покупець
приймає такий Кредитний портфель та
зобов`язується сплатити на користь
Продавця Винагороду.

Згідно витягу з Додатку 1 до Договору
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 10 грудня 2010 року, до ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» перейшло право
вимоги за кредитним договором №
ML-009/920/2006 від 27 грудня 2006 року, укладеним
з ОСОБА_2 (а.с. 41).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 Цивільного
кодексу України, кредитор у
зобов`язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок переданням ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
514 ЦК України).

Кредитний портфель - це право вимоги до
Боржників (їх Поручителів) щодо сплати
загальної суми заборгованості
Боржників перед Продавцем за
Кредитними договорами, яка включає
суму основного боргу, проценти,
нараховані на суму такого боргу, усі та
будь-які штрафні санкції (у разі їх
наявності) на Дату набрання чинності, а
також права, зазначені у статті 3.3.
цього Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 Цивільного
кодексу України, за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу
України встановлено, що предметом
договору факторингу може бути право
грошової вимоги, строк платежу за якою
настав (наявна вимога), а також право
вимоги, яке виникне в майбутньому
(майбутня вимога).

Сторонами у договорі факторингу є
фактор і клієнт (ч.1 ст. 1079 ЦК України).

Статтею 1080 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір факторингу є
дійсним незалежно від наявності
домовленості між клієнтом та боржником
про заборону відступлення права
грошової вимоги або його обмеження. У
цьому разі клієнт не звільняється від
зобов'язань або відповідальності перед
боржником у зв'язку із порушенням
клієнтом умови про заборону або
обмеження відступлення права грошової
вимоги.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Заперечуючи проти заявлених позовних
вимог, представником відповідача до
Дніпровського районного суду м. Києва
було подано клопотання про
застосування строку позовної давності
(а.с. 91-92), в якому останній просив суд:
до позовних вимог по відсотках
нарахованих до листопада 2010 року в сумі
6 096,77 доларів США застосувати строк
позовної давності та в цій частині
відмовити в позові. На цю нараховану
суму також спливла позовна давність до
пені, оскільки на суму заборгованості
по якій сплив строк позовної давності
пеня також не стягується.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Частиною першою статті 261 Цивільного
кодексу України встановлено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалась або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.1 ст. 260 Цивільного
кодексу України, позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу
України перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч.5 ст. 261 Цивільного
кодексу України за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання
перебіг позовної давності починається
зі спливом строку виконання.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов кредитного договору
№ ML-009/920/2006, сторонами погоджено дату
остаточного повернення кредиту, як 27
грудня 2016 року.

Судом встановлено, що на момент
переходу прав первісного кредитора
(ПАТ «ОТП Банк») до нового кредитора
(ТОВ «ОТП Факторинг України») - 10 грудня
2010 року, новий кредитор отримав право
вимоги до боржника, ОСОБА_2. Новий
кредитор, (ТОВ «ОТП Факторинг України»)
отримавши 10 грудня 2010 року право
вимоги до відповідача за кредитним
договором № ML-009/920/2006 від 27 грудня 2006
року, відповідно не отримавши
виконання зобов'язань за договором, має
право протягом трьох років, у
відповідності до вимог ст. 257 ЦК України
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права. Позивач, ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» звернулося до
суду з вимогам про стягнення з
відповідача ОСОБА_2 заборгованості за
кредитним договором № ML-009/920/2006 від 27
грудня 2006 року, 04 листопада 2013 року, що
підтверджується відбитком штемпеля
суду вхідної кореспонденції.

Також, як вбачається з розрахунку
заборгованості відповідача за
кредитним договором, ОСОБА_2 було
здійснено останню сплату кредитних
коштів по тілу кредиту - 27 вересня 2010
року, по відсотках - 04 лютого 2011 року, у
зв'язку з чим строк позовної давності
по стягненню кредитної заборгованості
не сплив.

Крім того, згідно п.п. 2.1.3. п. 2
додаткового договору № 1, банк має
право вимагати дострокового виконання
боргових зобов'язань в цілому або у
визначеній банком частині у випадку
невиконання позичальником та/або
третіми особами своїх боргових
зобов'язань та/чи інших умов кредитного
договору, документів забезпечення
та/чи будь-яких інших умов правочинів,
як таких, що існують на момент
укладання цього додаткового договору,
так і таких, що можуть бути укладені між
банком та позичальником чи між банком
та третіми особами в майбутньому. При
цьому, зобов'язання позичальника щодо
повного дострокового виконання
боргових зобов'язань настає з дати
відправлення банком на адресу
позичальника, що зазначена в цьому
додатковому договорі, відповідної
вимоги та повинно бути проведено
позичальником протягом 30 календарних
днів з дати одержання позичальником
відповідної вимоги.

30 червня 2011 року позивачем на адресу
відповідача було направлено досудову
вимогу про погашення заборгованості за
кредитним договором № ML-009/920/2006 від 27
грудня 2006 року (вимогу про усунення
порушення), яка залишилася поза увагою
відповідача та заборгованість
погашена не була.

Виходячи з викладеного, твердження
сторони відповідача про сплив строку
позовної давності, суд вважає
необґрунтованими та такими, що не
знайшли своє підтвердження в судовому
засіданні, а отже не може бути
застосовано судом.

За правилом статті 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності з положенням частини 1
статті 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Положенням статті 611 ЦК України,
визначено правові наслідки порушення
зобов'язання. Так, у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема:

1. припинення зобов'язання
внаслідок односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2. зміна умов зобов'язання;

3. сплата неустойки;

4. відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
зобов'язання за кредитним договором з
боку відповідача виконані не були.
Згідно розрахунку, наданого позивачем,
розмір заборгованості відповідача за
кредитним договором № ML-009/920/2006 від 27
грудня 2006 року станом на 17 червня 2014
року складає 61 719,85 доларів США, що
еквівалентно 725 090,60 гривень за
офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості
та 2 646 580,66 гривень, що складається з:
залишку заборгованості за кредитом у
сумі 55 673,43 доларів США, що
еквівалентно 654 056,69 гривень за
офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості;
суми несплачених відсотків за
користування кредитом - 6046,42 доларів
США, що еквівалентно 71 033,91 гривень за
офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості;
пені за прострочення виконання
зобов'язань за період з 17 червня 2013 року
по 17 червня 2014 року в розмірі 2 646 580,66
гривень.

Аналізуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про те, що з боку
відповідача дійсно були порушені умови
кредитного договору, у зв'язку з чим
заборгованість за кредитним договором
№ ML-009/920/2006 від 27 грудня 2006 року, що має
бути стягнута з відповідача на користь
позивача становить залишок
заборгованості за кредитом у сумі 55
673,43 доларів США, що еквівалентно 654 056,69
гривень за офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості;
суми несплачених відсотків за
користування кредитом - 6046,42 доларів
США, що еквівалентно 71 033,91 гривень за
офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов`язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, при триманням,
завдатком.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочки виконання.

Відповідно до п. 4.1.1. п. 4.1. Частини № 2
кредитного договору, за порушення
прийнятих на себе зобов'язань стосовно
повернення кредитних коштів, сплати
процентів за користування кредитними
коштами у визначені цим договором
строки, позичальник зобов'язаний
сплатити банку пеню в розмірі 1% від
суми несвоєчасно виконаних боргових
зобов'язань за кожний день прострочки.
Зазначена пеня сплачується додатково
до прострочених сум.

Право на неустойку виникає незалежно
він наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. (ч.1 ст. 550
Цивільного кодексу України)

Право на неустойку виникає незалежно
він наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. (ч.1 ст. 550
Цивільного кодексу України).

Позивачем, ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
нараховано відповідачу ОСОБА_2 до
сплати пеня за прострочення виконання
зобов'язань за період з 17 червня 2013 року
по 17 червня 2014 року в розмірі 2 646 580,66
гривень.

За вимог ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства. Розмір неустойки,
встановлений законом, може бути
збільшений у договорі.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Як роз'яснено в п. 27 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5, істотними
обставинами в розумінні частини
третьої статті 551 ЦК можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

В той же час, враховуючи, що нарахована
позивачем пеня за неналежне виконання
умов договору, значно перевищує суму
заборгованості за кредитним договором,
суд вважає за наявним застосування
вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, та зменшити
розмір пені до 100 000 гривень.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню сума
заборгованості за кредитним договором
№ ML-009/920/2006 від 27 грудня 2006 року у
розмірі 825 090,60 гривень, що включає в
себе суму заборгованості у розмірі 725
090,60 гривень та суму пені за невиконання
умов договору в сумі 100 000 гривень.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених
статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Таким чином, проаналізувавши та
оцінивши зібрані у справі докази, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна», а саме: вважає за
можливе стягнути з ОСОБА_2 суму
заборгованості за кредитним договором
№МL-009/920/2006 від 27 грудня 2006 року в сумі 55
673 долари США 43 центи, що за курсом НБУ
станом на 17 червня 2014 року становить 654
056 гривень 69 копійок, відсотків за
користування кредитними коштами в сумі
6 046 доларів США 42 центи, що за курсом
НБУ станом на 17 червня 2014 року
становить 71 033 гривні 91 копійка, пеню за
прострочення виконання зобов`язань в
сумі 100 000 гривень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.88
Цивільного процесуального кодексу
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. З урахуванням
вищевикладеного, з відповідача на
користь позивача підлягає до стягнення
судовий збір у розмірі 3654 гривні 00
копійок.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
253, 256, 257, 260, 261, 512, 514, 516, 526, 530, 546, 549, 550, 551,
610 - 612, 629, 1054, 1077-1080 Цивільного
кодексу України, Постановою Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5, ст.ст. 3, 4, 10,
11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» заборгованість за кредитним
договором №МL-009/920/2006 від 27 грудня 2006
року в сумі 55 673 долари США 43 центи, що
за курсом НБУ станом на 17.06.2014р.
становить 654 056 гривень 69 копійок,
відсотків за користування кредитними
коштами в сумі 6 046 доларів США 42 центи,
що за курсом НБУ станом на 17.06.2014р.
становить 71 033 гривні 91 копійка, пеню за
прострочення виконання зобов`язань в
сумі 100 000 гривень та судовий збір в
сумі 3 654 гривні, а всього 828 744
(вісімсот двадцять вісім тисяч сімсот
сорок чотири) гривні 60 (шістдесят)
копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: