Ширяївський районний суд Одеської
24.06.2014 Справа №: 518/1931/13-ц
Провадження № 2/518/129/2014Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И
Ширяївський районний суд
Одеської області в складі:
головуючого судді
представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Ширяєве Одеської
області справу за позовом ОСОБА_1 до
відділу Держземагенства у
Ширяївському районі про визнання дій
відповідача незаконними, поновлення на
роботі та стягнення моральної шкоди,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом, в якому просить суд
визнати дії відповідача - відділу
Держземагентства у Ширяївському
районі з приводу її - ОСОБА_1 звільнення
з роботи, - незаконними, поновити її -
ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера
відділу Держземагентства у
Ширяївському районі з дати звільнення,
тобто з 29.09.2011 року та стягнути з
відповідача - відділу Держземагентства
у Ширяївському районі на її - ОСОБА_1
користь 6000 (шість тисяч) гривень в
рахунок відшкодування завданої
В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
та пояснили, що на підставі трудового
договору 10.08.2010 року була прийнята на
роботу до відділу Держкомзему у
Ширяївському районі Одеської області
на посаду головного бухгалтера. 01.01.2011
року між нею та відділом Держкомзему у
Ширяївському районі, правонаступником
якого є відділ Держземагентства у
Ширяївському районі, тобто відповідач
по справі, укладено Трудовий договір №
3, відповідно до якого вона прийнята на
роботу на посаду головного бухгалтера.
Відповідно до п.1.6. вказаного Договору,
останній укладено на певний строк та
діє до 29.09.2011 року. 26.09.2011 року, тобто в
період дії вказаного Трудового
договору, відповідно до листка
непрацездатності, їй була надана
відпустка по вагітності та пологам до
29.01.2012 року, а в подальшому, відповідно
до Наказу № 2 від 27.01.2012 року відпустка
по догляду за дитиною до досягнення нею
3-х років, з 30.01.2012 року. Чинним трудовим
законодавством України закріплені
гарантії для вагітних жінок та жінок,
які мають дітей. Так, ст.184 КзпП України
передбачено, що звільнення вагітних
жінок і жінок, які мають дітей віком до
трьох років (до шести років - частина
шоста статті 179), одиноких матерів при
наявності дитини віком до чотирнадцяти
років або дитини-інваліда з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
не допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням. Обов'язкове
працевлаштування зазначених жінок
здійснюється також у випадках їх
звільнення після закінчення
строкового трудового договору. Не
зважаючи на вказані вимоги
законодавства та в період її
тимчасової непрацездатності, із
займаної посади головного бухгалтера
відділу Держкомзему у Ширяївському
районі її звільнено. При цьому, про
звільнення стало відомо лише в березні
2013 року, коли вона звернулась по
довідку з місця роботи для влаштування
дитини до дитячого садочка.
На її вимогу, тоді ж, тобто у березні 2013
року їй видали трудову книжку. При
цьому, відомості про прийняття на
роботу та звільнення з роботи не були
засвідчені підписами відповідальної
посадової особи та печаткою відділу
Держкомзему, посиланню на відповідний
пункт та статтю КЗгіП, якими
встановлені підстави для розірвання
трудового договору - відсутні, а крім
того - має місце невідповідність у
формулюванні підстав для звільнення.
Так, відповідно до записів у трудовій
книжці, вона прийнята на роботу на
підставі трудового договору № 1 від
10.08.2010 року, а звільнена - на підставі
трудового договору № 3 від 01.01.2011 року.
При цьому, вважають за доречне звернути
увагу суду на ту обставину, що ймовірно,
рішення про звільнення прийнято
«заднім числом». Підтвердженням
вказаної обставини свідчить те, що
Наказом № 2 від 27.01.2012 року їй надана
відпустка по догляду за дитиною до 3-х
років з 30.01.2012 року до моменту
фактичного виходу на роботу. З метою
відновлення своїх порушених трудових
прав, тобто з приводу поновлення на
роботі, вона зверталась з відповідними
заявами від 26.04.2013 року та 24.05.2013 року,
однак це позитивних результатів не
дало. Крім цього, з цих же питань вона
двічі зверталась до територіальної
державної інспекції з питань праці в
Одеській області та до прокуратури
Ширяївського району. Відповідно до
листа територіальної державної
інспекції з питань праці в Одеській
області від 18.04.2013 року, усі записи у
трудовій книжці про прийняття на
роботу, переведення на іншу постійну
роботу або звільнення, а також про
нагороди та заохочення вносяться
власником або уповноваженим ним
органом після видання наказу, але не
пізніше тижневого строку, а в разі
звільнення - в день звільнення і
повинні відповідати тексту наказу.
Записи виконуються акуратно, кулькової
ручкою або пером, чорнилом чорного,
синього або фіолетового кольору і
завіряються печаткою. Причини
звільнення у трудовій книжці повинні
провадитись у точній відповідності з
формулюванням чинного законодавства
із посиланням на відповідну статтю та
пункт закону. Цим же листом,
територіальна державна інспекція з
питань праці в Одеській області
повідомляє, що на підставі Наказу
Держземагентства від 27.01.2012 року № 2 на
теперішній час вона перебуває у
відпустці по догляду за дитиною до 3-х
років. Таким чином вона перебуває у
трудових відносинах з відповідачем по
справі, якщо нею не було подано заяву
про звільнення за власним бажанням.
Заява про звільнення з роботи за
власним бажанням нею до відділу
Держземагентства не подавалась. Крім
цього, у зв'язку з незаконним
звільненням та небажанням відповідача
у позасудовому порядку відновити мої
трудові права, пов'язаною з цим
необхідністю звернення за захистом до
територіальної державної інспекції з
питань праці в Одеській області, до
прокуратури Ширяївського району та до
суду, втратою заробітку та засобів для
існування, для утримання малолітньої
дитини, одинокою матір'ю якої вона
являється, заподіяна моральна шкода,
яку вона оцінює в 6 000 (шість тисяч) грн.
Вважає, що вона звільнена з роботи
незаконно, з порушенням вимог КЗпП
України, у зв'язку з чим підлягає
поновленню на роботі з дати звільнення.
На підставі викладеного просили
позовні вимоги задовольнити.

Представник відділу
Держземагенства в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала та пояснила,
що проаналізувавши доводи, наведені
позивачем та її представником,
нормативно-правову базу, на яку вони
посилаються, визнати вимоги, наведені в
цивільному позові законними та
обґрунтованими не надається можливим з
наступних підстав. Статтею 233 Кодексу
законів про працю України від 10.12.1971
№322-VIII (із наступними змінами, надалі за
текстом - КЗпП) встановлений термін
звернення працівника безпосередньо до
суду. Працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки. П. 4
Постанови Пленуму Верховного суду
України №9 від 06.11.1992 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
закріплено, якщо місячний чи
тримісячний строк пропущено без
поважних причин, у позові може бути
відмовлено з цих підстав. З пояснень
позивача та її представника
вбачається, що трудову книжку нею було
отримано в березні місяці 2013 року, що
підтверджується даними журналу видачі
працівникам трудових книжок.
Враховуючи, що підстави для визнання
причин пропущеного строку поважними,
відсутні, вимоги Позивача не є
законними, обґрунтованими та не
підлягають задоволенню. Згідно ст. 237-1
КЗпП України відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
позивачеві шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

В абз. 2 п.5 Постанови Пленуму Верховного
суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (із
змінами, внесеними згідно з Постановою
Пленуму Верховного суду №1 від 27.02.2009)
зазначено, що відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Не надано жодного
факту заподіяння позивачеві моральних
чи фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. Також, позивач не
втратила нормальні життєві зв'язки, не
працювала і не працює на даний час не з
їх вини, а у зв'язку з відсутністю
правових підстав зайняття посади
головного бухгалтера Відділу. На
підставі викладеного просила
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні в
якості спеціаліста ОСОБА_4 пояснив, що
в період перебування у відпустці
позивача по догляду за дитиною, її не
мали права звільняти, а в разі
відсутності посади на якій працювала
по договору позивач її повинні були
працевлаштувати.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимог не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Позивач укладала трудовий договір з
відділом Держкомзему у Ширяївському
районі. Звернулась з питання
поновлення на роботі до відділу
Держземагенства у Ширяївському районі,
не надавши суду підтверджуючі
документи про те, що саме відділ
Держземагенства у Ширяївському районі
є правонаступником відділу
Держкомзему у Ширяївському районі.

Частиною 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст.59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За таких підстав, суд приходить до
висновку, що позивач звернулась не до
належного відповідача, а тому позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Окрім того, відповідно до ст.. 233
КЗпП України працівник може звернутися
з заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного суду у
справах про звільнення - в місячний
строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки.

Судом встановлено, що трудову
книжку позивач отримала 11 березня 2013
року, тобто в цей день їй стало відомо
про її звільнення. До територіальної
державної інспекції з питань праці
звернулась у квітні та отримала
відповідь 18.04.2013 року, з питання
поновлення на роботі звернулась до
відділу Держземагенства в
Ширяївському районі 26.04.2013 року та в
червні 2013 року, до прокуратури
Ширяївського району звернулась у
вересні місяці 2013 року, а до суду
звернулась до суду тільки 03.10.2013 року не
навівши аргументованих причин
пропуску строку для звернення до суду,
який передбачений ст.233 КЗпП України та
не ставила питання про його поновлення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 232, 233 КЗоТ України, ст.ст.10, 59, 60,
209-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до відділу Дерземагенства у
Ширяївському районі про визнання дій
відповідача незаконними, поновлення на
роботі та стягнення моральної шкоди,
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення.

Суддя _____________