АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1230/14
Головуючий 1 інст. - Остапов М.О.
Справа № 627/863/13-ц
Категорія : про визнання права
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого
Кукліної Н.О.

С у д д і в
Черкасова В.В.

Пономаренко Ю.А.

При секретарі
Каплоух Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до Краснокутської
селищної ради Харківської області про
визнання права власності за
набувальною давністю

по апеляційній скарзі прокурора
Краснокутського району Харківської
області

на рішення Краснокутського
районного суду Харківської області від
13 серпня 2013 року

В С Т А Н О
В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в
суд з позовом до Краснокутської
селищної ради Харківської області про
визнання права власності за
набувальною давністю на нежитлові
приміщення. В обґрунтування вказував,
що в 2000 році ним у Краснокутського
сільського споживчого товариства були
придбані нежитлові приміщення сараїв,
прибудови складу, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1. Метою їх придбання
був подальший демонтаж для отримання
будівельних матеріалів. За будівельні
матеріали він в касу підприємства
сплатив 3000 грн. Згодом став
використовувати придбані будівлі за
цільовим призначенням, здійснював їх
ремонт. За період часу з моменту
придбання у 2000 році і до теперішнього
часу він відкрито користується
нежитловими будівлями. Тому просив
визнати за ним право власності за
набувальною давністю на комплекс
нежитлових будівель до якого входять :
склад-літ "Б-1", сарай - літ. "В-1", сарай
літ. "Г-1", прибудови - літ. "б,г", що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Краснокутського
районного суду Харківської області від
13 серпня 2013 року позов ОСОБА_3 до
Краснокутської селищної ради
Харківської області про визнання
права власності задоволено. Визнано за
позивачем право власності на комплекс
нежитлових будівель до якого входять :
склад-літ "Б-1", сарай - літ. "В-1", сарай
літ. "Г-1", прибудови - літ. "б,г", що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі прокурора
Краснокутського району Харківської
області ставиться питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухваленні судом
апеляційної інстанції нового рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовити. В обґрунтування доводів
апеляційної скарги прокурор
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Вказує, що згідно
зі ст. 14 Конституції України земля є
основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави, а право власності на землю
гарантується та набувається і
реалізовується громадянами,
юридичними особами та державою
виключно у відповідності до закону
.Захист інтересів держави покладається
на прокуратуру відповідно до ч. 2 ст.121
Конституції України. Позивач у
власність будівлі , розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, не набував, земельна
ділянка під використання цих будівель
позивачу не надавалася. Позивач
придбав у Краснокутського сільського
споживчого товариства будівельні
матеріали , а не будівлі. Фактично
позивач має намір узаконити нежитлові
будівлі на земельній ділянці, яка йому
для цієї мети не надавалася, в порядку
ст. 344 ЦК України.

Відповідач - Краснокутська селищна
рада Харківської області подала
клопотання про розгляд справи
апеляційним судом у відсутність
представника .

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, вислухавши пояснення
осіб, що з'явилися у судове засідання,
обговоривши наведені в скарзі доводи
та заперечення, перевіривши матеріали
справи знаходить апеляційну скаргу
підлягаючою задоволенню виходячи з
наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд
першої інстанції виходив із
доведеності факту придбання позивачем
в 2000 році у Краснокутського сільського
споживчого товариства об'єктів
нерухомого майна у власність та
безперешкодне , відкрите володіння
позивачем спірними будівлями , що є
підставою згідно до ст. 344 ЦК України
для визнання за позивачем права
власності за набувальною давністю на
комплекс нежитлових будівель, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які
раніше належали Краснокутському
сільському споживчому товариству.

Згідно з ст.ст. 213 ,214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, котрі були досліджені в
судовому засіданні. Під час ухвалення
рішення суд вирішує чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
позивачем вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються,
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин , яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

При вирішенні спору суд першої
інстанції допустив порушення норм
процесуального та неправильне
застосування норм матеріального
права, що регулює спірні
правовідносини.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Положеннями статті 344 ЦК визначено
ознаки володіння, які є необхідними для
набуття права власності на річ за
набувальною давністю. Володіння має
бути добросовісним, тобто володілець
не знав і не міг знати про те, що він
володіє чужою річчю, інакше кажучи,
обставини, у зв'язку з якими виникло
володіння чужою річчю, не давали
найменшого сумніву щодо правомірності
набуття майна. Таким чином, особою, яка
володіє чужим майном при зазначених
обставинах у всіх випадках не може бути
власником, оскільки останній ні в якому
випадку не може набути майно у
власність за давністю володіння.

Характерною ознакою для визнання
права власності на нерухомість за
давністю володіння згідно до ст. 344 ЦК
України є добросовісність, тобто
володілець не знав і не міг знати про
те, що він володіє чужою річчю.

Матеріали справи свідчать, не
заперечується змістом позовної заяви,
що позивач 6 травня 2000 року придбав у
Краснокутського сільського споживчого
товариства будівельні матеріали, за
які сплатив 3000 грн. , а не комплекс
нежитлових будівель.

Висновок суду першої інстанції про
придбання позивачем в 2000 році за
власні кошти комплексу нежитлових
будівель у Краснокутського сільського
споживчого товариства спростовується
змістом квитанції до прибуткового
касового ордеру № 655 від 6 травня 2000
року.

Також при зверненні до суду позивач
вказував на придбання у
Краснокутського сільського споживчого
товариства в 2000 році саме матеріалів, а
не об'єктів нерухомого майна.

Суд першої інстанції всупереч
встановленим у справі обставинам та
вимогам ст. 344 ЦК України дійшов
неправильного висновку про визнання
права власності на нежитлові будівлі,
які у власність позивача не переходили,
станом на 2000 рік належали
Краснокутському сільському споживчому
товариству, що підтверджується і
довідкою Краснокутського сільського
споживчого товариства від 10 лютого 2014
року, наданого позивачем в судовому
засіданні апеляційного суду.

Фактично суд першої інстанції за
правилами набувальної давності
вирішив спір щодо дійсності договору
купівлі-продажу комплексу нежитлових
будівель , укладеного в 2000 році між
позивачем та Краснокутським сільським
споживчим товариством , який до участі
у даній справі залучений не був.

Проте набуття прав за договором
купівлі-продажу та їх оформлення
шляхом визнання права власності за
давністю володіння відповідно до
правил, встановлених статтею 344 ЦК
України, не передбачено.

Також матеріалами справи не
спростовуються і доводи апеляційної
скарги, що з набуттям права власності
на комплекс нежитлових будівель за
адресою: АДРЕСА_1, до позивача перейшло
і право користування земельною
ділянкою , яка позивачеві у визначеному
законом порядку не надавалася і не
відводилася для цієї мети.

Доводи позивача про надання селищною
радою дозволу на розробку проекту
землеустрою для обслуговування
комплексу нежитлових будівель, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, є
надуманими , спростовується змістом
рішення Краснокутської селищної ради
Харківської області від 27 грудня 2012
року про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок за адресою смт.
Краснокутськ, пров. Заклепенко,20 , для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
ведення особистого селянського
господарства та одержання їх у
власність, копія якого надана
представником позивача в судовому
засіданні апеляційного суду.

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, визнає , що
рішення судом першої інстанції
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням нового
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313, 317, 319,
323, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора
Краснокутського району Харківської
області задовольнити.

Рішення Краснокутського районного
суду Харківської області від 13 серпня
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Відмовити в позові ОСОБА_3 до
Краснокутської селищної ради
Харківської області про визнання за
набувальною давністю права власності
на комплекс нежитлових будівель :
склад-літ "Б-1", сарай - літ. "В-1", сарай
літ. "Г-1", прибудови - літ. "б,г", що
розташовані АДРЕСА_1 .

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді