Ухвала іменем україни 02 липня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
Леванчука А.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
Кальнянської сільської ради
Долинського району Івано-Франківської
області, третя особа −? Долинська
районна державна нотаріальна контора,
про визнання заповіту недійсним,
визнання недійсним і скасування
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Долинського
районного суду Івано-Франківської
області від 24 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 18 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся з
вказаним позовом, на обґрунтування
якого зазначив, що заповіт від імені
його матері ОСОБА_8 підписано іншою
особою, оскільки мати не була
письменна, також при посвідченні
вказаного заповіту секретарем
Кальнянської сільської ради допущені
порушення, у зв'язку з чим незаконно
видано свідоцтво про право на спадщину
за заповітом, чим порушено його право
на спадкове майно.

Просив суд визнати
недійсним заповіт, посвідчений від
імені його матері ОСОБА_8 01 грудня 1990
року, згідно з яким все своє майно вона
заповіла ОСОБА_9 та ОСОБА_7

Рішенням Долинського
районного суду Івано-Франківської
області від 24 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 18
березня 2014 року, у задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити у справі нове рішення, яким
позов задовольнити, мотивуючи свої
вимоги неправильним застосуванням
судом норм матеріального права та
порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону судові рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і
апеляційний суд, ухвалюючи рішення про
відмову у задоволенні позову, виходив
із того, що позивачем не доведено
наявність обставин, якими він
обґрунтовував свої вимоги, зокрема, що
його мати була неписьменною та не могла
підписати оспорюваний заповіт, крім
того, суд послався на те, що позивачем
пропущено строк позовної давності.

Проте з такими
висновками судів не можна погодитись з
наступних підстав.

Судами встановлено, що
ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право
власності, виданого виконкомом
Розточівської сільської ради
Долинського району Івано-Франківської
області 27 липня 1999 року,
зареєстрованого в Івано-Франківському
обласному бюро техінвентаризації в
реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 2,
належав житловий будинок АДРЕСА_1

01 грудня 1990 року ОСОБА_8
склала заповіт, яким все своє майно, де
б воно не було і з чого б воно не
складалось, заповіла дочці ОСОБА_9 та
внучці ОСОБА_7 (а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_8 померла (а. с. 10).

Відповідно до копії
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно від 11 грудня 2013 року
власниками домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 01 жовтня 1999 року є ОСОБА_7
та ОСОБА_9 по Ѕ частини кожна (а. с. 115).

ОСОБА_9 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК
Ураїнської РСР встановлено, що
спадкоємство здійснюється за законом
та за заповітом.

Відповідно до положень
ст. 529 ЦК Української РСР спадкоємцями
першої черги після смерті ОСОБА_8 за
законом є її діти: ОСОБА_6, ОСОБА_9

Із матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_6, звертаючись до
суду із позовом про визнання заповіту
недійсним, посилався на те, що його мати
була неписьменною, підпис в
оспорюваному заповіті їй не належить.

Відповідно до ч. 1 ст. 60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 143 цього
Кодексу визначено, що для з'ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань у
галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла тощо, суд призначає експертизу
за заявою осіб, які беруть участь у
справі.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджає про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України (ст. 4 ЦПК України).

Пунктом 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 1997 року № 8 «Про судову
експертизу в кримінальних і цивільних
справах» роз'яснено, що призначення
експертизи в цивільних справах
допускається як під час судового
розгляду, так і в процесі підготовки до
нього.

Ухвалою Долинського
районного суду Івано-Франківської
області від 23 грудня 2013 року у
задоволенні клопотання про
призначення експертизи було
відмовлено з тих підстав, що доводи
позивача не обґрунтовані та
спростовуються показами свідків, які
стверджують, що ОСОБА_8 в їх присутності
підписувала заповіт. Крім того, суд
послався на те, що позивач звернувся до
суду з позовом лише в 2013 році, а ОСОБА_8
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що
унеможливлює призначення такої
експертизи.

З огляду на викладене суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і апеляційний суд, всупереч зазначеним
вище нормам процесуального права не
виконав обов'язок щодо всебічного і
повного з'ясування обставин справи,
відмовив позивачеві у задоволенні його
клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи, тим самим
позбавивши його права довести
обставини, на які він посилався в
обґрунтування своїх вимог.

Крім того, як на
підставу відмови у задоволенні позову
суд послався на те, що позивачем
пропущено встановлений законом
трирічний строк звернення до суду із
вказаним позовом.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення у цивільній справі» від 18
грудня 2009 року № 14 встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

У порушення
вищезазначених норм права суд першої
інстанції, відмовляючи у позові з
посиланням на вимоги ст. 267 ЦК України,
розглядав доводи позовної заяви,
вирішив спір по суті та дійшов
висновків про недоведеність позовних
вимог.

Апеляційний суд на зазначене вище
уваги не звернув, недоліків суду першої
інстанції не усунув.

За таких обставин ухвалені судові
рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвалених судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Долинського
районного суду Івано-Франківської
області від 24 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 18 березня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді: І.М.
Завгородня Ю.Г. Іваненко А.О.
Леванчук Г.В. Юровська