Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/85/14-ц

15 травня 2014 року
м. Надвірна

Надвірнянський районний суд
Івано-Франківської області

в складі головуючої - судді
Безбородько В.А.

секретаря: Дмитрук
С.І.

представника позивача: Герула Х.Я.

представника позивача: Лейбюк Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Івано-Франківської
квартирно-експлуатаційної частини
району, Будинкоуправління № 2
Івано-Франківської
квартирно-експлуатаційної частини
району до ОСОБА_3 про виселення із
самоправно зайнятого жилого
приміщення ,-

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківська
квартирно-експлуатаційної частина
району, Будинкоуправління № 2
Івано-Франківської
квартирно-експлуатаційної частини
району звернулися з позовом в суд до
ОСОБА_3 про виселення із самоправно
зайнятого жилого приміщення.

В судовому засіданні представники
позивачів позовні вимоги підтримали,
суду пояснили, що на Міністерство
оборони України, як на центральний
орган виконавчої влади державою
покладено функції по забезпеченню
Збройних сил України необхідними
матеріальними ресурсами, в т. ч.
квартирами. Міністерство оборони
України уповноважене державою
виступати від імені держави в судах у
разі порушення інтересів останнього.

Відповідно до Закону України «Про
Збройні сили України» організаційно
Збройні сили України складаються з
органів військового управління,
об'єднань, з'єднань, військових частин,
військових навчальних закладів,
установ та організацій. Відповідно до
«Положення про Івано-Франківську КЕЧ
району» Івано-Франківська КЕЧ району є
державною установою, яка створена
Міністерством оборони України.
Начальник Івано-Франківської КЕЧ
району несе відповідальність перед
Міністерством оборони України за стан
та діяльність установи, охорону,
ефективність використання
закріпленого державного майна.

Військове містечко № 1, що
знаходиться в м. Івано-Франківськ-16
(смт. Делятин, Надвірнянського району,
Івано-Франківської області)
розташоване не земельній ділянці,
віднесеній до земель оборони. На
території містечка розміщені будинки,
які є власністю Міністерства оборони
України і мають статус відомчого
житлового фонду. Відповідно до
«Положення про Будинкоуправління №2
Івано-Франківської КЕЧ району»
Будинкоуправління № 2 здійснює
виробничу діяльність з метою утримання
та ремонту житлового фонду, що
знаходиться на його балансі.

Квартира АДРЕСА_1 є фондом
Міністерства Оборони, перебуває на
обліку Івано-Франківської КЕЧ району і
на балансі Будинкоуправління № 2.
Відповідно з рішенням Надвірнянського
районного суду від 27.06.2008 року квартира
за вищезазначеною адресою була надана
ОСОБА_3

Згідно статті 58 Житлового кодексу
Української РСР ордер є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення. Ордер на жиле приміщення
видається на підставі рішення про
надання жилого приміщення в будинку
державного або громадського житлового
фонду. Видача ордерів на жилі
приміщення у військових містечках
провадиться в порядку, передбаченому
законодавством Союзу СРСР. Статтею 3.8
наказу Міністра Оборони України № 737
від 30.11.2011 року передбачено, що ордер на
квартири в закритих військових
містечках оформляється та видається
відповідним КЕВ (КЕЧ) району за
підписом його начальника. Під час
одержання цього ордера пред'являються
паспорти (або документи, що їх
замінюють) усіх повнолітніх осіб,
включених до нього.

ОСОБА_3 вселився в квартиру АДРЕСА_1
без ордеру, тим самим порушивши вимоги
Житлового кодексу Української РСР.
19.12.2011 року відповідачу було надіслане
письмове попередження щодо
необхідності прибуття в
Івано-Франківську КЕЧ району з
відповідними документами для
оформлення ордеру. Знаючи про
незаконність заселення в дане жиле
приміщення (про одержання попередження
ОСОБА_3 власноручно розписався 21.12.2011
року) відповідач умисно не подав в КЕЧ
документи на підставі яких йому могло
бути виписано ордер.

Просять постановити рішення, яким
виселити відповідача з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

Відповідач в судове засідання не
з"явився, про час і місце слухання
повідомлений вчасно, про що свідчить
поштова розписка.

Зі згоди позивача суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст.224 ЦПК
України.

Заслухавши пояснення представників
позивачів та дослідивши докази,
представлені позивачами на виконання
вимог ст.60 ЦПК України і які вони
вважають достатніми для обґрунтування
і заперечення позовних вимог та
з'ясувавши фактичні обставини справи,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом,
за винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Відповідно до статті 47 Конституції
України кожен має право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Держава гарантує забезпечення
військовослужбовців жилими
приміщеннями або за їх бажанням
грошовою компенсацією за належне їм
для отримання жиле приміщення на
підставах, у порядку і відповідно до
вимог, встановлених Житловим кодексом
України та іншими нормативно-правовими
актами (стаття 12 Закону України "Про
соціальний і правовий статус
військовослужбовців та членів їх
сімей").

Згідно із ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР
службові жилі приміщення
призначаються для заселення
громадянами, які у зв'язку з характером
їх трудових відносин повинні проживати
за місцем роботи або поблизу від нього.

З пояснень представників позивачів та
матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 працював лейтенантом міліції
МВ УМВС у військовому містечку № 1, що
знаходиться в м. Івано-Франківськ-16 (
смт. Делятин Надвірнянського району,
Івано-Франківської області).

20.09.1998 року йому було надано квартиру
АДРЕСА_2, де він проживав з сім»єю. В 2006
році відповідач звільнився з служби у
зв»язку з виходом на пенсію по вислузі
років.

Рішенням Надвірнянського районного
суду від 27.06.2008 року ОСОБА_3 виселено з
вищевказаної квартири з наданням йому
однокімнатної квартири АДРЕСА_1, куди
він і поселився та проживає по даний
час, про що свідчить акт № 32 , складений
комісією Будинкоуправління № 2
Івано-Франківської КЕЧ району.

Спірна квартира відноситься до
відомчого житла Міністерства оборони
України , знаходиться у закритому
військовому містечку , перебуває на
балансі Івано-Франківської КЕЧ району
використовується як службове житло для
проживання військовослужбовців
Збройних Сил України та членів їхніх
сімей.

Межею обґрунтування позовних вимог є
підстави визначені ст..ст.58,116 ЖК
України.

Згідно статті 58 Житлового кодексу
Української РСР ордер є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення. Ордер на жиле приміщення
видається на підставі рішення про
надання жилого приміщення в будинку
державного або громадського житлового
фонду. Видача ордерів на жилі
приміщення у військових містечках
провадиться в порядку, передбаченому
законодавством Союзу СРСР. Статтею 3.8
наказу Міністра Оборони України № 737
від 30.11.2011 року передбачено, що ордер на
квартири в закритих військових
містечках оформляється та видається
відповідним КЕВ (КЕЧ) району за
підписом його начальника.

Статтею 116 ЖК України передбачено, що
якщо наймач, члени його сім»ї або інші
особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення..

Осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

З огляду на викладені обставини та з
врахуванням заявлених вимог, для
правильного вирішення спору
підлягають з'ясуванню обставини щодо
незаконності вселення відповідача в
квартиру та відповідно правові
підстави для виселення відповідача із
займаного приміщення, як особи, що
самоправно вселилася в квартиру (ст. 116
ЖК України). Позивачами в порушення
вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано
належних та допустимих і безспірних
доказів в обґрунтування вимог про
виселення відповідача саме з цих
підстав.

При таких обставинах, враховуючи те, що
відповідач вселився в квартиру на
підставі рішення Надвірнянського
районного суду від 27.06.2008 року згідно
витягу з протоколу № 6 засідання
житлової комісії Делятинського
гарнізону від 27.12.2007 року, підписаного
та скріплено печаткою начальника
Делятинського гарнізону , суд не вбачає
підстав вважати вселення відповідача
до спірного приміщення самовільним і,
як наслідок, підстав для його виселення
за частиною 3 статті 116 ЖК України.

А також відсутність ордера у
відповідача не є підставою для його
виселення.

Позивачами теж не надано доказів щодо
порушення інтересів суспільства діями
відповідача, оскільки не встановлено
фактів, які б свідчили про явну потребу
суспільства в житлі, що має звільнити
відповідач, та чи буде відповідати це
виселення вимогам закону.

Частиною першою статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд, зокрема кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен має право на повагу до
свого приватного і сімейного життя, до
свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини,
розглядаючи справу «Кривіцька та
Кривіцький проти України» (№ 8863/06) 2
грудня 2010 року, установив порушення
статті 8 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
зазначивши, що в процесі прийняття
рішення щодо права заявників на житло,
останні були позбавлені процесуальних
гарантій.

Міжнародною судовою установою
встановлено порушення національними
судами прав заявників на житло,
оскільки суди не надали адекватного
обґрунтування для відхилення
аргументів заявників стосовно
застосування відповідного
законодавства та не здійснили оцінку
виселення в контексті пропорційності
застосування такого заходу.

Судом має надаватись адекватне
обґрунтування для відхилення
аргументів стосовно застосування
відповідного законодавства та
надаватись оцінка виселення в
контексті пропорційності застосування
такого закону. Зазначену правову
позицію висловив Верховний Суд України
13 листопада 2013 року при розгляді справи
за № 6-115цс13.

Таким чином, суд дослідивши всі зібрані
по справі докази прийшов до
переконання, що в позові слід
відмовити.

На підставі наведеного, ст..47
Конституції України, ст.ст.9, 110,118-125 ЖК
Української РСР , керуючись ст.ст. 88, 209,
213- 216, 218 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

В позові Івано-Франківської
квартирно-експлуатаційної частини
району, Будинкоуправління № 2
Івано-Франківської
квартирно-експлуатаційної частини
району до ОСОБА_3 про виселення із
самоправно зайнятого жилого
приміщення відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватись з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається позивачем протягом 10 днів з
дня його проголошення до апеляційного
суду Івано-Франківської області через
Надвірнянський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
Безбородько В.А.

Повний текст рішення виготовлено
19.05.2014