Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
22-ц/778/71/14 Головуючий у
1 інстанції Кучеренко Н.В.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
РІШЕ Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: ПільщикЛ.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 17 жовтня 2013
року у справі за позовом
Мелітопольської міської ради
Запорізької області до ОСОБА_4, ОСОБА_3
про визнання недійсним договору
дарування, звільнення земельної
ділянки, знесення самовільно
збудованого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року Мелітопольська міська
рада Запорізької області звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3,
реєстраційна служба Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції про
визнання недійсним договору дарування,
звільнення земельної ділянки, знесення
самовільно збудованого майна.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що на підставі рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
від 29 травня 2012 року про визнання за
ОСОБА_3 права власності на самочинні
будівлі,яке набрало законної сили, за
відповідачкою ОСОБА_3 13 червня 2012 рок
державним реєстратором КП «ММБТІ» була
проведена державна реєстрація прав на
комплекс по АДРЕСА_1.

Того ж дня, 13 червня 2012 року між
відповідачами був укладений договір
дарування, за яким ОСОБА_3 передала у
власність ОСОБА_4 комплекс за адресою:
АДРЕСА_1, який складався з: «А-1» будівлі,
загальною площею 345,0 кв.м; «Б-1» навісу;
будівлі «В-1 »загальною площею 127,7 кв.м;
навісу «Д»; будівлі «Ж-1», загальною
площею 145,9 кв.м.

26 лютого 2013 року рішенням апеляційного
суду Запорізької області рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
від 29 травня 2012 року скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким відмовлено
у задоволенні позову ОСОБА_3 про
визнання права власності на самочинно
побудовані нею споруди.

Позивач зазначає,що відповідач ОСОБА_3
не набула права власності на самочинно
побудовані нею споруди, крім того у
спірному договорі дарування відсутня
істотна умова - кадастровий номер
земельної ділянки, право на яку
переходить у зв'язку з набуттям права
власності на подаровані об'єкти
нерухомості.

Вважає що договір дарування підлягає
визнанню недійсним в частині дарування
перепланованої будівлі «А-1», навісу
«Д», будівлі «Ж-1» з підвалом Пд.

Крім того, відповідачем ОСОБА_4, були
самовільно побудовані: навіс «М»
розмірами 20,10х12,00х4,00х7,20м, навіс «М»
розмірам 20,10x12,00x4,00x7,20x1,65x7,55 м, веранду
«ж'-1» до будівлі «Ж-1» розмірами 2,25x12,80 м,
тамбур «ж2-1» до будівлі «Ж-1» розмірами
3,47x1,65 м, прибудову «ж -1» до будівлі «Ж-1»
розмірами 8,15x2,45 м, прибудову «Ж!-1» до
будівлі «Ж-1».

Будівництво здійснене на земельній
ділянці, яка не відводилася для цієї
мети, яка не віднесена до земель
житлової й громадської забудови, без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, без
належно затвердженого проекту, тому
земельна ділянка повинна бути
звільнена, самовільно побудовані
споруди - знесені, а будівля
«А-1»-перебудована та приведена у
первісні розмірі.

На підставі викладеного позивач просив
суд визнати недійсним договір
дарування від

13 червня 2012 року, укладений між
відповідачами в частині дарування
перепланованої

будівлі «А-1», навісу «Д», будівлі «Ж-1» з
підвалом Пд., Зобов'язати відповідача
ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку по
АДРЕСА_1, знести самочинно

збудовані нею: «Д» навіс, розміром 3,40x4,60
м, вартістю 2779 грн., «Ж-1» будівлю з,

підвалом Пд, розмірами 6,10x15,30 м,
загальною площею 145,9 м2, основною площею
- 103,6

м2, вартістю 372 133 грн., «Ж» навіс,
розміром 30,97x15,30 м, вартістю 64 597 грн., та

перебудувати будівлю «А-1» по АДРЕСА_1,
зменшити її розмірі з

загальної площі - 345 кв.м, основної
площі-313,5 кв.м та привести їх у первісні
розмірі -

загальною площею 345,0 кв.м, основною
площею - 92,5 кв.м.

Зобов'язати відповідача ОСОБА_4
звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_1,
знести самочинно збудовані ним: навіс
«М» розмірами 20,10x12,00x4,00x7,20 м, навіс «М»
розмірами 20,10x12,00x4,00x7,20x1,65x7,55 м, веранду
«ж1-1» до будівлі «Ж-1» розмірами 2,25x12,80 м,
тамбур «ж2-1» до будівлі «Ж-1» розмірами
3,47x1,65 м, прибудову «ж -1» до будівлі «Ж-1»
розмірами 8,15x2,45 м, прибудову «Ж1-1» до
будівлі «Ж-1», а також стягнути з
відповідачів судові витрати.

Ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 17 жовтня 2013 року закрито
провадження у справі в частині
позовних вимог Мелітопольської
міської ради Запорізької області до
ОСОБА_4, ОСОБА_3, Реєстраційної служби
Мелітопольського міськрайонного
управління юстиції про скасування
державної реєстрації права власності
ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1:
перепланованої будівлі «А-1», навісу
«Д»,будівлі «Ж-1» з підвалом Пд, навісу
«Ж»., здійснену державним реєстратором
КП «ММБТІ» Шевченко О.В. 13 червня 2012
року(а.с.96).

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 17 жовтня 2013 року позов
задоволено.

Визнаний недійсним договір дарування
від 13.06.2012р., укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в частині даруваня
перепланованої будівлі «А-1»площею345
кв.м, навісу «Д», будівлі «Ж-1» з
підвалом.

Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити земельну
ділянку по АДРЕСА_1, знести самочинно
збудовані нею: «Д» навіс, розміром 3,40x4,60
м, вартістю 2779 грн., «Ж-1» будівлю з
підвалом Пд, розмірами 6,10x15,30 м,
загальною площею 145,9 м2, основною площею
- 103,6 м2, вартістю 372 133 грн., «Ж» навіс,
розміром 30,97x15,30 м, вартістю 64 597 грн., та
перебудувати будівлю «А-1» по АДРЕСА_1,
зменшити її розмірі з загальної площі -
345 кв.м, основної площі-313,5 кв.м та
привести їх у первісні розмірі -
загальною площею 345,0 кв.м, основною
площею - 92,5 кв.м.

Зобов'язано ОСОБА_4 звільнити земельну
ділянку по АДРЕСА_1, знести самочинно
збудовані ним: навіс «М» розмірами
20,10x12,00x4,00x7,20 м, навіс «М» розмірами
20,10x12,00x4,00x7,20x1,65x7,55 м, веранду «жі-і» до
будівлі «Ж-1» розмірами 2,25x12,80 м, тамбур
«ж2-1» до будівлі «Ж-1» розмірами 3,47x1,65 м,
прибудову «ж3-1» до будівлі «Ж-1»
розмірами 8,15x2,45 м, прибудову «Ж1-1» до
будівлі «Ж-1».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
Мелітопольської міської ради
Запорізької області витрати по сплаті
судового збору в розмірі 114, 70 грн.
Обов'язок стягнення є солідарним з
ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Мелітопольської міської ради
Запорізької області витрати по сплаті
судового збору в розмірі 114, 70 грн.
Обов'язок стягнення є солідарним з
ОСОБА_4

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка
зазначаючи, що судом першої інстанції
здійснені висновки, які не
відповідають обставинам справи, судом
порушені норми матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду, та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Інші учасники спору рішення суду не
оскаржують.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника ОСОБА_3, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню за таких підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно до вимог ст.. 213 ЦПК України
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.Законним є рішення,яким
суд,виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.Обгрунтованим є
рішення,ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин ,на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,підтверджених
тими доказами,які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не у повній
мірі відповідає зазначеним вимогам
закону.

Судом встановлено і з матеріалів
справи вбачається,що рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду
від 29 травня 2012 року про визнання за
ОСОБА_3 права власності на самочинні
будівлі за адресою АДРЕСА_1, яке
набрало законної сили, за
відповідачкою ОСОБА_3 було визнано
право власності на навіс Д,;будівлю Ж-1 з
підвалм Пд, авіс Ж та визначений
загальний розмір перепланованої
будівлі А-1 345 кв.м. 13 червня 2012 рок
державним реєстратором КП «ММБТІ» була
проведена державна реєстрація прав на
комплекс по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 26 лютого 2013
року рішення Мелітопольського
міськрайонного суду від 29 травня 2012
року скасовано. Ухвалено нове рішення,
яким відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_3 про визнання права власності на
самочинно побудовані нею споруди.
Таким чином право власності на
самовільно збудовані споруди у ОСОБА_3
не виникло.

13 червня 2012 року між відповідачами був
укладений договір дарування, за яким
ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4
комплекс за адресою: АДРЕСА_1, який
складався з: «А-1» будівлі, загальною
площею 345,0 кв.м; «Б-1» навісу; будівлі «В-1
»загальною площею 127,7 кв.м; навісу «Д»;
будівлі «Ж-1», загальною площею 145,9 кв.м.

Згідно до вимог ст. 328 ч. 1 ЦК України
право власності набувається на
підставах,що не заборонені
законом,зокрема,із правочинів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу,іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Оскільки у ОСОБА_3 не виникло право
власності на самовільно збудовані
споруди,то і договір дарування між нею
та ОСОБА_4 на ці споруди не може
вважатись таким,що відповідає вимогам
ст.203ч.1 ЦК України, а у ОСОБА_4 не виникло
права власності на них ,оскільки
підстави набуття суперечать вимогам
ч.І ст.328 ЦК України, тому судова колегія
вважає,що суд першої інстанції
правильно визнав недійсним договір
дарування цих споруд між ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 від 13 червня 2012року.

Разом із тим із ксерокопії Договору
купівлі- продажу нежитлової будівлі
від 25.11.2010року,укладеного між
ОСОБА_6,ОСОБА_7,ОСОБА_8ОСОБА_9 з одного
боку та ОСОБА_3 з другого боку
,посвідченого приватним нотаріусом
Мелітопольського нотаріального кругу
Запорізької області ОСОБА_10
вбачається,що ОСОБА_3 придбала і їй на
праві власності належить нежитлова
будівля А-1 загальною площею 114,2 кв.м.

Із оспорюваного Договору дарування від
13 червня 2012 року (а.с.12) видно,що ОСОБА_3
подарувала ОСОБА_4 окрім будівель, на
які визнано за нею право власності
рішенням суду,яке пізніше було
скасовано у встановленому законом
порядку, також і будівлі,які їй
належали на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно
,виданого виконавчим комітетом
Мелітопольської міської ради
Запорізької області від 28.03.2012року,яке
у встановленому законом порядку не
оспорено і не визнано недійсним, а саме
: будівля В-1,площею 127,7 кв.м.,навіс Б-1.

Із позовної заяви Мелітопольської
міської ради Запорізької області
(а.с.1-5) видно,що позивач просить визнати
недійсним договір дарування між ОСОБА_3
і ОСОБА_4 лише в частині дарування
перепланованої будівлі А-1, навісу Д,
будівлі Ж-1.

В іншій частині договір дарування не
оспорюється, проте позивач просить
судзобов»язати відповідачів звільнити
земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1.

Згідно до вимог ст. 377 ЦК України до
особи,яка набула прав власності на
житловий будинок, будівлю або
споруду,переходить право
власності,право користування на
земельну ділянку,на якій вони
розміщені,без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах
.встановлених для попереднього
землевласника(землекористувача).

Суд першої інстанції у порушення вимог
ст.ст. 212,213,214 ЦПК України,не з»ясувавши
всі обставини справи,що мають значення
для неї, не надавши належної оцінки
доказам у справі-договору
купівлі-продажу від 25.11.2010року,договору
дарування від 13.06.2012р. , визнавши
оспорюваний договір дарування між
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 лише частково
недійсним ,зобов»язав відповідачів
звільнити земельну ділянку АДРЕСА_1, не
взявши до уваги те,що як ОСОБА_3, так і
ОСОБА_4 належать на цій земельній
ділянці на праві власності споруди:
ОСОБА_3 - приміщення А-1, на підставі
договору купівлі-продажу від
25.11.2010року,яке вона за рішенням суду
зобов»язана привести у первісні
розміри, а ОСОБА_4 - приміщення В-1,навіс
Б-1,на підставі неоспореної частки
договору дарування від 13.06.2012р.,
внаслідок чого неправильно вирішив
спір в частині позовних вимог про
звільнення земельної ділянки.

Судова колегія вважає ,що оскільки
договір дарування визнаний частково
недійсним і ОСОБА_3 зобов»язана судом
привести у первинний стан і розмір
будівлю А-1 і право власності у неї на цю
будівлю збереглося на підставі
договору купівлі-продажу від 25.11.2010р., а
у ОСОБА_4 збереглося право власності на
будівлю В-1, площею 127,7 кв.м. і навіс
«Б-1»на підставі договору дарування,які
не є самовільними ,то підстави для
зобов»язання їх звільнити земельну
ділянку відсутні, а захист прав
позивача на земельну ділянку підлягає
здійсненню у інший спосіб,передбачений
ст.16 ЦК України.

З огляду на зазначене судова колегія
приходить до висновку про те,що рішення
суду підлягає скасуванню в цій частині
з постановленням нового рішення,яким у
задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України,
судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 17 жовтня 2013 року у цій
справі в частині позовних вимог до
ОСОБА_3,ОСОБА_4 про звільнення земельної
ділянки скасувати.

У задоволенні позову Мелітопольської
міської ради Запорізької області до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звільнення
земельної ділянки відмовити.

В іншій частині оскаржуване рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: