РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/20289/13-ц

2/643/1023/14

04.07.2014 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді
Задорожної А.М.,

за участю секретаря судового засідання
Тугайбей В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
майна сумісною власністю подружжя та
розподіл майна подружжя, третя особа -
Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк»,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 09.12.2013 року звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому просила
встановити факт її сумісного
проживання з відповідачем однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з 2002 року;
визнати квартиру АДРЕСА_1 сумісною
власністю її та відповідача; визнати за
нею право власності на ? частину
квартири; стягнути з відповідача на її
користь 44000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала,
що вона з відповідачем проживала
однією сім'єю з 2002 року. В 2007 році вони
вирішили придбати квартиру для
сумісного проживання. 07.12.2007 року на
ім'я ОСОБА_2 було оформлено договір
купівлі-продажу квартири с. Відповідно
до п. 3 Договору купівлі-продажу від
07.12.2007 року продаж вчинено за 277750,00 грн.
При цьому, 07.12.2007 року між відповідачем
та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено
договір про надання споживчого кредиту
в сумі 39000 доларів США, що дорівнює 196950
грн. Відповідно до п. 2.1 Договору - з
метою забезпечення виконання
зобов'язання позичальника банком
прийнято заставу нерухомості, а саме:
двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та
порука позивачки. Відповідно до
договору поруки №П0 від 07.12.2007
року, укладеного між нею та банком вона
зобов'язалася відповідати перед
кредитором у разі невиконання
зобов'язання відповідачем перед
банком, що виникають з Договору про
надання споживчого кредиту в сумі 39000
доларів США. Інші кошти є їхніми
спільними, які вони передали продавцю
за спільну квартиру. З часу придбання
квартири вони за спільні кошти почали
проводити капітальний ремонт, який
завершили у травні 2013 році, купували
меблі та техніку. 218.12.2007 року вони з
відповідачем уклали шлюб, вона змінила
дошлюбне прізвище. Кредит за придбану
квартиру вони виплачували разом із
сумісних коштів вже перебуваючи у
шлюбі. Станом на теперішній час кредит
за квартиру не виплачений. Рішенням
Московського районного суду м. Харкова
від 23.10.2013 року шлюб між ними було
розірвано. Під час подружнього життя
вони з відповідачем придбали
автомобіль Hyundai Accent. 21.06.2013 року
відповідач продав без її згоди
зазначений автомобіль. Кошти отримані
за реалізацію ОСОБА_2 залишив собі.
Вважала, що вона має право на ? частину
квартири АДРЕСА_1, та на ? частину
коштів, отриманих від реалізації
автомобіля.

В подальшому ОСОБА_1 збільшила позовні
вимоги та просила також стягнути з
відповідача на її користь ? частину
вартості наступного майна, а саме:
холодильника GORENJE NRK-ORA-W вартістю 10334,27
грн.; пічки СВЧ GORENJE GMO 23 ORA ITO вартістю
1842,00 грн.; поверхні газової GORENJE
вартістю 2215,00 грн.; духової пічки GORENJE
вартістю 5970,00 грн.; витяжки кухонної
GORENJE вартістю 2815,00 грн.; шафи-купе
вартістю 8550 грн.; меблів кухонних
вартістю 43678,00 грн.; пральної машини GORENJE
W вартістю 4101,00 грн.; електрочайнику BOSCH
THD 2021 вартістю 1082,00 грн.; доставка
техніки 40 грн.; кутового дивану
«Маркіз» вартістю 4620 грн.; стільців в
кухню вартістю 3475 грн.; дивану з
кушетками та пуфом вартістю 10000 грн.;
столу вартістю 6400 грн.; меблів у ванну
кімнату вартістю 6239,16 грн.;
кондиціонеру LG C 09 LHR вартістю 3640,07 грн.;
водонагрівачу GORENJE вартістю 1112,60 грн.;
змішувачу в кухню для мийки Chili
вартістю 1491 грн.; змішувачу в ванну
кімнату вартістю 3686,05 грн.; системи
відеонагляду та дверного замку на суму
2825 грн.; унітазу вартістю 1296 грн.;
матеріали для ремонту на суму 439,88 грн.;
ламінат на суму 11679,38 грн.; плінтус 764
грн.; будівельні матеріали на суму 2466
грн.; радіатори на суму 1360 грн.; обшивка
балкону на суму 1950 грн.; плитка на
підлогу на суму 957,37 грн.; плитка в ванну
кімнату на суму 5186 грн.; плитка в ванну
кімнату на суму 1116,72 грн.; вікно на суму
2312 грн.; поклейка шпалер на суму 7326,6
грн., тобто просила стягнути з
відповідача на її користь 79329,05 грн.

В судовому засіданні позивачка та її
представник наполягали на задоволені
позову, посилаючись на обставини, що
зазначені у ньому. Крім того позивачка
пояснила, що в 2004 році вони мешкали у її
батьків. Після чого вони мешкали в
квартирі, яку винаймали. За адресою, за
якою вони орендували квартиру, її
донька пішла до першого класу. Від
батьків відповідача вони приховували
факт їхнього сумісного проживання,
оскільки вони були проти їх відносин.
Позивачка заперечувала проти того, що
кошти від реалізації автомобіля були
витрачені ними на відпочинок, оскільки
на момент продажу автомобіля вона
перебувала на території АРК та згоду на
його продаж вона не давала.

Представник відповідача в судовому
засіданні визнала позов частково, а
саме в частині поділу майна, яке було
придбано сторонами в період
перебування у шлюбі та підтверджується
платіжними документами. В іншій
частині позову просила відмовити,
оскільки відповідач не мешкав разом з
позивачкою з 2002 року. Позивач
зустрічався з ОСОБА_1, але не мав наміру
проживати разом з нею сумісно, оскільки
не мав житла, роботи, проживав у
квартирі своїх батьків разом з ними. З
2003 року він почав виїжджати на
заробітки у м. Москву. Він планував
заробити там кошти для подальшого
життя та придбання особистого житла.
Друзі та близькі знали, що він
зустрічається з позивачкою, однак він
не мав наміру сумісно мешкати разом з
нею. 07.12.2007 року він отримав споживчий
кредит у банку для купівлі квартири у м.
Харкові. Майже 5 років він заробляв
кошти у м. Москва для придбання свого
житла, його мати продала квартиру і
дала йому кошти на перший внесок для
отримання кредиту. У нотаріуса у
договорі купівлі-продажу він
засвідчив, що у шлюбі не перебуває і
надав на це письмову заяву. Представник
відповідача також заперечував проти
стягнення коштів за автомобіль,
оскільки він був проданий під час
перебування у шлюбі та кошти були
витрачені на сумісний відпочинок.

Представник третьої особи ПАТ
«УкрСиббанк» заперечував проти
визнання за позивачкою право власності
на ? частину квартиру, оскільки вона
була придбана відповідачем
одноособово та на даний час квартира
перебуває у іпотеці банку.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд дійшов наступного:

Згідно ст.55 Конституції України права і
свободи людини і громадянина
захищаються судом.

Відповідно до ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 07.12.2007 року ОСОБА_2
придбав квартиру АДРЕСА_1.

07.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_2 було укладено договір
споживчого кредиту №0, відповідно
до умов якого ОСОБА_2 було надано
кредитні кошти у розмірі 39000 доларів
США.

Того ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_1 було укладено договір поруки
№П0, відповідно до умов якого
позивачка зобов'язалася відповідати за
належне виконання відповідачем умов
договору споживчого кредиту №0
від 07.12.2007 року.

28 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
було укладено шлюб, який було розірвано
рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 23.10.2013 року.

Статтею 256 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу
України сім'єю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Ознакою сім'ї є наявність між її
членами взаємних прав та обов'язків.
Члени сім'ї наділені цілою системою
прав та обов'язків, які зумовлені їхнім
спільним проживанням.

Частинами 1, 2 статті 21 Сімейного
кодексу України визначено, що шлюбом є
сімейний союз жінки та чоловіка,
зареєстрований у державному органі
реєстрації актів цивільного стану.
Проживання однією сім'єю жінки та
чоловіка без шлюбу не є підставою для
виникнення у них прав та обов'язків
подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України
передбачено, що якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

Як убачається з наданих позивачкою до
суду медичної документації, 15.02.2007 року
в м/ц «ПАНАЦЕЯ ХХІ век» звернулася
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв'язку з
безпліддям в шлюбі, в якому перебували
більше року, в зв'язку з чим в період з
лютого по травень 2007 року сторони
проходили огляд в медичному закладі.

В судовому засіданні свідки, які були
допитані за клопотанням позивачки та
її представника, підтвердили, що ОСОБА_1
та ОСОБА_2 фактично мешкали разом, мали
спільне господарство, спільний бюджет,
тобто були фактично подружжям.

Зазначені свідками обставини також
підтверджуються оглянути в судовому
засіданні фотокартками.

Суд не приймає до уваги показання
свідків, які були допитані за
клопотанням представника відповідача,
оскільки вони спростовуються
вищевказаними доказами, які були
досліджені в судовому засіданні
доказами.

Посилання представника позивача на
наявність заяви ОСОБА_2 на ім'я
приватного нотаріуса Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
від 07.12.2007 року про те, що він на момент
придбання квартири в шлюбі не
перебуває, грошові кошти, що
витрачалися ним на її придбання не є
спільною сумісною власністю, і особи,
які могли б поставити питання про
визнання за ними права власності на
грошові кошти, витрачені на придбання
зазначеної квартири, у тому числі і
відповідно до статей 65, 74 та 97 СК
України, відсутні, суд не приймає до
уваги, оскільки факт проживання з
позивачкою ОСОБА_2 однією сім'єю міг
скрити навмисно, а недостовірність
вказаних обставин жодних юридичних
наслідків не породжує.

Таким чином, наведене дає можливість
зробити суду висновок про те, що
позивачка дійсно, тривалий час, з 2002
року проживала з ОСОБА_2 однією сім'єю,
вони вели спільне господарство і їх
спільне проживання мало всі ознаки
сім'ї, визначені діючим законодавством.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне визнати квартиру АДРЕСА_1
сумісною власністю сторін та визначити
кожному по ? її частини.

28.09.2011 року ОСОБА_2 було придбано
автомобіль марки Hyndai Accent 062598. Даний
автомобіль було відчужено
відповідачем 21.06.2013 року за 88000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України,
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України,
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Таким чином, судом з вірогідністю
встановлено, що автомобіль Hyndai Accent 062598
було придбано сторонами під час
перебування у зареєстрованому шлюбі, а
тому є спільною сумісною власністю
подружжя, яке підлягає поділу. Оскільки
відповідачем було продано автомобіль
за 88000 грн., то в рахунок компенсації з
відповідача на користь позивачки
належить стягнути 44000 грн.

Доводи представника відповідача про
те, що автомобіль було продано за
згодою відповідачки, а кошти від
продажу якого було витрачено на
спільний відпочинок, спростовується
наданою відповідачкою випискою з банк,
відповідно до якої ОСОБА_1 21 та 23 червня
2013 року знімала грошові кошти в м.
Євпаторія АРК.

Також під час перебування у шлюбі
сторонами було придбано: холодильник
GORENJE NRK-ORA-W вартістю 10334,27 грн.; пічку СВЧ
GORENJE GMO 23 ORA ITO вартістю 1842,00 грн.;
поверхню газову GORENJE вартістю 2215,00 грн.;
духову пічку GORENJE вартістю 5970,00 грн.;
витяжку кухонну GORENJE вартістю 2815,00 грн.;
шафу-купу вартістю 8550 грн.; меблі
кухонні вартістю 43678,00 грн.; пральну
машини GORENJE W вартістю 4101,00 грн.;
електрочайник BOSCH THD 2021 вартістю 1082,00
грн.; кутовий диван «Маркіз» вартістю
4620 грн.; стільців в кухню вартістю 3475
грн.; диван з кушетками та пуфом
вартістю 10000 грн.; стіл вартістю 6400 грн.;
меблі у ванну кімнату вартістю 6239,16
грн.; кондиціонер LG C 09 LHR вартістю 3640,07
грн.; водонагрівач GORENJE вартістю 1112,60
грн.; змішувач в кухню для мийки Chili
вартістю 1491 грн.; змішувач в ванну
кімнату вартістю 3686,05 грн.; систему
відеонагляду та дверного замку на суму
2825 грн.; унітаз вартістю 1296 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦПК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у праві
спільної часткової власності у
співвласника, який отримав таку
компенсацію, припиняється з дня її
отримання.

Таким чином, оскільки майно було
придбано у шлюбі, тобто вони є
співвласниками вищевказаного майна,
однак оскільки виділ у натурі частки із
спільного майна є неможливим, то з
відповідача на користь позивачки
належить стягнути компенсацію його
вартості.

Що стосується витрат на поліпшення
житлових умов, то суд вважає, що такі
витрати не є майно в розумінні положень
чинного ЦК України, а тому поділ або
компенсація неможлива, а тому у
задоволенні позову у цій частині
належить відмовити.

З огляду на посилання представника
третьої особи стосовно заперечень
проти позову суд зазначає наступне:

Положення договору іпотеки про те, що
іпотекодавець не має права
розпоряджатись будинком без згоди
іпотеко держателя до закінчення
терміну дії іпотеки, не означає, що у
судовому порядку не можна поділити
спільне майно подружжя шляхом визнання
права власності на нього, оскільки
право володіння та користування майном
не заборонено, а поділ майна подружжя
не є розпорядженням ним.

У відповідності до п.п. 23, 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №11 від
21 грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановити обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясувати джерело і час його придбання.
До складу майна, що підлягає поділу,
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та враховується також борги подружжя
та правовідносини за в'язанням, що
виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, оскільки кредитні кошти
були надані відповідачу на придбання
квартири, а поручителем по кредитному
договору також є позивачка, тобто вона
виступила у якості майнового
поручителя за договором, а не тільки
відповідач з огляду на підписання ним
кредитного договору, суд вважає
заперечення представника третьої
особи необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 3, 21, 60, 61, 69, 70, 74 СК
України, ст. 364 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60,
88, 169, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт сумісного проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з 2002 року по 27
грудня 2007 року.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування вартості ?
частини автомобілю марки HYUNDAI ACCENT 44000
(сорок чотири тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування вартості ?
частини: холодильника GORENJE NRK-ORA-W
вартістю 10334,27 грн.; пічки СВЧ GORENJE GMO 23 ORA
ITO вартістю 1842,00 грн.; поверхні газової
GORENJE вартістю 2215,00 грн.; духової пічки
GORENJE вартістю 5970,00 грн.; витяжки
кухонної GORENJE вартістю 2815,00 грн.;
шафи-купе вартістю 8550 грн.; меблів
кухонних вартістю 43678,00 грн.; пральної
машини GORENJE W вартістю 4101,00 грн.;
електрочайнику BOSCH THD 2021 вартістю 1082,00
грн.; кутового дивану «Маркіз» вартістю
4620 грн.; стільців в кухню вартістю 3475
грн.; дивану з кушетками та пуфом
вартістю 10000 грн.; столу вартістю 6400
грн.; меблів у ванну кімнату вартістю
6239,16 грн.; кондиціонеру LG C 09 LHR вартістю
3640,07 грн.; водонагрівачу GORENJE вартістю
1112,60 грн.; змішувачу в кухню для мийки
Chili вартістю 1491 грн.; змішувачу в ванну
кімнату вартістю 3686,05 грн.; системи
відеонагляду та дверного замку на суму
2825 грн.; унітазу вартістю 1296 грн. - 61530
(шістдесят одну тисячу п'ятсот
тридцять) грн. 08 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Харківської області через Московський
районний суд м. Харкова протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10.07.2014
року.

Головуючий
Задорожна А.М.