УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,Касьяна О.П.,
Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
на рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 5 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 25 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Акцент-банк» (далі -
ПАТ «Акцент-банк») звернулось до суду з
позовом, у якому просило стягнути з
ОСОБА_6 61 113 грн 56 коп. заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалось на ті обставини, що 4
серпня 2008 року між сторонами укладено
кредитний договір, за яким позивач
надав позичальнику 5 241 грн 10 коп.
строком на 24 місяці зі сплатою 12 %
річних за користування коштами на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Однак відповідач не виконав свої
зобов'язання за кредитним договором, у
зв'язку з чим станом на 27 серпня 2013 року
утворилася заборгованість, яку він не
сплачує, просило задовольнити позов.

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 5 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 25 грудня 2013 року, у
задоволенні позову ПАТ
«Акцент-Банк» відмовлено. Вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов, мотивуючи свої
вимоги тим, що судами порушені норми
процесуального права та неправильно
застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з рішенням якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивач пропустив трирічний строк
позовної давності, не ставить питання
про його поновлення, а доказів про його
продовження сторонами позивач не
надав, що є підставою для відмови у
задоволенні позову незалежно від
наявності заяви сторони у спорі про
застосування позовної давності з
урахуванням вимог ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» про
заборону вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Проте погодитися з таким рішенням
апеляційного суду не можна на таких
підставах.

Судами встановлено, що
4 серпня 2008 року між ПАТ «Акцент-Банк»
та ОСОБА_6 укладено кредитний договір,
за яким банк надав позичальнику 5241 грн
10 коп. на придбання товару строком на 24
місяці до 4 серпня 2010 року зі сплатою 12 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
не виконав, у зв'язку з чим станом на 27
серпня 2013 утворилася заборгованість у
розмірі 61 113 грн 56 коп., з яких 415 грн 15
коп. заборгованості за відсотками за
користування кредитом, 1446 грн 47 коп.
комісії за користування кредитом, 57770
грн 36 коп. пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором, 500
грн штрафу (фіксована частина) та 2981 грн
60 коп. штрафу (процентна складова).

За змістом ст. ст. 526, 1050 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено,
що позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

За змістом ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
справі, є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Суд апеляційної інстанції у порушення
вимог ст. ст. 213, 214, 303 ЦПК України не
перевірив законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції, не навів мотивів у
спростування його висновків про
застосування строків позовної
давності та відмови у задоволенні
позову з цих підстав, не перевірив, чи
подавав відповідач заяву про
застосування позовної давності, яка
мала бути ним порушена до ухвалення
рішення судом першої інстанції.

При цьому не дав належної оцінки
обставинам справи та не перевірив умов
договору щодо встановлення строку
позовної давності та порядку
повернення кредиту - одноразовим
платежем чи частинами, не дав оцінки
умовам договору щодо цих обставин, а
відтак не з'ясував, з якого часу
вважається порушеним право кредитора
та чи дотримані позивачем строки
позовної давності, як визначено
законом і договором.

А пославшись на те, що кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, а позовна давність може
бути застосована без заяви сторони
(пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про
захист прав споживачів"), не перевірив,
якого порядку повернення кредитних
коштів стосується це положення -
судового чи позасудового, постановив
помилкову ухвалу про залишення без
змін рішення суду першої інстанції з
порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи, що такі порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права унеможливлюють
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, ухвалу суду
апеляційної інстанції потрібно
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до цього суду, як передбачено
ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно задовольнити частково, ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської
області від 25 грудня 2013 року скасувати,
а справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
задовольнити частково, ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської
області від 25 грудня 2013 року
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

О.В. Ступак

С.П. Штелик