Справа № 643/3332/14
Головуючий І інстанції - Крівцов Д.А.
Провадження: 22-ц/790/4650/14
Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Овсяннікової А.І.,
Сащенка І.С.,

при секретарі - Шабас О.В.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Московського районного суду
м. Харкова від 30 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
надання дозволу на оформлення
документів та тимчасовий виїзд за
кордон малолітньої дитини без згоди
батька, -

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2014 року позивачка звернулася
до суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що 18.05.2012 року між нею
та відповідачем було укладено шлюб.
Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 13.01.2014 року шлюб між ними
було розірвано.

В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народилась дочка ОСОБА_5, яка після
розірвання шлюбу проживає з нею та
знаходиться на її утриманні.

Відповідач участі у вихованні та
догляді за дитиною не приймає, життям
та розвитком дитини не цікавиться,
матеріальної допомоги не надає. Дочка
страждає застудними захворюваннями,
погано переносила щеплення. За
рекомендаціями лікарів з метою
лікування і профілактики хвороб та
підвищення імунітету дитині необхідне
періодичне перебування на морі. Вказує,
що її батьки перебувають у Російській
Федерації, в м. Адлер, та запросили її
разом з дочкою до них в гості на літні
канікули. Проте відповідач згоди на
виїзд дочки за кордон для відпочинку та
оздоровлення не надає.

Просила надати їй дозвіл на виїзд дочки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України
без згоди та супроводу відповідача, до
досягнення дитиною повноліття;
дозволити їй та її офіційному
представникові без згоди відповідача
оформлювати документи для тимчасового
виїзду або супроводу малолітньої
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до
країн ближнього та дальнього зарубіжжя
до досягнення нею повноліття, а саме
оформлення паспорту для виїзду за
кордон, проїзного документу або інших
документів, на підставі яких дочка може
виїхати за кордон.

Заочним рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 30 квітня
2014 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Надано ОСОБА_3 дозвіл вписати
в її паспорт відомості про дочку
ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1, яка їде за кордон
разом з матір'ю ОСОБА_3 В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначила, що
судом першої інстанції не взято до
уваги докази необхідності виїзду
малолітньої ОСОБА_5 за кордон, пов'язані
з оздоровленням дитини та
відвідуванням близьких родичів, серед
яких характеристика стану здоров'я з
медичного закладу, підтвердження
бронювання готелю. Відповідач мешкає
окремо від дитини та приховується від
участі в її долі, фактично перешкоджає
покращенню умов життя дитини, її
оздоровленню, фізичному і розумовому
розвитку, а отже, порушує права як
дитини, так і матері.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд вважав за
можливе задовольнити позовні вимоги в
частині надання дозволу позивачу без
дозволу батька дитини вписати в
паспорт позивача відомості про її
дочку ОСОБА_5 для забезпечення
можливості виїзду останньої за кордон.

Відмовляючи у задоволенні вимог
позивача про надання їй дозволу на
виїзд дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
межі України без згоди та супроводу
батька, до досягнення дитиною
повноліття, то суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем у позовних
вимогах не зазначено державу, на виїзд
до якої вона просить надати дозвіл та
конкретний строк, на який здійснюється
виїзд.

При ухваленні рішення суд, зокрема,
врахував п.п. 1 п. 4 «Правил перетинання
державного кордону громадянами
України», затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 57 від
27.01.1995 року відповідно до якого виїзд з
України громадянам, які не досягли
16-річного віку, в супроводі одного з
батьків або інших осіб, уповноважених
одним з батьків за нотаріально
посвідченою згодою, здійснюється,
зокрема, за нотаріально посвідченою
згодою другого з батьків із
зазначенням у ній держави прямування
та відповідного часового проміжку
перебування у цій державі.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що заочним рішенням
Московського районного суду
м. Харкова від 13.01.2014 року шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований
Московським відділом державної РАЦС
реєстраційної служби Харківського МУЮ
18.05.2012 року, актовий запис за № 303,
розірвано. Після розірвання шлюбу
позивачу залишено прізвище «ОСОБА_3».
Вищевказане заочне рішення набрало
законної сили.

Під час шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_4
народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1, виданим 18.07.2012
року Московським відділом державної
РАЦС реєстраційної служби
Харківського МУЮ.

Згідно вказаного свідоцтва позивач є
матір'ю дитини, відповідач - її батьком.

Як вбачається з довідки про склад сім'ї,
виданої дільницею КП «Жилкомсервіс»
17.01.2014 року за № 107, дитина мешкає разом
з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції не взято до
уваги докази необхідності виїзду
малолітньої ОСОБА_5 за кордон, пов'язані
з оздоровленням дитини та
відвідуванням близьких родичів, серед
яких характеристика стану здоров'я з
медичного закладу, підтвердження
бронювання готелю є безпідставними.

Суд обґрунтовано в рішенні зазначив, що
законодавством України не передбачено
можливість перетинання дитиною
кордону України без згоди обох батьків,
без зазначення країни, до якої
необхідно виїхати дитині, та строк, на
який здійснюється вид»їзд.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України,
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 179 ЦПК України, предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи і
підлягають встановленню при ухваленні
судового рішення.

Виходячи з положень з ст.ст. 3, 4, 10, 11, 16, 27,
31, 179 ЦПК України, право визначати
предмет і підстави позову та спосіб
захисту порушеного права - належить
позивачеві.

Таким чином, висновки суду
відповідають вимогам закону,
підтверджуються матеріалами справи,
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Підстав для скасування рішення при
апеляційному розгляді справи не
встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 30 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Ухвала може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -