омер провадження № 22-ц/785/1462/14
Головуючий у першій інстанції Пучкова
Доповідач Троїцька Л. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Троїцької Л.Л.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Фальчука
В.П.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
витребування майна із чужого
незаконного володіння за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 26 червня 2013
року, -

встановила:

21.11.2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
повернення нерухомого та рухомого
майна в натурі, зобов'язання повернути
оригінали правовстановлюючих
документів на квартири.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона
є спадкоємицею 5-ої черги за законом
після смерті ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, що встановлено рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17.09.2009 року, залишеного без
змін ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 01.01.2010 року.

Відповідачі по справі без будь-яких
законних підстав захопили майно, яке
належало її родичці ОСОБА_5 на час
смерті, а саме:

- однокімнатну квартиру АДРЕСА_1;

- однокімнатну квартиру АДРЕСА_2;

- порцеляновий сервіз на 12 персон,
виробництва ГДР, вартістю 5000 грн.;

- порцеляновий сервіз «Мадонна»,
вартістю 7000 грн.;

- кришталь вітчизняного виробництва:
дві ладі, вартістю 700 грн. та 800 грн.;

- чарки (70 грамів), чеського виробництва,
вартістю 598 грн.;

- китайську порцелянову вазу червоного
кольору, круглої форми, ручної роботи,
виробництва 50-х років, вартістю 8000 грн.;

- золоті прикраси: сережки, вартістю 3500
грн., ланцюжок кований - 2500 грн.,
годинник у формі браслету - 1000 грн.,
каблучку «маркіза» з янтарем - 3300 грн.;

- вовняний килим (новий) в коричневих
кольорах, розміром 3x4, вартістю - 6000 грн.

Посилаючись на те, що відповідачі
порушують її законні права на спадщину,
ОСОБА_2 просила задовольнити вимоги
(а.с. 2).

12 червня 2013 року позивачка уточнила
позовні вимоги і просила визнати за нею
право власності на вищевказані
квартири; зобов'язати відповідачів
звільнити квартири та повернути
вищевказане рухоме майно (а.с. 131-132).

Ухвалою суду від 12.06.2013 року у
клопотанні ОСОБА_2 про прийняття до
провадження уточненої позовної заяви
про визнання права власності на
квартири АДРЕСА_2 та зобов'язання
відповідачів звільнити їх - відмовлено.

Роз'яснено ОСОБА_2 право на звернення до
суду з зазначеними вимогами у
загальному порядку (а.с.133).

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 26.06.2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 про витребування майна
із чужого незаконного володіння -
відмовлено (а.с.147).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
про задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, який виклав зміст
рішення, перевіривши матеріали справи
в межах апеляційної скарги, заперечень
на неї, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, з
ухваленням нового рішення з наступних
підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаній нормі права рішення суду не
відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову про
витребування майна із чужого
незаконного володіння суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не
надала доказів, що вона на цей час є
власником спадкового майна ОСОБА_5,
тому не має підстав для його
витребування у відповідачів.

При цьому суд керувався вимогами ст.ст.
387,1296,1299 ЦК України та відповідними
нормами цивільно-процесуального
законодавства.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

З матеріалів справи вбачається і не
оспорюється сторонами наступні
обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5

Після її смерті відкрилася спадщина у
вигляді двох однокімнатних квартир за
АДРЕСА_2

Спадкоємицею 5-ї черги за законом після
смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_2, що
підтверджується рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17.09.2009 року, залишеного без
змін ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 01.01.2010 року (а.с. 17, 18).

Навпаки, рішенням апеляційного суду
Одеської області від 23.03.2011 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю та
визнання права власності на спадкове
майно (а.с.19-20).

З моменту смерті спадкодавця,
відповідачі займають спірні квартири і
на вимоги позивачки відмовляються від
їх звільнення.

Матеріалами справи також встановлено,
що після смерті ОСОБА_5 позивачка
своєчасно звернулася до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, на підставі якої була
заведена спадкова справа за № 552/2009.

Однак, свідоцтво про право на спадщину
вона не отримала у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на спадкове майно (а.с.128).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України,
спадщина належить спадкоємцю
незалежно від часу її прийняття з часу
відкриття спадщини.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що
особа, яка має речове право на чуже
майно, має право на захист цього права
відповідно до положень глави 29 ЦК
України, в тому числі і на витребування
майна із чужого незаконного володіння.

На думку колегії, прийнявши в
установленому законом порядку
спадщину, ОСОБА_2 з часу її відкриття
набула речові права на успадковані
квартири, а саме: право володіння та
право користування ними і, відповідно,
права на захист цих прав. Право
розпорядження зазначеними квартирами
виникне у неї з часу оформлення на них
права власності і державної реєстрації
відповідним органом.

Відповідачі по справі є
недобросовісними володільцями
спірного майна і відповідно до вимог
ст. 400 ЦК України зобов`язані негайно
повернути його ОСОБА_2

При розгляді справи по суті вказані
обставини судом першої інстанції не
були враховані, у зв'язку з чим, рішення
суду, як постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового про задоволенням вимог ОСОБА_2 в
частині витребування спірних квартир у
відповідачів з незаконного володіння.

Що стосується вимог в частині
витребування рухомого майна, яке
вказане позивачкою в позовній заяві, то
вони задоволенню не підлягають,
оскільки в порушення нею ст.ст. 59, ч.1 ст.
60 ЦПК України не надано жодного
допустимого доказу про їх наявність в
квартирах померлої на час її смерті.

Посилення ОСОБА_2 на покази свідка
ОСОБА_6 та пояснення відповідачки
ОСОБА_4, допитаної як свідка, не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки свідок
ОСОБА_6 була останній раз у квартирі
ОСОБА_5 за два місяця до її смерті, а
відповідачка ОСОБА_4 нічого
конкретного про наявність спірного
рухомого майна, яке залишилось в
квартирі на час смерті ОСОБА_5 не
казала, що підтверджується технічним
записом судового засідання від 21.06.2010
року по справі № 2-1256/10, прослуханим в
суді апеляційної інстанції.

Посилення ОСОБА_2 на те, що 19 грудня 2013
року Київським районним судом м. Одеси
буз задоволений її зустрічний позов і у
відповідачів витребувано спірне майно
у вигляді квартир на її користь, тому
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 26 червня 2013 року по цій
справі повинно бути скасоване і
залишені без розгляду вимоги щодо
вказаного нерухомого майна, є
безпідставні.

З оглянутих матеріалів цивільних
справ: 22ц/785/1462/14 і № 22ц/785/2556/14
вбачається, що позов ОСОБА_2 про
витребування майна із чужого
незаконного володіння по першій справі
заявлений 21.11.2011 року (а.с.2). По іншій
справі позивачкою заявлений
аналогічний зустрічний позов 17.12.2012
року (т. 3 а.с.11-12). По першій справі
рішення постановлено судом 26.06.2013 року,
по другій справі - 19.12.2013 року.

З урахуванням викладеного, колегія
вважає, що правових підстав для
скасування рішення суду від 26.06.2013 року
з залишенням позовної заяви ОСОБА_2 не
має.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 26 червня 2013 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Витребувати із чужого незаконного
володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 квартири: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2

В іншій частині позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, проте може бути
оскаржене на протязі 20-ти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

Л.Л.Троїцька

О.М.Таварткіладзе

В.П.Фальчук