У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

судів - Ковальчук Н.М., Григоренко М.П.,

секретаря судового засідання Демчук
Ю.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Рівненської області цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_4 на рішення
Рівненського міського суду від 28
листопада 2013 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей..

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, учасників судового
розгляду, що з'явились у судове
засідання, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішення Рівненського міського суду від
28 листопада 2013 року позов задоволено
частково. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
зареєстрований 21 квітня 2007 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Солом'янського районного
управління юстиції у м.Києві за актовим
записом №529 розірвано. Місцем
проживання дітей визначено місце
проживання матері. Стягнуто з ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Київ на
користь ОСОБА_3 аліменти на утримання
дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій грошовій сумі в
розмірі 516 грн. щомісячно на кожну
дитину, з наступною індексацією
відповідно до закону, але не менше ніж 30
% прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років, починаючи з 27 червня 2013 року
і до досягнення дітьми повноліття.
Допущено до негайного виконання
рішення в частині стягнення аліментів
у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із рішенням суду в
частині стягнення аліментів на
утримання неповнолітніх дітей
відповідач вказує на незаконність
рішення суду, вважає, що не врахованого
його матеріальний стан та відсутністю
можливості сплачувати аліменти в
розмірі визначеному рішенням суду.
Доводить, що суд не врахував рівність
обов'язків батьків щодо виховання та
матеріального утримання дітей,
перебування його на обліку у центрі
зайнятості за відсутності постійної
роботи. Покликається на те, що рішенням
суду не забезпечено захист
гарантованих йому Конституцією
України прав та свобод при здійсненні
правосуддя. За викладених обставин
просить рішення суду змінити в частині
стягнення аліментів зменшивши до
розміру визначено ч.2 ст.182 СК України.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в
період перебування у шлюбі позивачки
та відповідача з 21 квітня 2007 року до
ухвалення судового рішення, у них
народились діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
що стверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1 виданого 16
жовтня 2007 року відділом реєстрації
актів цивільного стану Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4, що стверджується
свідоцтвом про народження, серії
НОМЕР_2 виданого 13 серпня 2009 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Рівненського міського
управління юстиції Рівненської
області, в яких відповідач вказаний
батьком.

Суд першої інстанції
задовольняючи позовні вимоги та
визначаючи розмір аліментів на
утримання неповнолітніх дітей
позивачки та відповідача, обґрунтовано
посилався на положення ст.ст.180,184 СК
України, які покладають обов'язок
батьків щодо утримання дитини до
досягнення нею повноліття, а при
наявності нерегулярного мінливого
доходу, цей розмір визначається у
твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, а тому
кожна з них повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи апеляційної скарги не
спростували висновок суду першої
інстанції, який врахував матеріальний
стан відповідача, можливість
сплачувати аліменти на утримання дітей
в межах прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, визначеного
Законом України „Про державний бюджет
України на 2013 рік".

Заперечуючи рішення суду в частині
розміру аліментів, що підлягають
стягненню на дітей, відповідач не навів
та не обґрунтував суму яку згідний
сплачувати, виходячи з положень ст.184 СК
України щодо твердої суми аліментів,
при цьому не навів доводів, що він має
інші зобов'язання матеріального
характеру.

Сума аліментів у розмірі 516 грн. на
кожну дитину не є завищеною в нинішніх
умовах проживання, з урахуванням віку
неповнолітніх дітей, їх потреб та
такою, що створює відповідачу
додаткові труднощі матеріального
характеру.

Суд, ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову в частині стягнення
аліментів на утримання дітей, виходив з
доводів і заперечень сторін, з
рахуванням принципу їх змагальності та
диспозитивності цивільного
судочинства.

Висновки суду відповідають повно
з'ясованим обставинам справи.

Відповідно до положень ст.212 ЦПК
України судом дано належну та
об'єктивну оцінку зібраним доказам.

Рішення суду є мотивоване щодо
прийняття до уваги одних доказів і
відхилення інших, тому підстав для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10,11,60,303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 28 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:
Ю.М. Рожин

Судді:
Н.М. Ковальчук

М.П. Григоренко