АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

17 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про
роз'яснення рішення Апеляційного суду
міста Києва від 05 вересня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про визнання договору оренди
недійсним, виселення, відшкодування
майнової та моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 травня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про визнання договору оренди
недійсним, виселення, відшкодування
майнової та моральної шкоди
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 05 вересня 2013 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27 травня 2013 року в частині
відмови в задоволенні позову про
виселення ОСОБА_1 скасовано. Ухвалено в
цій частині нове рішення, яким позов
задоволено частково. Виселено ОСОБА_1
з приміщень будинку під літерою
АДРЕСА_1: жилих кімнат 1-3 площею 11,8
кв.м., 1-5 площею 15,2 кв.м., 1-7 площею 9,25
кв.м., 1-8 площею 7,75 кв.м., кухні 1-1
площею 6,4 кв.м., санвузла 1-2 площею 5,0
кв.м. та зобов'язано останнього не
чинити ОСОБА_2 перешкод у
користуванні вказаними приміщеннями.
Вирішено питання розподілу судових
витрат. В решті рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

17 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Апеляційного суду м. Києва з заявою, в
якій просить надати роз'яснення
ухваленого ним рішення з питань: яким
чином він повинен реалізувати своє
право на проживання зі своєю сім'єю,
право і обов'язок виховувати і
утримувати своїх дітей у зв'язку з
тим, що він виселений з приміщення, де
проживає його сім'я та знаходяться
його діти; яким чином він повинен
реалізувати своє право спільної
сумісної власності на речі, які
знаходяться в приміщенні, з якого він
був виселений за рішенням суду. Також
просить зупинити виконавче
провадження до вирішення судом
питання про встановлення порядку
виконання рішення.

В судовому засіданні представники
ОСОБА_1 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 заяву
підтримали та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_6 висловили думку, що вказана
заява задоволенню не підлягає.

Зазначили, що орендар ОСОБА_1 разом зі
своїми дітьми може проживати в тих
приміщеннях квартири НОМЕР_1 будинку
під літ. АДРЕСА_1, які належать на
праві власності його тестю -
орендодавцю ОСОБА_3 Крім цього, ОСОБА_1
зареєстрований по  АДРЕСА_2, його
дружина ОСОБА_7 зареєстрована по
АДРЕСА_3, діти зареєстровані за місцем
проживання матері. Судове рішення про
виселення ОСОБА_1 з приміщень, що
належать позивачу, є зрозумілим та не
підлягає додатковому роз'ясненню.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений судом належним
чином.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність відмови у задоволенні
заяви про роз'яснення судового
рішення з таких підстав.

Судове рішення - акт судового розгляду
справи будь-якого виду провадження,
яке відповідно до ст. 124 Конституції
України ухвалюється судами іменем
України і є обов'язковим для виконання
на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України якщо
рішення суду є незрозумілим для осіб,
які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту. Зрозумілість
рішення суду полягає в тому, що його
резолютивна частина не припускає
кілька варіантів тлумачення.

Оскільки резолютивна частина
рішення апеляційного суду, відповідно
до якої ОСОБА_1 виселено з приміщень
будинку під літерою АДРЕСА_1 : жилих
кімнат 1-3 площею 11,8 кв.м., 1-5 площею 15,2
кв.м, 1-7 площею 9,25 кв.м., 1-8 площею 7,75
кв.м., кухні 1-1 площею 6,4 кв.м.,
санвузла 1-2 площею 5,0 кв.м та
зобов'язано не чинити ОСОБА_2 перешкод
у користуванні вказаними
приміщеннями, не припускає кілька
варіантів тлумачення, а отже є
зрозумілою, підстави для його
роз'яснення відсутні.

Правові підстави для зупинення
виконавчого провадження відсутні.

Керуючись ст. 221 ЦПК України, колегія
суддів,-

Ухвалила:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1
про роз'яснення рішення Апеляційного
суду міста Києва від 05 вересня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про визнання договору оренди
недійсним, виселення, відшкодування
майнової та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/9657/2013

Головуючий у суді першої інстанції:
Волокітіна  Н.Б.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.