Ухвала

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова
М.В., Касьяна О.П.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Управління
праці та соціального захисту населення
Ізюмської міської ради Харківської
області про стягнення коштів, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 23 січня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 25 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що постановами судів,
які набрали законної сили, Управління
праці та соціального захисту населення
Ізюмської міської ради Харківської
області (далі - Управління) зобов'язано
здійснити їй перерахування
недоплаченої допомоги на оздоровлення
відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за 2009-2011 роки. На виконання цих постанов
видано виконавчі листи, проте
Управління їх не виконує. За таких
обставин позивач просила стягнути з
Управління на свою користь 9 630 грн в
якості завданої шкоди на підставі ст.
ст. 22, 1166, 1175 ЦК України.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від
14 жовтня 2013 року відкрито провадження у
справі.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від
01 листопада 2013 року провадження у
справі закрито з підстав, передбачених
п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 10 грудня 2013
року ухвалу суду першої інстанції
скасовано, справу направлено до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Останньою ухвалою Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 23 січня 2014 року ОСОБА_3
відмовлено у відкритті провадження у
справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК
України.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 25 лютого 2014
року ухвалу суду першої інстанції
скасовано, провадження у справі
закрито з підстав, передбачених п. 1 ч. 1
ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати зазначені ухвали судів
першої й апеляційної інстанцій,
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі, суддя суду першої інстанції
виходив з підстав, передбачених п. 1 ч. 2
ст. 122 ЦПК України, вважаючи, що спір,
який виник між сторонами у справі,
підвідомчий адміністративній
юрисдикції, оскільки, на думку судді, зі
змісту позову випливає питання щодо
здійснення судового контролю за
виконанням судових рішень в
адміністративних справах, порядок
розгляду якого визначено ст. 267 КАС
України.

Скасовуючи ухвалу суду першої
інстанції й постановляючи ухвалу про
закриття провадження у справі,
апеляційний суд виходив з підстав,
передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, і
погодився з висновком суду першої
інстанції про те, що даний спір
підлягає розгляду за правилами
адміністративного судочинства, так як
виник між позивачем - фізичною особою і
суб'єктом владних повноважень -
Управлінням з приводу перерахування і
виплати допомоги на оздоровлення
відповідно до вимог ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», при цьому виходив з того,
що ухвалою суду першої інстанції від 14
жовтня 2013 року відкрито провадження у
цій справі в порядку цивільного
судочинства.

Проте погодитися з такими висновками
не можна, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
однією з підстав закриття провадження
у справі є подання заяви, яка не
підлягає розгляду в судах у порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України
суди розглядають в порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, в якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Статтями 2, 17 КАС України визначено, що
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів суб'єктів права у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування при здійсненні ними
владних управлінських функцій;
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктами владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Отже, з огляду на вищезазначене,
справою адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, який виник між
конкретними суб'єктами стосовно їхніх
прав та обов'язків у правовідносинах,
які передбачають владний вплив
уповноваженого законом одного
(суб'єкта владних повноважень) на
поведінку іншого (підпорядкованого)
суб'єкта, які відповідно до
законодавства зобов'язані виконувати
його вимоги та приписи.

Крім того, вжитий у цій процесуальній
нормі термін «суб'єкт владних
повноважень» означає орган державної
влади, орган місцевого самоврядування,
їхню посадову чи службову особу, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень (п.
7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Таким чином, до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органами
державної влади, органам місцевого
самоврядування, їхньою посадовою
особою, предметом яких є перевірка
законності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно й прийнятих або вчинених
ними при здійсненні владних
управлінських функцій.

Критеріями розмежування справи
цивільного судочинства від справи
адміністративного судочинства є
одночасно: суб'єктивний склад
учасників процесу та характер спірних
правовідносин.

Проте при визначенні процесуального
статусу сторін, суд не з'ясував
належним чином зміст і характер
правовідносин, що виникли, і не
врахував, що цивільні процесуальні
правовідносини можуть виникнути
тільки між носіями цивільних
процесуальних прав і обов'язків у
цивільному процесі, сторонами в якому
є особи, матеріально-правовий спір між
якими є предметом розгляду і
вирішення судом.

Спір у справі, що розглядається, не
стосується захисту прав, свобод і
інтересів фізичних чи юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, а пов'язаний із відшкодуванням
шкоди, спричиненою, на думку позивача,
невиконання судових рішень. Як на
правові підстави своїх вимог позивач
вказувала на ст. ст. 22, 1166, 1175 ЦК
України, тому розгляд таких справ
згідно з положеннями ст. 15 ЦПК України
відбувається за правилами цивільного
судочинства.

Ураховуючи, що судами першої й
апеляційної інстанцій порушено норми
процесуального права, що унеможливлює
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, тому колегія суддів
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, а
постановлені у справі ухвали -
скасуванню з направленням справи до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 23
січня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 25
лютого 2014 року скасувати, справу
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

О.В. Ступак

С.П. Штелик