У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання наказу про звільнення
незаконним, поновлення на роботі,
виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу та стягнення суми
оплати по листкам непрацездатності за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 16 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом, зазначивши в його
обгрунтування, що рішенням
Дрогобицького міськрайонного суду від
19 березня 2013 року визнано незаконним
п.1.1 наказу № 141-к ПАТ «УкрСиббанк» від 7
квітня 2011 року про його звільнення з
посади керуючого групою відділень
Першого Львівського управління
Західного регіонального департаменту
ПАТ «УкрСиббанк», поновлено його на
вказаній посаді та стягнуто з
відповідача на його користь 82 496
гривень 94 копійки різниці в заробітку
за час виконання нижче оплачуваної
роботи та середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Додатковим рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду від 2 квітня 2013
року рішення суду першої інстанції від
19 березня 2013 року в частині поновлення
на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
межах одного місяця в сумі 9289 гривні 58
копійок допущено до негайного
виконання.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 7 листопада 2013
року рішення суду першої інстанції та
додаткове рішення суду першої
інстанції скасовані та ухвалено нове
про відмову у задоволенні позову.

Позивач зазначив, що з 7 листопада 2013
року по 24 січня 2014 року він перебував на
лікарняному.

18 листопада 2013 року його було звільнено
з роботи наказом № 455-вк, з яким
ознайомлено 14 лютого 2014 року.

Посилаючись на те, що відповідач в
порушення п. 8 ст. 40 КЗпП України,
звільнив його з роботи у період
тимчасової непрацездатності, запис у
трудовій книжці проведено у день
видачі наказу, просив суд визнати
незаконним наказ № 455-вк від 18
листопада 2013 року, поновити його на
роботі, стягнути з відповідача на його
користь заробітну плату за час
вимушеного прогулу у розмірі 6 604 гривні
80 копійок та оплату за лікарняні листки
у розмірі 17 876 гривень 16 копійок.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 31
березня 2014 року позов задоволено
частково.

Визнано незаконним наказ № 455-вк від 18
листопада 2013 року «Про кадрові
питання», виданого ПАТ «УкрСиббанк»
про звільнення ОСОБА_4 з роботи.

Зобов'язано ПАТ «УкрСиббанк» змінити
дату звільнення в трудовій книжці
ОСОБА_4, а саме, замість дати 18 листопада
2013 року, вказати дату звільнення 14
лютого 2014 року.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь
ОСОБА_4 заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 27 січня 2014 року по
14 лютого 2014 року у розмірі 6 330 гривень 15
копійок та суму невиплачених коштів у
розмірі 17 876 гривень 16 копійок, як
оплату за лікарняні листки.

Вирішено питання стягнення судових
витрат.

В решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 16 квітня 2014 року рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 31
березня 2014 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. При цьому суд касаційної
інстанції перевіряє законність і
обґрунтованість постановлених судових
рішень в межах позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції, та
доводів касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив з
того, що наказ № 455-вк від 18 листопада 2013
року, виданий на підставі рішення
апеляційного суду від 7 листопада 2013
року, є наказом «Про кадрові питання»
щодо визнання чинності пункту наказу №
141-ВК від 7 квітня 2011 року про
звільнення ОСОБА_4 із займаної посади.

З урахуванням ч. 3 ст. 40, ч. 4 ст. 235 КЗпП
України, ст. 35 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
апеляційний суд дійшов обгрунтованого
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.

Оскільки доводи касаційних скарг не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи апеляційним судом
допущено порушення норм
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 16 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Завгородня І.М.
Журавель
В.І.
Іваненко Ю.Г.