Справа №784/4288/13 20.01.2014 20.01.2014 20.01.2014
Провадження №22-ц/784/23/14
Головуючий у 1-й інстанції Прохоров П.А.
Доповідач апеляційної інстанції
Ухвала

Іменем України

20 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої Шолох З.Л.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Шпонарською О.Ю.,

без участі осіб, які беруть участь
у справі, належно повідомлених про час
і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 29 серпня 2013 року,
ухваленого за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу, -

встановила:

16 липня 2013 року ОСОБА_3 пред'явив
до суду позов до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу, який укладений між ними 03
вересня 2009 року.

Позивач зазначав, що спільне
життя з відповідачкою не склалося, вже
п'ять років вони не проживають однією
сім'єю, спільного господарства не
ведуть, дітей від шлюбу не мають, а він
має іншу сім'ю, тому шлюб з ОСОБА_2
носить формальний характер.

Посилаючись на викладене, позивач
просив позов задовольнити.

Заперечуючи проти позову,
відповідачка посилалася на його
необґрунтованість та просила надати їм
строк для примирення.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 29 серпня 2013 року
позов задоволено. Ухвалено розірвати
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
зареєстрований 03 вересня 2009 року
Центральним відділом реєстрації актів
цивільного стану Миколаївського
міського управління юстиції, актовий
запис № 267.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права, просила
скасувати рішення суду й ухвалити нове
про відкладення розгляду справи та
призначення строку для примирення
сторін.

В запереченнях на апеляційну
скаргу, ОСОБА_3 посилався на її
безпідставність.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що подальше
збереження сім'ї неможливе зважаючи на
те, що сторони не підтримують шлюбні
стосунки протягом тривалого часу і
позивач категорично заперечує проти
можливості відновлення таких
стосунків.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України
дружина та чоловік зобов'язані спільно
піклуватися про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної любові,
поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України
передбачено, що кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканність і
може мати наслідки, встановлені
законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 111, 112 СК
України суд вживає заходів щодо
примирення подружжя, якщо це не
суперечить моральним засадам
суспільства. З'ясовує фактичні
взаємини подружжя, дійсні причини
позову про розірвання шлюбу, бере до
уваги наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя подружжя.

Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів
справи, з 03 вересня 2009 року сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від якого дітей не мають.

На теперішній час, сторони
припинили подружні стосунки та не
ведуть спільне господарство.

За таких обставин та на підставі
ст.ст.112,113 СК України, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
до обґрунтованого висновку про
необхідність розірвання шлюбу,
оскільки подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу є
неможливим.

Аргументи відповідачки про
можливість збереження сім'ї є
безпідставними, оскільки вжиті
апеляційним судом заходи до примирення
сторін (ст.111 СК України) виявилися
безрезультатними.

ЇЇ посилання на те, що суд не
з'ясував всі обставини по справі,
порушив норми процесуального права, є
необґрунтованими та спростовуються
матеріалами справи.

Враховуючи викладене, висновок
суду ґрунтується на нормах сімейного
законодавства і підстав для скасування
правильного і по суті справедливого
рішення суду, колегія суддів не вбачає,
що у відповідності до ст. 308, ч.2 ст.310 ЦПК
України є підставою для відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 29
серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, і з цього часу може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча
Судді: