УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О., суддів: за участю представника
позивачаЄвграфової Є.П., Журавель В.І.,
Данильченка Р.В.,Завгородньої І.М.,
Ситнік О.М.,розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на заочне рішення
Хотинського районного суду
Чернівецької області від 28 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 5 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Дельта
Банк») звернулося до суду з даним
позовом, зазначивши в його
обгрунтування, що 2 лютого 2008 року між
банком та ОСОБА_7 укладено договір
споживчого кредиту №
CVXRRX38900347, відповідно до умов якого банк
надав відповідачу кредит у розмірі 2 392
гривень 80 копійок, зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 12 %
річних з кінцевим терміном повернення
до 1 травня 2008 року.

Посилаючись на те, що відповідач
належним чином не виконував умови
кредитного договору, у зв'язку з чим
станом на 14 червня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 27 384 гривні 95
копійок, яку позивач просив стягнути з
відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Хотинського
районного суду Чернівецької області
від 28 серпня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 5 грудня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду і ухвалити
нове про задоволення позову, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника позивача, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» заявлені після спливу
строку позовної давності,
встановленого ст. ст. 256, 257 ЦК України та
врахував вимоги ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», якою
передбачено, що у спорах щодо
споживчого кредитування позовна
давність застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Відповідно до ст.ст. 213-214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти
(ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267
ЦК України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 261 ЦК
України перебіг позовної давності за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання починається зі спливом
строку виконання кредитного договору.

Крім того, як роз'яснено у п. 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»
якщо строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Поряд з цим, пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту (правова позиція Верховного
Суду України згідно з постановою у
справі № 6-126цс13).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач в судових засіданнях судів
першої та апеляційної інстанції участі
не брав і заяву про застосування строку
позовної давності не подавав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
викладеного не врахував, повно та
всебічно не з'ясував обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи та дійшов
передчасного висновку про відмову у
задоволенні позову, у зв'язку з
застосуванням позовної давності, а
апеляційний суд, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, вказані
порушення залишив поза увагою та
помилково залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції, під
час якого необхідно з'ясувати фактичні
обставини справи та надати належну
оцінку зібраним у справі доказам й
ухвалити законне та обґрунтоване
рішення.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Хотинського районного
суду Чернівецької області від 28 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 5
грудня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О.
Гвоздик

Судді:
Є.П.
Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

О.М. Ситнік