Справа № 159/1956/14-ц
Провадження № 2/159/558/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
10 липня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

під головуванням судді
Бойчука П.Ю.,

за участю секретаря
Спасюк К.В.,

позивачів
ОСОБА_1,

ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3,

відповідача
ОСОБА_4,

представника відповідача
ОСОБА_5,

третьої особи
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ковелі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка
діє у своїх інтересах та в інтересах
малолітнього сина ОСОБА_7, з участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідача - ОСОБА_6, про
визнання права власності на грошові
кошти, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись в суд з
позовом до ОСОБА_4 про визнання права
власності на грошові кошти.

Позовні вимоги обґрунтовано тим,
що 16 вересня 1990 року було укладено шлюб
між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, який було
розірвано 10 вересня 2007 року та від
якого народився син - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 помер.

Позивачами стверджується, що в
період зазначеного шлюбу, а саме - 01.12.2000
року, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було придбано
квартиру АДРЕСА_1. Придбання квартири
було оформлено договором дарування.

Як стало відомо позивачам, ця
квартира була продана ОСОБА_8 за 27000
доларів США, а грошові кошти залишено
на депозиті у відділенні банк "VAВ" в м.
Ковелі. Станом на час смерті ОСОБА_8 на
його рахунках в цьому банку перебували
грошові кошти: 35000 доларів США, 4500 Євро,
67000 грн. Крім цього, після смерті ОСОБА_8
позивачам стало відомо, що він в серпні
2008 року придбав квартиру АДРЕСА_2 за 19000
доларів США. Як стверджується
позивачами, грошові кошти, які
використані для придбання цієї
квартири - це спільні кошти, нажиті у
шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_8

Таким чином позивачі вважають, що
половина з 35000 доларів США - це грошові
кошти ОСОБА_8, як частка у спільній
сумісній власності подружжя, інша
частина в розмірі 9500 доларів США -
грошова компенсація вкладу ОСОБА_2 у
придбання квартири ОСОБА_8 у серпні 2008
року. Тобто, на думку позивачів, з суми
вкладів ОСОБА_8 у банківській установі
26500 доларів США належить ОСОБА_2 Інша
частина вкладу в розмірі 17500 доларів
США (виділена із спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_2)
повинна ділитись на чотирьох
спадкоємців, а тому ОСОБА_1 повинно
належати 4350 доларів США.

З врахуванням викладеного,
позивачі просили суд визнати право
власності ОСОБА_2 на 26500 доларів США та
право власності ОСОБА_1 на 4350 доларів
США, що знаходяться на рахунку ОСОБА_8 у
відділенні банку "VАВ" в м. Ковелі /а.с.
3-4/.

Відповідно до ухвали Ковельського
міськрайонного суду від 05 травня 2014
року, до участі в справі за даним
позовом було залучено ОСОБА_6 в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача /а.с. 50/.

Відповідно до ухвали Ковельського
міськрайонного суду від 21 травня 2014
року до участі в справі в якості
співвідповідача по вказаному вище
позову було залучено ОСОБА_4, яка діє в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2. /а.с. 68/.

В судовому засіданні позивачі
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представник позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримали повністю з підстав,
викладених в позовній заяві.

Зокрема позивач ОСОБА_1 суду
пояснив, що в квартирі АДРЕСА_1 його
мама - ОСОБА_2 проживала до 2005 року, а він
- до 2007 року. Ця квартира була придбана
за спільні кошти його батька - ОСОБА_8,
мами - ОСОБА_2 та дідуся з бабусею. В
подальшому ця квартира була продана
його батьком ОСОБА_8, а виручені від
продажу кошти були покладені на
депозитний рахунок в банку. Щодо
зазначених коштів, ще при житті ОСОБА_8,
були розмови про їх поділ, однак до суду
з цього приводу ніхто не звертався.
Просив суд задовольнити позов та
виділити з коштів, які перебувають на
банківському рахунку, частку в
спільному майні подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_8

Будучи допитаним в судовому
засіданні в якості свідка, позивач
ОСОБА_1 дав суду показання, аналогічні
зазначеним поясненням.

Позивач ОСОБА_2 в судовому
засіданні суду пояснила, що з колишнім
чоловіком ОСОБА_8, вона прожила однією
сім'єю до кінця 2005 року. В кінці 2000 року
вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Кошти в
сумі 2850 доларів США на придбання
квартири дали її батьки, а решту суми -
2000 доларів США дав ОСОБА_8 Цю квартиру
вони придбали в ОСОБА_9, яка на даний час
проживає в м. Санкт-Петербурзі.
Придбання цієї квартири вони оформили
шляхом укладення договору дарування
ОСОБА_8, оскільки такий договір не
обкладався податком та за наполяганням
саме на такому договорі ОСОБА_8 Однак
фактично відбувся договір
купівлі-продажу, оскільки вона
особисто передавала кошти ОСОБА_9
Розписка про отримання коштів ОСОБА_9
за цю квартиру не оформлялась. В
подальшому ОСОБА_8 продав цю квартиру, а
кошти, які були виручені від її продажу,
він поклав в банк "VАВ". В 2008 році ОСОБА_8
придбав квартиру АДРЕСА_2. Вважає, що
дана квартира була придбана за їх
спільні кошти, оскільки основним
вкладом в цю квартиру є кошти, виручені
від продажу попередньої квартири, яка
була придбана за їх спільні кошти під
час шлюбу. До суду з позовом про поділ
майна подружжя вона не зверталась,
оскільки пробувала вирішити всі спірні
питання в усному порядку. Вважає, що
строк звернення до суду з позовом про
поділ цих коштів не пропущено. Просила
суд задовольнити позов та виділити з
коштів, які перебувають на
банківському рахунку, частку в
спільному майні подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_8

Будучи допитаною в судовому
засіданні в якості свідка, позивач
ОСОБА_2 дала суду показання, аналогічні
зазначеним поясненням.

Представник позивача ОСОБА_3,
поділяючи позицію позивачів, вказував
на те, що договір дарування зазначеної
квартири "прикривав" договір
купівлі-продажу квартири, а тому
вважає, що фактично відбулась удавана
угода. Гроші, які були виручені від
продажу квартири ОСОБА_8 знаходяться на
рахунку в банку. Оскільки грошові
кошти, які знаходяться на депозитах в
банку, утворились за рахунок спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_8, то
половина цих коштів належить позивачу
ОСОБА_2 Просив позов задовольнити
повністю.

ОСОБА_4, діючи в своїх інтересах та
в інтересах неповнолітньої дитини -
сина ОСОБА_7, та її представник ОСОБА_5 в
судовому засіданні заперечували проти
задоволення позову з підстав,
викладених в письмовому запереченні,
вказуючи, що викладені позивачами
обставини справи не відповідають
дійсності. А саме, позивач ОСОБА_2
приховує від суду той факт, що шлюб між
нею та ОСОБА_8 був розірваний за
ініціативою останнього на підставі
рішення Ковельського міського суду від
04 березня 1996 року, яке набрало законної
сили 15 березня 1996 року. Відповідач
ОСОБА_4 та ОСОБА_8 почали проживати
однією сім'єю у фактичних шлюбних
відносинах з серпня місяця 2005 року, а
31.10.2008 року вони зареєстрували шлюб у
відділі РАЦС по м. Ковелю. Вказують, що
позивачу було достовірно відомо, що
саме після розірвання шлюбу в судовому
порядку, коли ОСОБА_4 та ОСОБА_8 вже
проживали однією сім'єю, ОСОБА_8 на
підставі договору дарування набув у
власність квартиру АДРЕСА_1. Крім того,
ОСОБА_8 на підставі договору
купівлі-продажу від 29 серпня 2008 року
придбав у власність квартиру АДРЕСА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_4 та ОСОБА_8
народився син - ОСОБА_7 Зазначені
обставини свідчать про те, що позивачі
намагаються навмисно ввести суд в
оману з єдиною ціллю безпідставно
заволодіти майном, яке їм ніколи не
належало і не може належати. В зв'язку з
наведеним, та враховуючи положення ст.
72 СК України щодо того, що до вимоги про
поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки, яка
позивачем ОСОБА_2 пропущена, просили в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_1,
то він є спадкоємцем майна після смерті
ОСОБА_8, а тому має право на 1/4 частку в
спадковому майні, в тому числі й у
коштах на рахунках. Однак 1/2 з коштів,
які знаходяться на рахунках в банку,
належать відповідачу ОСОБА_4 як частка
в спільному майні подружжя, а решта
коштів має розділитись між чотирма
спадкоємцями. Таким чином не
заперечували, щоб за ОСОБА_1 було
визнано право власності на 1/4 від 1/2
грошових коштів, що знаходяться на
рахунках в банку, відкритих на ім'я
ОСОБА_8

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача, ОСОБА_6, яка є
матір'ю покійного ОСОБА_8, в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
просила вирішити даний позов згідно
закону. Вказувала на те, що на рахунках,
які відкриті на ім'я ОСОБА_8,
знаходяться і її особисті кошти, які
вона надавала останньому зі своєї
пенсії.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
показання свідків, з'ясувавши
обставини справи та дослідивши наявні
в справі докази, прийшов до висновку,
що позов підлягає до часткового
задоволення.

Суд прийшов до такого висновку,
виходячи з наступних міркувань.

Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61
ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 16
вересня 1990 року уклала шлюб з ОСОБА_8, що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу, виданим 16 вересня 1990
року Ковельським відділом ЗАГСу /а.с. 6/.

Від даного шлюбу у ОСОБА_8 та ОСОБА_2
народився син - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Дана обставина визнається сторонами та
підтверджується свідоцтвом про
народження, виданим 15 січня 1991 року
Ковельським відділом ЗАГСу /а.с.120/.

Згідно рішення Ковельського
міського суду Волинської області від 04
березня 1996 року шлюб між ОСОБА_8 та
ОСОБА_2 розірвано. Дане рішення суду
набрало законної сили 14 березня 1996 року
/а.с. 65/.

З оглянутої в судовому засіданні
інвентаризаційної справи на квартиру
АДРЕСА_1 вбачається, що, відповідно до
договору дарування від 01 грудня 2000
року, посвідченого приватним
нотаріусом Ковельського міського
нотаріального округу Волинської
області ОСОБА_10, ОСОБА_8 був власником
зазначеної квартири. Ця ж обставина
підтверджується реєстраційним
свідоцтвом, виданим 24.01.2001 року
Волинським обласним бюро технічної
інвентаризації /аркуші інвентар справи
8, 9/.

Відповідно до договору купівлі -
продажу квартири від 23.12.2009 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Ковельського міського нотаріального
округу ОСОБА_11, ОСОБА_8 продав зазначену
квартиру ОСОБА_12. Зазначена обставина
підтверджується матеріалами
реєстраційної справи на цю ж квартиру,
яка була оглянута в судовому засіданні
/аркуш реєстраційної справи 11/.

10 вересня 2007 року позивач ОСОБА_2
зареєструвала розірвання шлюбу з
ОСОБА_8 у відділі реєстрації актів
цивільного стану по Ковельському
району Ковельського міськрайонного
управління юстиції, що підтверджується
відповідним свідоцтвом про розірвання
шлюбу /а.с. 7/.

Згідно свідоцтва про шлюб,
виданого 31 жовтня 2008 року відділом РАЦС
по м. Ковелю Ковельського
міськрайонного управління юстиції, 31
жовтня 2008 року ОСОБА_8 зареєстрував
шлюб з ОСОБА_4. Після реєстрації шлюбу
присвоєно прізвище чоловіка та дружини
"Сидорук" /а.с. 124/.

Від даного шлюбу народився син
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про народження, виданим
03.02.2009 року відділом РАЦС по м. Ковелю
Ковельського міськрайонного
управління юстиції /а.с. 125/.

З оглянутої в судовому засіданні
інвентаризаційної справи на квартиру
АДРЕСА_2 вбачається, що відповідно до
договору купівлі-продажу квартири від
29.08.2008 року, посвідченого приватним
нотаріусом Ковельського міського
нотаріального округу ОСОБА_14, ОСОБА_8
був власником зазначеної квартири. Ця ж
обставина підтверджується Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, виданим 23.10.2008 року КП "Волинське
обласне бюро технічної інвентаризації"
/аркуші реєстраційної справи 8, 10/.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим повторно 19.07.2013 року відділом
ДРАЦС по м. Ковелю реєстраційної служби
Ковельського міськрайонного
управління юстиції /а.с. 118/.

Зважаючи на встановлені судом
факти, щодо кожної з позовних вимог
позивачів суд прийшов до таких
висновків.

1) Позовна вимога щодо визнання за
ОСОБА_2 права власності на 26500 доларів
США, які знаходяться на рахунку,
відкритому на ім'я ОСОБА_8 у відділенні
банку VAB в м. Ковелі.

Як зазначалось вище, ОСОБА_8 набув у
власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 01 грудня 2000
року.

Згідно вимог ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

За загальним правилом дії законів
та інших нормативно-правових актів у
часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України),
норми Сімейного кодексу України
застосовуються до сімейних відносин,
які виникли після набрання ним
чинності, тобто не раніше 1 січня 2004
року.

Таким чином до правовідносин, які
виникли на момент набуття ОСОБА_8 права
власності на вказану квартиру, слід
застосовувати норми Кодексу про шлюб
та сім'ю України.

Згідно ст. 24 КпШС України, майно,
яке належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного з них. Кожний з
подружжя самостійно володіє,
користується і розпоряджається
належним йому роздільним майном.

Аналогічні правові норми містить і
Сімейний кодекс України, який діяв
станом на 2005 рік, до якого, як
стверджується позивачами, ОСОБА_8 та
ОСОБА_2 проживали однією сім'єю, та діяв
на момент оформлення договору
купівлі-продажу квартири в 2009 році.
Зокрема, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.
57 СК України, особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але на
підставі договору дарування або в
порядку спадкування.

Як встановлено в судовому
засіданні, договір дарування квартири
від 01 грудня 2000 року, посвідчений
приватним нотаріусом Ковельського
міського нотаріального округу
Волинської області ОСОБА_10, на час
розгляду справи не визнаний у
встановленому порядку недійсним, а
тому є чинним.

Позивачі в судовому засіданні
визнали, що з відповідним позовом про
визнання даного договору дарування
недійсним до суду не звертались з
моменту його укладення по даний час.

З огляду на встановлені судом
обставини та на викладені вище правові
норми, що регулюють дані
правовідносини, суд визнає, що квартира
АДРЕСА_1 належала ОСОБА_8 на праві
особистої приватної власності, а
відтак кошти, виручені від її продажу
були також його особистою приватною
власністю, а тому позивач ОСОБА_2
будь-якого права, в тому числі й
спадкового (зважаючи на розірвання
шлюбу), на ці кошти не має.

Квартиру АДРЕСА_2 було придбано
ОСОБА_8 під час зареєстрованого шлюбу з
ОСОБА_4, а тому ця квартира є їх спільною
сумісною власністю і не придбана за
кошти, належні ОСОБА_2

Виходячи з наведених міркувань,
суд вважає, що показання свідків
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_12, ОСОБА_21, які
підтверджували факт проживання ОСОБА_8
та ОСОБА_2 однією сім'єю, факт придбання
квартири саме за спільні грошові кошти,
факт продажу цієї квартири ОСОБА_8,
тощо, правового значення для справи не
мають, а тому суд не приймає їх до уваги.

Доводи представника позивача
ОСОБА_3 щодо укладення в даному випадку
удаваної угоди, яка є нікчемною, є
безпідставними, оскільки зазначений
договір дарування не був предметом
позову, зазначених підстав позову
позивачами не заявлялось, а тому суд
відхиляє ці доводи.

Решта доводів позивачів та їх
представника жодним чином не
спростовують висновків суду, а тому суд
також відхиляє їх.

За таких обставин в задоволенні
даної вимоги позивача ОСОБА_2 слід
відмовити повністю.

Крім цього, зважаючи на строки, які
минули після того, як позивач ОСОБА_2
дізналась, або ж могла дізнатись про
порушення своїх цивільних прав (як
мінімум 23.12.2009 року - дата договору
купівлі продажу квартири), суд вважає
заяву представника відповідача щодо
застосування строків давності до даних
правовідносин такою, що заслуговує на
увагу, однак не застосовує їх, оскільки
відмовляє позивачу в задоволенні
позовної вимоги по суті.

Відмовляючи в задоволенні позову в
цій частині, суд, на підставі ч. 1 ст. 88
ЦПК України, покладає на позивача
ОСОБА_2 понесені нею судові витрати
щодо сплати судового збору при
зверненні до суду з позовною заявою та
із заявою про забезпечення доказів.

2) Позовна вимога щодо визнання за
ОСОБА_1 права власності на 4350 доларів
США, які знаходяться на рахунку,
відкритому на ім'я ОСОБА_8 у відділенні
банку VAB в м. Ковелі.

Як встановлено судом та
зазначалось вище, ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8
помер /а.с. 118/.

Згідно повідомлень Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк",
надісланих до Ковельської
держнотконтори на запит нотаріуса та
до суду на виконання відповідної
ухвали, у ПАТ "ВіЕйБі Банк" на ім'я
ОСОБА_8 відкрито рахунки, сума залишку
на яких відповідно складає: 35373,93 долара
США, 4414,80 Євро, 79001,18 грн. та 0,97 грн. /а.с.
135, 138/.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців), а відповідно
до ст. 1217 ЦК України, спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч. 2 ст. 1228 ЦК
України право на вклад входить до
складу спадщини незалежно від способу
розпорядження ним.

Таким чином після смерті ОСОБА_8
відкрилась спадщина на все майно, яке
належало йому на праві приватної
власності, в тому числі й на зазначені
грошові вклади в банківській установі.

Згідно вимог ст. 1261 ЦК України, у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Враховуючи викладене,
спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_8 є позивач ОСОБА_1,
як син померлого від першого шлюбу,
третя особа - ОСОБА_6, як мати померлого,
відповідач ОСОБА_4, як дружина
померлого та ОСОБА_7 , як неповнолітній
син померлого від другого шлюбу.

Дана обставина визнається
сторонами та підтверджується
відповідними матеріалами спадкової
справи, зокрема свідоцтвами про
народження ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та
свідоцтвом про шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_8 /а.с. 120, 121, 124, 125/.

У встановлений нормами ЦК України
шестимісячний строк позивач ОСОБА_1
звернувся до Ковельської
держнотконтори із заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_8 /а.с. 117/.

Таким чином позивач ОСОБА_1 має
право на відповідну частину грошових
коштів, які знаходяться на рахунках,
відкритих на ім'я ОСОБА_8 в ПАТ
"Всеукраїнський Акціонерний Банк".

Вирішуючи питання щодо розміру
цієї частки, суд виходить з положень ч. 1
ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, зважаючи на зазначені вище
вимоги ЦК України та ЦПК України,
визнає, що позивач ОСОБА_8, в межах
заявлених ним позовних вимог, має право
на грошові кошти в сумі 4350 (чотири
тисячі триста п'ятдесят) доларів США,
які знаходяться на рахунку НОМЕР_1
(доларовий), відкритому на ім'я ОСОБА_8 в
Публічному акціонерному товаристві
"Всеукраїнський Акціонерний Банк", в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Ковелі Волинської
області, а тому заявлений позов в цій
частині підлягає до задоволення.

Крім цього, суд, у відповідності до
вимог ст. 88 ЦПК України, стягує з
відповідача в користь позивача ОСОБА_1
судові витрати по сплаті судового
збору, понесені останнім при зверненні
до суду, в сумі 431,42 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 214,
215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 328,
717-719, 1216-1218, 1228, 1261 ЦК України, ст. 24 КпШС
України, ст. 57 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка
діє у своїх інтересах та в інтересах
малолітнього сина ОСОБА_7, з участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідача - ОСОБА_6, про
визнання права власності на грошові
кошти, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на грошові кошти в сумі 4350 (чотири
тисячі триста п'ятдесят) доларів США,
які знаходяться на рахунку НОМЕР_1,
відкритому на ім'я ОСОБА_8 в Публічному
акціонерному товаристві
"Всеукраїнський Акціонерний Банк", в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Ковелі Волинської
області.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1
судові витрати по справі в сумі 431
(чотириста тридцять одна) гривня 42
копійки.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
до Апеляційного суду Волинської
області через Ковельський
міськрайонний суд Волинської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні
при його оголошенні - протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 15 липня 2014 року.

Головуючий

П.Ю.Бойчук