АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа№-22-ц/774/43/14
Головуючий у 1 інстанції
Категорія-25 Антонюк
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко
І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Кравець
Є.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного
суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Приватного акціонерного
товариства «Українська транспортна
страхова компанія», треті особи ОСОБА_5,
ОСОБА_6, про відшкодування майнової
шкоди, заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася з
позовом, який уточнила в ході розгляду
справи, до ОСОБА_4, Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія», треті
особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування
майнової шкоди, заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою(а.с.2-3,
29-31, 62-64).

Позивачка зазначала, що 18 жовтня 2012
року в м.Дніпропетровську по
вул.Космічній в районі заїзду до
Дніпропетровської обласної дитячої
клінічної лікарні за участю автомобіля
«БМВ» НОМЕР_4, яким керував ОСОБА_5 на
підставі довіреності, та автомобіля
«МАН 14.272» реєстраційний номер НОМЕР_3,
яким керував ОСОБА_6, сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої автомобіль «БМВ»
НОМЕР_4, що належить їй, ОСОБА_3, отримав
механічні пошкодження.

Відповідно до висновку експертного
дослідження №754 від 21.11.2012 року розмір
матеріального збитку, заподіяного
пошкодженням автомобіля «БМВ» НОМЕР_4,
становить 109547,02 грн.

Постановою судді Ківерцівського
районного суду Волинської області від
10 грудня 2012 року визнано ОСОБА_6, який
під час дорожньо-транспортної пригоди
керував автомобілем «МАН 14.272»
реєстраційний номер НОМЕР_3, винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст.124 КпАП України.

Власником автомобіля «МАН 14.272»
реєстраційний номер НОМЕР_3, згідно
реєстраційної картки АМТ, наданої
18.02.2013 року №11/1087 Управлінням державної
автомобільної інспекції УМВС України у
Волинській області, є ОСОБА_4.

Відповідальність відповідача
застрахована у Приватному
акціонерному товаристві «Українська
транспортна страхова компанія», куди
звернулася за відшкодуванням майнової
шкоди, страхове відшкодування
страховик не виплатив.

За експертне дослідження сплатила 800,00
грн. та 8,00 грн. комісії банку за переказ
готівки.

В позовній заяві в редакції від 08.04.2013
року(а.с.62-64, т.1), в якій відповідачами
зазначені ОСОБА_4 та Приватне
акціонерне товариство «Українська
транспортна страхова компанія»,
третіми особами - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3
просила стягнути з ОСОБА_4 та
Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія»: 109 547,02 грн. на відшкодування
майнових збитків; 800,00 грн. в якості
відшкодування витрат за оплату
експертного дослідження; 8,00 грн. в
якості відшкодування витрат за оплату
комісії банку за переказ готівки; 1103,55
грн. витрати пов'язані з оплатою
судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 06 червня 2013 року
в задоволенні позову
відмовлено(а.с.121-124, т.1).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення позову,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права(а.с.137-141, т.1).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

За положеннями ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана майну фізичної
особи, відшкодовується особою, яка її
завдала.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України визначено,
що моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Шкода, завдана особі або майну,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її завдала, за умови,
що дії останньої були неправомірними,
між ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій
підставі(право власності, інше речове
майно, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену
небезпеку(ч.2 ст.1187 ЦК України).

Власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди(ч.3 ст.386 ЦК
України).

Згідно ст.2 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів регулюються Конституцією
України, Цивільним кодексом України,
Законом України "Про страхування", цим
та іншими законами України і
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них. Якщо
норми цього Закону передбачають інше,
ніж положення інших актів цивільного
законодавства України, то
застосовуються норми цього Закону.

За положеннями ст.3 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяною життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно ст.6 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Відповідно до ст.22.1 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 18 Закону України "Про
страхування" визначено, що факт
укладання договору страхування може
посвідчуватися страховим
свідоцтвом(полісом, сертифікатом), що є
формою договору страхування.

Згідно ст.981 ЦК України договір
страхування укладається в письмовій
формі. Договір страхування може
укладатись шляхом видачі страховиком
страхувальникові страхового
свідоцтва(поліса, сертифіката). У разі
недодержання письмової форми договору
страхування такий договір є нікчемним.

В п.16,17 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01 березня 2013 року "Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" роз'яснено, що
відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на
території України забороняється
експлуатація транспортного засобу без
поліса обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Необхідною умовою виникнення обов'язку
страховика за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності осіб, які на
відповідній правовій підставі
володіють транспортними засобами, є
настання страхового випадку (події,
внаслідок якої завдано шкоди третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, що сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована за договором).

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позову до ОСОБА_4, суд виходив з того, що
до ОСОБА_6, якого визнано винним в
дорожньо-транспортній пригоді, позов
не пред'явлено, а ОСОБА_4, як власник
автомобіля, яким керував ОСОБА_6 під час
дорожньо-транспортної пригоди, не є
особою відподальною за спричинену
шкоду.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволені позову
про стягнення страхового вішкодування
з Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія», суд послався на ненадання
відповідних доказів в обгрунтування
вимог про стягнення страхового
відшкодування.

Однак, висновки суду щодо відмови в
задоволенні позову про стягнення
страхового вішкодування з Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія» не
можна визнати обгрунтованими з огляду
на наступне.

По справі встановлено, що 18 жовтня 2012
року сталася дорожньо-транспортна
пригода з вини водія ОСОБА_6, який
керував автомобілем «МАН 14.272»
реєстраційний номер НОМЕР_3, власником
якого згідно реєстраційної картки АМТ
є ОСОБА_4(а.с.19-20).

Згідно повідомлення Відділу
Державтоінспекції ДМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області від 14.10.2013
року №38/7184 за фактом
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 18.10.2012 року складено матеріал
ДТП, розглядом яких було встановлено,
що причиною пригоди стало порушення
водієм ОСОБА_6 вимог п.п 11.4 ПДР України,
у відношенні останнього складено
адміністративний протокол АЕ№444524 за
ст.124 КпАП України, який разом з
матеріалами ДТП спрямовано до
Ківерцівського районного суду
Волинської області для розгляду.
Адміністративні протоколи у
відношенні водіїв ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за
керування транспортними засобами на
незаконних підставах не
складались(а.с.226, т.1).

Зазначені факти підтверджується
постановою судді Ківерцівського
районного суду Волинської області від
10 грудня 2012 року, згідно якої ОСОБА_6,
який під час дорожньо-транспортної
пригоди керував автомобілем «МАН 14.272»
реєстраційний номер НОМЕР_3, визнано
винним у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст.124 КпАП України, на
останнього накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в сумі 425
грн.(а.с.5, т.1) та матеріалами справи
№3/0305/1006/12 Ківерцівського районного
суду Волинської області щодо водія
ОСОБА_6, дослідженої в судовому
засіданні апеляційної інстанції.

Із поліса АВ/2734040 від 29.03.2012 року
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, дослідженого в судовому
засіданні апеляційної інстанції,
вбачається, що цивільно-правова
відповідальність власника
забезпеченого транспортного засобу
«МАН 14.272» номерний знак НОМЕР_3, яким є
ОСОБА_4, застрахована, страховик -
Приватне акціонерне товариство
«Українська транспортна страхова
компанія», строк дії поліса з 29.03.2012
року по 28.03.2013 року(а.с.27,31,45, т.2).

Згідно висновку експертного
дослідження №754 від 21.11.2012 року розмір
матеріального збитку, заподіяного
пошкодженням автомобіля «БМВ» НОМЕР_4,
становить 109547,02 грн.(а.с.6-18, т.1).

Як видно із справи, ОСОБА_3, автомобіль
якої пошкоджено внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, у
встановленому законом порядку
повідомила страховика - Приватне
акціонерне товариство «Українська
транспортна страхова компанія» про
страховий випадок та з метою отримання
страхового відшкодування 10.01.2013 року
подала відповідну заяву та ряд
документів, передбачених Законом
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів"(а.с.32, 142-144, т.1).

Приватне акціонерне товариство
«Українська транспортна страхова
компанія» листом за вих.№309-ю від 18
квітня 2013 року відмовило ОСОБА_3 у
виплаті страхового відшкодування, з
посиланням на відсутність документу,
який би підтвердив законність
керування автомобілем «МАН 14.272»
номерний знак НОМЕР_3 на момент ДТП
ОСОБА_6, зазначивши при цьому про
наявність полісу АВ/2734040(а.с.92).

Разом з тим, як видно із повідомлення
Відділу Державтоінспекції ДМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
від 14.10.2013 року №38/7184, постанови судді
Ківерцівського районного суду
Волинської області від 10 грудня 2012 року
та матеріалів справи №3/0305/1006/12
Ківерцівського районного суду
Волинської області щодо водія ОСОБА_6,
останні не містять даних, які б
свідчили про те, що ОСОБА_6 керував
автомобілем «МАН 14.272» номерний знак
НОМЕР_3 на момент ДТП на незаконних
підставах(а.с.5, 226, т.1).

В повідомленні за вих.923-ю від 16 грудня
2013 року Приватне акціонерне товариство
«Українська транспортна страхова
компанія» зазначило, що матеріали
страхової справи за полісом АВ/2734040
втрачено та що цивільно-правову
відповідальність ОСОБА_4 було
застраховано у ПрАТ «УТСК» за умовами
полісу АВ/2734040. Згідно п.4 полісу АВ/2734040
максимальний ліміт відповідальності
страховика становить 50 000 грн., франшиза
- 500 грн. Тобто, максимальний розмір
майнової відповідальності страховика
за умовами даного полісу не може
перевищувати 49 500 грн. Одночасно, з
метою примирення сторін по справі
№22-ц/774/8001/13, ПрАТ «УТСК» запропонувало
позивачу розглянути можливість
затвердження між сторонами мирової
угоди на взаємовигідних умовах(а.с.29,
т.2).

Отже, наведені обставини свідчать, що
Приватне акціонерне товариство
«Українська транспортна страхова
компанія» згідно повідомлення за
вих.923-ю від 16 грудня 2013 року фактично
визнало позов ОСОБА_3 щодо виплати
страхового відшкодування в межах
ліміту відповідальності, а відмова у
виплаті страхового відшкодування з
підстав відсутності документу, який би
підтвердив законність керування
автомобілем «МАН 14.272» номерний знак
НОМЕР_3 на момент ДТП ОСОБА_6, яка була
направлена ОСОБА_3 за вих.№309-ю від 18
квітня 2013 року, протирічить матеріалам
справи та нормам діючого
законодавства, що регулюють питання
виплати страхового відшкодування
страховиком.

Як видно із справи, суд першої
інстанції не з'ясовував належним чином
обставини, якими обгрунтовувались
вимоги ОСОБА_3 щодо виплати страхового
відшкодування, також суд не взяв до
уваги норми Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", у зв'язку з чим прийшов до
помилкового висновку про відмову
ОСОБА_3 в задоволенні позову до
Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія» про стягнення страхового
відшкодування.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині відмови ОСОБА_3 в
задоволенні позову до Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія» про
стягнення страхового відшкодування
підлягає скасуванню на підставі п.4
ст.309 ЦПК України, з ухваленням в цій
частині рішення про стягнення з
Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія» на користь ОСОБА_3 страхового
відшкодування в розмірі 49 500 грн., тобто,
в межах ліміту
відповідальності(а.с.27,31,45, т.2).

На підставі ст.88 ЦПК Ураїни з
Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія» на користь ОСОБА_3 підляють
стягненню судові витрати пропорційно
до розміру задоволених вимог, а саме: на
повернення сплаченого судового збору у
розмірі 1103,55 грн.(а.с.1, т.1) - поверненню
підлягає 495,00 грн., на відшкодування
оплати за експертне дослідження у сумі
800,00 грн.(а.с.22, т.1) - поверненню підлягає
361,48 грн.

Що стосується доводів скарги про
незаконність відмови у задоволенні
позову до ОСОБА_4, то такі доводи не
можуть бути взяті до уваги, оскільки
суд прийшов до правильного висновку, що
ОСОБА_4, як власник автомобіля, яким
керував ОСОБА_6 під час
дорожньо-транспортної пригоди, не є
особою в розумінні ст.ст.1166,1167,1187 ЦК
України відподальною за спричинену
шкоду, доказів про те, що ОСОБА_6
перебував у трудових відносинах з
ОСОБА_4, матеріали справи не містять.
Підстав для скасування судового
рішення в зазначеній частині не
встановлено.

З наведених мотивів апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.
.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 06 червня 2013 року
в частині відмови ОСОБА_3 в задоволенні
позову до Приватного акціонерного
товариства «Українська транспортна
страхова компанія» про стягнення
страхового відшкодування скасувати.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська транспортна
страхова компанія» на користь ОСОБА_3
страхове відшкодування в розмірі 49 500,00
грн., судовий збір у розмірі 495,00 грн. та
361,48 грн. на відшкодування витрат по
оплаті експертного дослідження.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -