У х в а л а

іменем україни

9 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Колодійчука
В.М.,

суддів: Коротуна В.М.,

Кафідової О.В.,

Попович
О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, на
рішення Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 29 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 21 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ
«Акцент-Банк») звернулося до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги
тим, що 27 червня 2008 року між ПАТ
«Акцент-Банк» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, за умовами якого
ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5 000
грн, зі сплатою 24 % річних, з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного
договору станом на 16 червня 2013 року
утворилася заборгованість в розмірі 31
669 грн. 12 коп.

Враховуючи вказане, позивач просив
стягнути з ОСОБА_3 на свою користь
зазначену заборгованість.

Рішенням Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 29
січня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 21 березня 2014 року, позов
було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Акцент-Банк»
заборгованість за кредитним договором
б/н від 27 червня 2008 року в сумі 31 669 грн 12
коп. Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, просить
скасувати ухвалені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив із того, що
внаслідок неналежного виконання
відповідачем умов кредитного договору
щодо повернення суми кредиту разом з
відсотками утворилася кредитна
заборгованість, яку банк має право
стягнути з боржника.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами установлено, що 27 червня 2008 року
між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5
000 грн, зі сплатою 24 % річних, з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного
договору станом на 16 червня 2013 року
утворилася заборгованість в розмірі 31
669 грн 12 коп.

Згідно з п. 9.12 умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонгується на такий
самий термін.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Судами не надано належної оцінки тому,
що згідно з п. 9.6 умов договору, при
відсутності на картці грошових коштів
у розмірі, достатньому для оплати
послуг банку для продовження дії
картки та при ненадходженні грошових
коштів на картку протягом 3 місяців з
часу спливу дії картки, банк стягує
комісію за обслуговування рахунку за
тарифами.

Відповідно до п. 9.7 умов у разі
ненадходження грошових коштів на
кредитну карту протягом 6 місяців
пенсії або соціальних виплат на картку
строк дії картки не продовжується.

Таким чином, питання застосування
строку позовної давності відповідно до
ст. 256 ЦК України, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК
України, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з
урахуванням цих обставин та факту
пред'явлення позову тільки у вересні 2013
року, судами не вирішено.

Судами залишено поза увагою те, що
погашення клієнтом заборгованості з
квітня 2009 року не здійснювалося, а до
суду з указаним позовом банк звернувся
у вересні 2013 року, тобто з пропущенням
строку позовної давності.

Висновок судів про те, що позовна
давність не сплинула, оскільки строк
договору не закінчився, а строк дії
картки відповідає строку дії договору,
не ґрунтується на умовах договору та
обставинах справи.

Відповідна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від
29 січня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 21
березня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М. Колодійчук

Судді:
В.М. Коротун

О.В. Кафідова

О.В. Попович

І.М. Фаловська