Суддя Маслов М. І.
Справа № 644/7320/13-ц
Провадження № 2/644/149/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2014 р. Орджонікідзевський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Маслова М.І.,

при секретарі Шпиця Л.В., Плотніковій
І.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа -
Служба у справах дітей
Орджонікідзевського району Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
виконавчого комітету Харківської
міської ради, про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_4 звернулася до
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова з позовом до ОСОБА_2 про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності. В позові просила
суд:

- поділити майно, що є об'єктом її з
відповідачем спільної сумісної
власності, а саме: квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати за нею ОСОБА_4 право власності
на частку квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 2/3

- визнати за ОСОБА_2 право власності на
частку квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 1/3

- стягнути з Відповідача на користь
позивачки судовий збір у розмірі 1 043,67
грн. (одна тисяча сорок три грн. 67 коп.).

В судове засідання з'явився
представник позивача, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача
в судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечували, просили
суд відмовити в їх задоволенні у
повному обсязі. Раніше - 18.11.2013 року
через канцелярію суду відповідач надав
письмові заперечення на позовну заяву.

Представник третьої особи - служби у
справах дітей Орджонікідзевського
району Управління служб у справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики виконавчого комітету
Харківської міської ради Кухта О.Г. в
судове засідання не з'явилась, через
канцелярію суду надала заяву, в якій
просила справу слухати за її
відсутності, в вирішенні справи
покладається на рішення суду, при
розгляді справи просить врахувати
інтереси дитини.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, встановивши
відповідні обставини і визначивши
відповідно до них правовідносини,
вважає, що позовні вимоги позивача
обґрунтовані та підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

01.08.2013 року позивачка ОСОБА_4 звернулася
до Орджонікідзевського районного суду
м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності.

Свої позовні вимоги позивачка
обґрунтовує тим, що 12 червня 1993 року між
нею та Відповідачем був укладений шлюб,
який розірваний 22 лютого 2011 року
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова у справі №
2029/2-1014/11 про розірвання шлюбу. Сторони
прожили у зареєстрованому шлюбі майже
18 років. Під час шлюбу у сторін
народилася дочка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1).
На час подання позовної заяви про поділ
майна дитині виповнилося 15 повних
років.

У зв'язку з тим, що після розірвання
шлюбу відповідач не надавав допомоги
на утримання дочки, позивачка
звернулася до суду з позовною заявою
про стягнення з нього аліментів.
Заочним рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 19 квітня
2012 року у справі № 2029/2-2986/11 цей позов
було задоволено та вирішено стягнути з
відповідача аліменти на утримання
дитини (ОСОБА_6) у розмірі 500,00 грн.

Під час розірвання шлюбу та після нього
питання поділу спільно нажитого майна,
що знаходиться у спільній сумісній
власності, не вирішувалося.

Згідно позовної заяви, під час шлюбу
сторонами за спільні кошти була
придбана квартира, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, яка у 2006 році була
продана. а грошові кошти, отримані від
продажу квартири по АДРЕСА_3 вересня 2006
року (під час шлюбу) сторонами була
придбана за договором купівлі-продажу
квартира, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею - 56,6 м2, яка є
предметом данного позову про поділ
майна.

Після розірвання шлюбу позивачка, її
старша донька від першого шлюбу та
спільна з відповідачем неповнолітня
донька зареєстровані у спірній
квартирі. Через те, що відповідач
відмовляється поділити квартиру в
добровільному порядку, між сторонами
виникають конфлікти.

Позивачка зверталася до відповідача з
письмовою пропозицією стосовно поділу
майна, направивши йому цінний лист з
описом вкладення, копія якого з
доказами відправлення наявна в
матеріалах справи (а.с. 13-14).

На лист відповіді не отримала, у зв'язку
з цим позивачка звернулася до суду з
позовом про поділ вказаної квартири по
вул. Соколова.

В позовній заяві позивачка просить суд
відступити від принципу рівності
часток при поділі майна та поділити
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, врахувавшич. 2, 3 ст. 70 СК
України, ч. 2 ст. 372 ЦК України, та визнати
за нею право власності на частку у
квартирі в розмірі 2/3, а за Відповідачем
- в розмірі 1/3.

При цьому позивачка обґрунтовує таку
свою вимогу тим, що під час шлюбу
сторонами був придбаний вантажний
автомобіль Volvo F12, державний номерний
знак: НОМЕР_1, який знаходився у
спільній сумісній власності сторін.
Вказаний автомобіль був таємно
відчужений відповідачем без відома
позивачки. Позивачка на таке
відчуження згоди не давала, жодних
грошових коштів від такого відчуження
ані позивачка, ані її неповнолітня
донька не отримали. Більше того про сам
факт такого відчуження їй стало відомо
тільки при підготовці позовної заяви
про поділ спільного майна, оскільки
позивачка мала намір включити
автомобіль до переліку спільно
нажитого майна, що підлягає поділу.

Таким чином позивачка стверджує, що
відповідач витратив майно, яке
знаходилося у їхній спільній сумісній
власності на шкоду сім'ї, оскільки
майно зі спільної сумісної власності
вибуло без її згоди, і жодних коштів або
іншої компенсації сім'я від такого
відчуження фактично не отримала.

Окрім того позивачка вказує, що з
моменту розірвання шлюбу з
відповідачем їхня спільна
неповнолітня донька проживає разом з
нею, вона повністю займається її
виховання, навчанням та забезпеченням.
До її звернення до суду 25.07.2013 року з
вимогою про поділ майна відповідач
жодного разу не сплатив аліменти, які
має сплачувати згідно рішення суду від
19.04.2012 року. Позивачка вказує, що
грошових коштів, які відповідач має
сплачувати за судовим рішенням
недостатньо для забезпечення
фізичного, духовного розвитку доньки
навіть у випадку їхньої регулярної
сплати, а Відповідач їх не сплачує
взагалі.

На підставі наведених фактів позивачка
просить суд задовольнити її позовні
вимоги.

Відповідач надав суду письмові
заперечення на позовну заяву та усні
пояснення, позовні вимоги, на його
думку, не підлягають задоволенню.
Відповідач вказує, що посилання
позивачки на недостатній розмір
аліментів, які вона одержує на
утримання дочки, є безпідставними,
аліменти він регулярно сплачує. Дочці
вже є шістнадцять років і вона, при
бажанні, може мешкати разом з
відповідачем, якщо матері важко її
утримувати.

Відповідач вказує, що спірна квартира,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
придбана за його особисті кошти, а саме,
за грошові кошти від продажу
попередньої квартири, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2 та належала йому
особисто.

Відповідач вважає, що позивачка
безпідставно заявляє вимоги про поділ
спірної квартири, оскільки вона була
придбана за грошові кошти, отримані від
продажу попередньої квартири, яка в
свою чергу придбавалась за його
особисті грошові кошти та кошти,
подаровані йому батьками.

Відповідач вказав, що йому відомо про
судове рішення зі стягнення з нього
аліментів, що він сплачує аліменти на
утримання власної доньки регулярно:
передає грошові кошти дитині.

Під час судового розгляду справи задля
недопущення порушення прав
неповнолітньої доньки сторін, яка
зареєстрована у спірній квартирі, була
залучена третя особа - Служба у справах
дітей Орджонікідзевського району
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики виконавчого комітету
Харківської міської ради.

Представник третьої особи спілкувався
з дитиною - ОСОБА_6. Прізвище дитина
змінила з ОСОБА_6 на ОСОБА_6 під час
судового розгляду справи. В заяві,
складеній спеціалістом 08.07.2014 року
зазначено, що на момент спілкування з
дитиною їй виповнилося 16 повних років.
Зі слів дитини батько з нею майже не
спілкується, гроші передає їй не
регулярно: протягом 2014 року передав їй
гроші 2-3 рази по 500 грн. Окрім того
зазначено, що спеціаліст служби
просить врахувати інтереси дитини при
вирішенні спору та покладається на
рішення суду.

В судовому процесі здійснювалося
забезпечення доказів.

Позивачка подавала заяву про
забезпечення доказів шляхом
витребування письмових доказів та
допиту свідків.

Ухвалою суду від 11 грудня 2013 року (а.с.
66-68) витребувано від Управління ДАІ
ГУМВСУ в Харківській області
інформацію стосовно історії зняття та
постановки на облік транспортних
засобів, що придбавалися сторонами у
шлюбі (засобу Volvo F12, державний номерний
знак: НОМЕР_1; RenaultMagnum, державний
номерний знак: НОМЕР_2), а також копій
документів, на підставі яких ОСОБА_2
були відчужені вказані транспортні
засоби. На виконання вказаної ухвали
була отримана відповідь від Управління
ДАІ ГУМВСУ в Харківській області від
24.01.2014 року (а.с. 87), надані витребувані
документи (а.с. 88-90).

З метою забезпечення доказів за
клопотанням позивачки було викликано
свідків: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3;
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_5

У судовому засіданні було допитано
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12.

Свідок ОСОБА_9- мати позивачки, вказала,
що її дочка вийшла заміж за відповідача
в 1993 році. Окремого житла молода сім'я
на той час не мала, тимчасово проживали
у батьків відповідача та збирали
грошові кошти для придбання власної
квартири. У 2005 році вона та її чоловік -
батько позивачки дали дочці для
придбання житла грошові кошти у
розмірі 50 тис. грн., біля 20 тис. грн. дали
батьки відповідача, після чого у
вересні 2009 року позивачка з
відповідачем змогли придбати квартиру
по

пр. Тракторобудівників. Через рік вони
цю квартиру продали, а за отримані
кошти придбали більшу по вул. Соколова,
а також вантажний автомобіль. Як
зазначала свідок, шлюб у позивачки з
відповідачем не склався, зокрема, і
через його не бажання забезпечувати
сім'ю, через що позивачка постійно мала
тяжко працювати. Зі слів позивачки
свідку стало відомо, що відповідач
переоформив належний їм вантажний
автомобіль на іншу людину, хоча досі
користується цим автомобілем.

Свідок ОСОБА_10 -сестра позивачки
зазначила, що її сестра багато років у
шлюбі накопичувала грошові кошти для
придбання власного житла, окрім того їй
у цьому допомогли батьки та друзі.
Зокрема, свідку відомо, що батьки
позивачки дали крупну суму грошових
коштів позивачці, окрім того свідок
особисто декілька разів займала
позивачці грошові кошти у сумі 5-10 тисяч
грн., які позивачка планувала витратити
на придбання та облаштування квартири.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12- подруги
позивачки, надали аналогічні
свідчення, знають її саму та сім'ю вже
багато років. Зазначали, що причиною
розпаду шлюбу позивачки з відповідачем
було те, що останній регулярно не
працював, фактично сім'ю була змушена
утримувати дружина самостійно.
Зазначали, що їм відомо, про те, що
спірна квартира придбавалася
сторонами під час шлюбу за грошові
кошти, отримані від продажу квартири по
пр. Тракторобудівників, яка також
придбана у шлюбі.

Окрім того ОСОБА_12 зазначила, що перед
придбанням позивачкою квартири по пр.
Тракторобудівників вона зайняла
останній 10 тис. грн. для придбання
квартири.Свідки вказали, що їм відомо,
що сторони під час шлюбу придбавали
вантажні автомобілі, аби відповідач
займався справою з перевезення
вантажів. Минулого року зі слів
позивачки свідкам стало відомо, що
відповідач приховано продав та
переоформив вантажний автомобіль, тому
вона не має змоги включити його до
спільного майна та поділити.

Свідок ОСОБА_11 вказала, що не зважаючи
на те, що автомобіль за документами
проданий, вона особисто бачила на
митниці, оскільки сама також
займається перевезенням вантажів, що
відповідач вже після такого продажу
користується цією фурою.

Окрім того за клопотанням представника
позивачки, сама позивачка - ОСОБА_4 була
допитана у якості свідка. ОСОБА_4
вказала, що вони з відповідачем після
одруження не мали власного житла, були
змушені проживати разом з батьками.
Через це намагалися якнайбільше
накопичувати грошові кошти для
придбання квартири. У 2005 році вони за
накопичені кошти, за кошти, що дали
батьки позивачки та відповідача, а
також частково за позичені позивачкою
у близьких кошти, змогли придбати
квартиру по пр. Тракторобудівників.
Зокрема, позивачка вказала, що її
батьки дали їй 50 тис. грн. для придбання
квартири, ще 20 тис. грн. дали батьки
Відповідача. Ще вона частково займала
кошти у своєї сестри та друзів. Договір
купівлі-продажу квартири по пр.
Тракторобудівників був укладений
позивачкою, як покупцем особисто.Через
рік після придбання квартири по
Тракторобудівників, з'явилася
можливість продати її та за виручені
кошти придбати більшу квартиру по вул.
Соколова, яка й підлягає поділу. В цей
раз квартира була оформлена на
Відповідача. Окрім того від продажу
квартири по пр. Тракторобудівників
залишились грошові кошти, за які згодом
був придбаний вантажний автомобіль.
Пізніше за грошові кошти з сімейного
бюджету був придбаний інший вантажний
автомобіль Volvo F12, який позивачка мала
намір також поділити в порядку розділу
спільного майна. Проте при підготовці
документів до суду вона дізналася, що
відповідач самостійно та без її відома
продав автомобіль Volvo F12. Вона не
надавала відповідачу згоди на такий
продаж та дізналася подробиці тільки
під час судового розгляду.

Свідок ОСОБА_6 - дочка позивачки для
дачі показань у судове засідання не
з'явилася. Представник позивачки у
судовому засіданні відмовилася від
допиту вказаного свідка, вказала, що
вона не підтримує власне клопотання у
частині допиту неповнолітньої,
враховуючи той факт, що з дитиною вже
спілкувався представник третьої особи
- Служби у справах дітей
Орджонікідзевського району Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
виконавчого комітету Харківської
міської ради Кухта О.Г., яка надала суду
заяву від 07.07.2014 рокуз викладенням
встановлених фактів.

Відповідач звертався з клопотанням про
забезпечення доказів шляхом
витребування у КП «Харківське МБТІ»
копій матеріалів інвентаризаційних
справ по квартирі АДРЕСА_4 та по
квартирі АДРЕСА_2. Копії матеріалів
відповідних інвентаризаційних справ
були надані суду та містяться у
матеріалах справи.

За клопотанням представника позивачки
від Поштамт - Центру поштового зв'язку
№ 1 м. Харкова Харківської дирекції
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" була
витребувана інформація стосовно
надходження поштових переказів по
оплаті аліментів на ім'я позивачки за
адресою реєстрації позивачки та
дитини. На вказаний запит була отримана
відповідь про відсутність вказаних
грошових переказів (а.с. 91).

Суд, вислухавши сторони, ретельно
дослідивши матеріали справи, дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з12 червня 1993
року по 22 лютого 2011 року, копія
свідоцтва про шлюб була надана до
матеріалів справи (а.с. 6).

Від сумісного життя сторони мають
неповнолітню дитину - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, копія свідоцтва про
народження наявна в матеріалах справи
(а.с. 7).

Згідно договору купівлі-продажу 15.09.2006
року (а.с. 9-10), покупцем за яким є ОСОБА_2 -
відповідач, останній придбав у
власність квартиру за адресою:

АДРЕСА_1, договір посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_13,
зареєстровано у реєстрі за № 647.

У відповідності до ст.60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
ВСУ від 21.12.2007, № 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу, можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Виходячи з наведеного, квартира
АДРЕСА_1, придбана сторонами 15.09.2006 року,
тобто під час шлюбу, є об'єктом спільної
сумісної власності сторін та підлягає
поділу між ними.

Факт того, що спірна квартира була
придбана сторонами в період
зареєстрованого шлюбу після 16 років
прожитих у шлюбі, встановлений в
судовому засіданні на підставі
письмових доказів, показань свідків та
не заперечувався сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Наявність будь-якої домовленості або
шлюбного договору між сторонами в
судовому засіданні не встановлено. У
матеріалах справи міститься лист
позивачки до відповідача з пропозицією
в досудовому порядку врегулювати спір
(а.с. 13), датований 18.12.2012 року згідно
поштових доказів відправлення листа
(а.с. 14), проте згода не була досягнута.

Суд не бере до уваги твердження
відповідача стосовно того, що
позивачка не має жодних прав на спірну
квартиру.

Відповідач стверджує, що спірна
квартира по вул. Соколова придбавалася
за грошові кошти, отримані від продажу
квартири по пр. Тракторобудівників, яку
він вважає особистою власністю, що
підтверджується одним днем укладення
договорів. В свою чергу квартира по пр.
Тракторобудівників, за твердженням
відповідача, придбавалася за грошові
кошти відповідача та його батьків,
отримані від продажу спільної з його
батьками квартири по Гвардійців
Широнінців, де 1/3 належала відповідачу.

Проте твердження відповідача не
знаходять підтвердження в матеріалах
справи.

Сам по собі факт укладення двох різних
договорів купівлі-продажу в один і той
самий день не може бути достатнім
доказом придбання квартири по пр.
Тракторобудівників, яку Відповідач
вважає своєю особистою власністю
оскільки вона начебто придбана за
грошові кошти від продажу квартири
батьків відповідача.

Окрім того застосування п. 3 ч. 1 ст. 57 СК
України як для підстави визнання
квартири по пр. Тракторобудівників
особистою приватною власністю
відповідача є необґрунтованим,
оскільки на підставі цієї норми
особистою приватною власністю може
бути визнане майно, набуте певною
особою за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй особисто. Проте згідно
договору купівлі-продажу, що міститься
у матеріалах справи, набувачем
(покупцем) квартири по пр.
Тракторобудівників є позивачка -
ОСОБА_4 Таким чином на квартиру по пр.
Тракторобудівників могла виникнути
або особиста приватна власність
позивачки, або спільна сумісна
власність обох сторін як на майно,
придбане під час шлюбу.

Довіреність, видана батьками
відповідача на ім'я відповідача, за
якою він отримав право самостійно від
їхнього імені укласти договір
купівлі-продажу квартири по вул.
Гвардійців Широнінців та отримати від
покупця грошові кошти, не підтверджує
факт дарування батьками грошових
коштів відповідачу та не створює
правових підстав для відповідача на
розпорядження чужими грошовими
коштами.

Оцінюючи докази у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні обставин справи суд вважає
доведеним, що спірна квартира
придбавалася за спільні грошові кошти
сторін.

Посилання відповідача на те, що
придбання спірної квартирі вносилися
ним за особисті кошти під час розгляду
справи не знайшли свого підтвердження
в розумінні ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України.

Між тим, суд вважає за доцільне
поділити спірне майно відступивши від
рівності часток подружжя у спільній
сумісній власності за запропонованим
позивачкою способом, виходячи з
наступного.

Вимоги позивачки про відступ від
засади рівності часток подружжя при
поділі майна та визнання за нею права
власності на 2/3 частини спірної
квартири ґрунтуються на тих
обставинах, що відповідач витратив
спільне майно на шкоду інтересів сім'ї,
а також що Відповідач не приймає участь
в утриманні їхньої спільної
неповнолітньої дитини, в результаті
чого позивачка не отримує достатній
обсяг грошових коштів для забезпечення
фізичного та духовного розвитку
неповнолітньої дитини.

Згідно з ч.2 ст.70 СК України при
вирішенні спору про поділ майна, суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

Судом на підставі письмових доказів
наданими УДАІ ГУМВСУ в Харківській
області (а.с.87-90), показань свідків та
пояснень сторін в ході судового
розгляду було встановлено, що під час
шлюбу сторони придбали вантажний
автомобіль Volvo F12, державний номерний
знак: НОМЕР_1.

Відповідно до положень ст. 60 СК України
вказаний автомобіль знаходився у
спільній сумісній власності сторін.

Судом також було встановлено, що
відповідач 08.01.2010 року, в період
перебування у зареєстрованому шлюбі з
позивачкою, здійснив відчуження
вантажного автомобіля Volvo F12, державний
номерний знак: НОМЕР_1 на підставі
біржового договору купівлі-продажу
транспортного засобу за реєстраційним
номером 02921.

Позивачка під час її допиту у якості
свідка стверджувала, що вона не знала
про відчуження відповідачем
автомобіля та згоди на це не надавала.

Відповідач же в усних поясненнях
зазначав, що Відповідачка знала про
відчуження і не заперечувала. Проте
письмової згоди позивачки на
здійснення відчуження автомобілю чи
інших доказів, що підтверджували б його
твердження відповідач не надав. А
показання допитаних в ході судового
розгляду свідків дають підстави
вважати, що відповідач навмисно
приховав продаж автомобілю.

Згідно ст. 1, 3 ст. 65 СК України, дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Відповідачем не наданий суду та в
матеріалах справи відсутній документ,
який би підтвердив надання згоди його
дружиною на відчуження спільного
вантажного автомобіля. Витребувані
судом в порядку забезпечення доказів в
УДАІ ГУМВСУ в Харківській області
інформація та документи також свідчать
про те, що згода позивачки на
відчуження автомобіля не була
отримана.

У п. 1.2.2 витребуваного судом в УДАІ
ГУМВСУ в Харківській області біржового
договору вказано, що на момент
відчуження автомобіля права третіх
осіб на автомобіль Volvo F12 відсутні та і
взагалі будь-яких інших обтяжень немає.
Зазначене не відповідає дійсності,
оскільки автомобіль знаходився у
спільній сумісній власності подружжя,
права на нього мала і позивачка.

Таким чином, при укладенні біржового
договору відповідач приховав права
позивачки на автомобіль, ввів в оману
покупця. Це свідчить про те, що до
укладення цього договору треті особи,
які мали права на автомобіль, не
залучалися та згода у них не
отримувалась, що є порушення прав
співвласника - дружини.

Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Згідно умов біржового договору
вантажний автомобіль був відчужений за
100 (сто) грн.

В судовому засіданні відповідач
визнав, що ніяких грошових коштів від
продажу спільного автомобіля він не
отримував, навіть вказані в договорі 100
грн., вказаний договір був укладений
ним через необхідність оформлення
певних документів.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач витратив майно, яке
знаходилося у спільній сумісній
власності сторін, на шкоду інтересам
сім'ї, оскільки автомобіль з власності
вибув без згоди позивачки, жодних
коштів або іншої компенсації від
такого відчуження позивачка не
отримала. Більше того, відповідач
позбавив позивачку можливості
врахувати зазначений автомобіль при
поділі майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно роз'яснень, що містяться в п. 30
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12. 2007 року «Про
практику застосування законодавства
при розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ майна подружжя» у
випадку коли при розгляді вимоги про
поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Судом було встановлено, що з моменту
розірвання шлюбу між сторонами їхня
неповнолітня донька постійно проживає
разом з матір'ю. Заочним рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 19 квітня 2012 року у справі №
2029/2-2986/11 з Відповідача на користь
позивачки стягнено аліменти на
утримання дитини - ОСОБА_6 у розмірі 500,00
грн.

Позивачка під час її допиту у якості
свідка стверджувала, що відповідач до
звернення її у 2013 році з позовною
заявою про поділ спільного майна
взагалі не надавав жодної допомоги на
утримання доньки, аліменти не
сплачував. Після звернення її з такою
позовною заявою іноді передавав певні
грошові кошти самій доньці, проте їй
особисто кошти з аліменти не давав.
Хоча вона неодноразово пропонувала
відповідачеві відкрити на ім'я доньки
банківський рахунок, аби відповідач
перераховував грошові кошти туди, він
відмовлявся.

Відповідач в усних поясненнях
зазначав, що він регулярно сплачує
аліменти: завжди передає гроші доньці.

У матеріалах справи міститься
відповідь Поштамт - Центру поштового
зв'язку № 1 м. Харкова Харківської
дирекції Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" на запит суду, в якову
вказано, що за адресою реєстрації
Позивачки та дитини на ім'я ОСОБА_4 за
період з січня 2013 року по січень 2014 року
жодні грошові поштові перекази не
надходили.

Окрім того в заяві, поданій
спеціалістом служби у справах дітей,
від 07.07.2014 року зазначено, що зі слів
дитини батько гроші передає їй не
регулярно: протягом 2014 року передав
гроші 2-3 рази по 500 грн.

Твердження відповідача стосовно
регулярної сплати ним аліментів
належними доказами не підтверджується
та навпаки спростовується зібраними у
справі доказами, а тому суд їх до уваги
не бере.

Таким чином, суд встановив істотні
обставини, необхідні для відступу від
засади рівності часток подружжя, а саме
позивачкою доведено, що відповідач
витратив спільне майно на шкоду
інтересам сім'ї, без її згоди
здійснивши відчуження вантажного
автомобіля, який знаходився у спільній
сумісній власності сторін. Окрім того
судовим розглядом встановлено, що
відповідач не регулярно сплачує
аліменти на користь позивачки для
утримання спільної неповнолітньої
доньки, що свідчить про недостатність
отримуваних коштів для забезпечення
фізичного, духовного розвитку та
лікування дитини.

Вирішуючи питання щодо розподілу між
сторонами по справі судових витрат суд
виходить з наступного.

Згідно п. 3. ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий
збір» стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Таким чином, сплачені позивачкою 1043
грн. 67 коп. судового збору, що
підтверджується квитанцією наявною в
матеріалах справи (а.с. 1), підлягають
стягненню з відповідача на її користь.

На підставі викладеного та наявних у
справі матеріалів, керуючись ст.ст. 3, 6,
9, 11, 15, 30, 60, 61, 77, 88,118-123, 202, 209, 212-215, 218, 294,
295 ЦПК України; ч. 1 ст. 57, ст.60,1, 3, 4 ст. 65, ч.
1 ст. 68, ст. 70 Сімейного кодексу України,
ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя
особа - Служба у справах дітей
Орджонікідзевського району Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
виконавчого комітету Харківської
міської ради про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності задовольнити у повному
обсязі.

1. Поділити майно, що є об'єктом спільної
сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а
саме: квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

2. Визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу
спільного майна подружжя, право
власності на частку квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, у
розмірі 2/3.

3. Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу
спільного майна подружжя, право
власності на частку квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, у
розмірі 1/3 .

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
суму сплаченого судового збору у
розмірі 1 043,67 грн. (одна тисяча сорок три
грн. 67 коп.).

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів
після проголошення рішення через
Орджонокідзевський районний суд м.
Харкова , а особам, що не були присутні
під час проголошення рішення -
протягом 10 днів після отримання його
копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя Маслов М.І.