Провадження № 2-217/214
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2014 року Солом"янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді-
Шереметьєвої Л.А.

при секретарі- Подолян О.С.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Об»єднання
співвласників багатоквартирного
будинку »Волинь» про розірвання
договору, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом
і просить розірвати Договір №П.П. 30/25
від 15.04.2010 року, укладений нею з
відповідачем щодо надання послуг з
забезпечення експлуатації підземного
паркінгу.

Посилається в позові на те, що за
умовами договору відповідач
зобов»язався надавати їй послуги,
необхідні для функціонування паркінгу,
а вона зобов»язалася сплачувати кошти
за надані їй послуги.

При укладенні договору строк його дії
був обумовлений у 1 рік, а згідно з п. 8.3.
Договору його дія автоматично
подовжується на наступний календарний
рік, якщо обидві сторони не підписали
двосторонню Угоду про розірвання
даного Договору.

Згідно з п. 8.2. Договору сторони мають
право на підставі двосторонньої угоди
розірвати даний договір відповідно до
вимог чинного законодавства.

Як вбачається із зазначеного, строк дії
Договору пролонгується у разі
відсутності угоди про його розірвання.

Тобто, сторони мають щляхом досягнення
взаємної згоди передбачити порядок
розірвання Договору.

Вона зверталася до відповідача з метою
укладення відповідної угоди, однак
відповідач відмовив їй в укладенні
такої угоди.

Аналізуючи норми ст.651 ЦК України
просить задовольнити позов, розірвати
укладений з відповідачем 15.04.2010 року
Договір в зв»язку з недосягненням
домовленості між нею та відповідачем
щодо його розірвання.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував.

Посилається на те, що з точки зору
закону зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Пунктом 8.2 Договору встановлено, що
сторони мають право на підставі
двосторонньої угоди розірвати даний
Договір відповідно до вимог чинного
законодавства.

Тобто, розірвання спірного Договору
можливо лише на підставі двосторонньої
угоди сторін. Права на односторонню
відмову від Договору сторонами не
передбачено і права на таку відмову
договором не встановлено.

З точки зору ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

ОСББ «Волинь» не порушує взяті на себе
обов'язки за спірним договором, а тому
він не може бути розірваний на підставі
ст.651 ЦК України.

Враховуючи встановлений законом
принцип свободи договору, вважає, що
право на розірвання договору
здійснюється вільно, без примусу та на
власний розсуд.

Відповідальність за нездійснення
особою свого права законом не
передбачена.

Виходячи з цього, просить у позові
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд не
знаходить підстав для задоволення
вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Судом встановлено, що 15.04.2010 року між
сторонами був укладений Договір № П.П.
30/25 щодо надання послуг з забезпечення
експлуатації підземного паркінгу,
власником якого є позивачка.

Згідно з п.8.1 Договору сторони
обумовили строк його дії з 01.04.2010 року
до 31.12.2010 року.

В п.8.2 Договору зазначено, що сторони
мають право на підставі двосторонньої
угоди розірвати даний договір
відповідно до вимог чинного
законодавства.

П.8.3 Договору сторони узгодили, що його
дія автоматично продовжується на
наступний календарний рік, якщо обидві
сторони не підписали двосторонню Угоду
про розірвання даного Договору.

Як вбачається зі змісту оспорюваного
договору, у ньому передбачено всі
істотні умови для такого виду договору
відповідно до вимог законодавства та
інших нормативно-правових актів.

Укладаючи договір, сторони дійшли
згоди щодо укладання договору на
зазначених у ньому умовах, а відтак, з
власної ініціативи визначили для
себе правила подальшої поведінки при
його виконанні.

/ а.с. 19 - 23; 25 /

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов»язковим для виконання сторонами,
а в силу ст.526 ЦК України зобов»язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За правилами ч.ч.1,2 ст. 651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно з ч.3 ст.651 ЦК України у разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Як зазначено вище, за умовами п.8.2
Договору розірвання відносин
передбачене лише шляхом укладання
письмової угоди між сторонами, від
укладення якої відповідач відмовився.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства є, в т.ч., свобода
договору.

Це знайшло своє відображення та
закріплення в ст.ст.6, 627 ЦК України.

З точки зору ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 ЦК особа
здійснює свої цивільні права вільно, на
власний розсуд, нездійснення особою
своїх цивільних прав не є підставою для
їх припинення, крім випадків,
встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.13, ч.ч.1,2 ст.14 ЦК
цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Особа не може бути примушена до дій,
вчинення яких не є обов'язковим для неї.

За таких обставин суд погоджується з
позицією представника відповідача
щодо того, що реалізація відповідачем
права не погоджувати розірвання
Договору не є порушенням зобов'язання,
а відтак відмова в розірванні договору
не може бути підставою для примусового
його розірвання за рішенням суду.

При вирішенні спору сторін суд також
враховує наступне.

10.12.2013 року позивачка зверталася до
відповідача з заявою про розірвання
укладеного між ними Договору, в якій
аналізуються норми ст.907, ч.2 ст.651 ЦК
України та які регулюють підстави
розірвання договору.

/ а.с. 26 /

Виходячи зі змісту листа, з яким
позивачка зверталася до відповідача з
вимогою про розірвання Договору в
зв»язку з його відмовою укласти
двосторонню угоду, а також підстав
звернення позивачки до суду про його
розірвання, на виконання вимог ч.4 ст.10
ЦПК України судом неодноразово
представнику позивачки роз»яснювалися
порядок та підстави розірвання
укладеного між сторонами договору.

На виконання цієї ж норми закону
ухвалою суду від 05.12.2013 року надавався
строк для усунення недоліків позовної
заяви, а саме: з яких підстав позивачка
просила розірвати укладений Договір.

Не дивлячись на намагання суду та вжиті
з цією метою заходи, представник
позивачки наполягала на розірванні
Договору саме з підстав,приведених у
позові та в судовому засіданні, а саме:
в зв»язку з відмовою відповідача
укласти двосторонню угоду про його
розірвання.

При цьому суд зважає на те, що інтереси
позивачки в судовому засіданні
представляв фахівець у галузі права,
тобто позивачка була забезпечена
повним обсягом правової допомоги як
при зверненні до суду, так і при
розгляді справи судом.

Враховуючи ці обставини та викладене
вище, суд приходить до висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення вимог позивачки.

Керуючись ст.ст.6,11-16, 526, 627-629, 651 ЦК
України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до Об»єднання
співвласників багатоквартирного
будинку »Волинь» про розірвання
договору відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя