пр. № 2-н/759/913/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року суддя Святошинського
районного суду м. Києва Коваль О.А.,
перевіривши заяву Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
про видачу судового наказу щодо
стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за
невраховану електроенергію,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про
видачу судового наказу щодо стягнення
з ОСОБА_1 суми боргу за невраховану
електроенергію.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 100 ЦПК України
суддя відмовляє у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, у разі якщо із
заяви і поданих документів вбачається
спір про право.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику розгляду судами
заяв у порядку наказного провадження»
№ 14 від 23.12.2012 року наказне провадження
є самостійним і спрощеним видом
судового провадження у цивільному
судочинстві при розгляді окремих
категорій справ, у якому суддя в
установлених законом випадках за
заявою особи, якій належить право
вимоги, без судового засідання і
виклику стягувача та боржника
на основі доданих до заяви
документів видає судовий наказ,
який є особливою формою судового
рішення.

Пунктом 9 зазначеної вище
Постанови роз'яснено, що наявність
спору про право, яке є підставою для
відмови у прийнятті заяви про видачу
судового наказу, вирішується суддею у
кожному конкретному випадку,
виходячи із характеру та
обґрунтованості заявленої
матеріально-правової вимоги і
документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити
відсутністю документів, що
підтверджують наявність
суб'єктивного права у заявника;
документів, що підтверджують
порушення суб'єктивного права або
документів, що підтверджують
виникнення права вимоги. Крім того,
мають ураховуватися обставини, якщо
із доданих документів вбачається, що
боржник заперечує, не визнає або
оспорює свій обов'язок перед
заявником (кредитором); із доданих
документів вбачається пропуск
позовної давності. Така вимога може
бути вирішена лише у позовному
провадженні (частина третя статті 267
Цивільного кодексу України). Разом із
тим лише той факт, що договірні
зобов'язання (наприклад, у частині
оплати заборгованості
телекомунікаційних послуг чи послуг
телебачення і радіомовлення) не
виконуються, без обґрунтування причин,
не вважається наявністю спору про
право.

Таким чином, вирішуючи питання про
видачу судового наказу суддя
зобов'язаний перевірити безспірність
заявлених вимог.

Як вбачається із заяви про видачу
судового наказу та із доданих до неї
документів, заявник просить стягнути з
боржника заборгованість за період з 2009
року по серпень 2014 року, тобто з
пропуском трирічного строку позовної
давності, встановленого ч. 1 ст. 257 ЦК
України.

Також заявник вказує на проведену
рейдову перевірку за адресою боржника,
під час якої виявлено порушення ПКЕЕН,
а саме вплив на лічильник за допомогою
електромагнітного поля, пошкоджений
пломбуючий дріт, про що складено
відповідний акт, та відповідною
комісією з розгляду актів порушень
ПКЕЕН встановлено вартість
електричної енергії, неврахованої
боржником у розмірі 13 209 грн. 27 коп., яку
і просять стягнути. Проте із вказаних
обставин справи теж вбачається спір
про право, оскільки безспірність
вказаного питання не обгрунтована та
не доведена.

Отже, враховуючи викладене вище, суд
дійшов висновку про відмову у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу, оскільки вбачається спір про
право цивільне.

Керуючись п.2 ч.3 ст. 100, п.5 ч.2, ч.4 ст. 122 ЦПК
України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті заяви Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
про видачу судового наказу щодо
стягнення з ОСОБА_1 суми боргу,
роз'яснивши, що відмова у прийнятті
заяви унеможливлює повторне звернення
з такою заявою.

Роз'яснити заявнику право на звернення
до суду з відповідною заявою в порядку
позовного провадження.

Апеляційна скарга може бути подана на
ухвалу суду до Апеляційного суду м.
Києва через Святошинський районний суд
м. Києва протягом п'яти днів з дня
отримання її копії.

Суддя: