РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 258/10579/13-ц

Провадження № 2/258/400/14
« 10» червня 2014 року
м.
Донецьк

КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДОНЕЦЬКА

в складі - судді -
ЖОЛТОГО Д.В.

при
секретарі - СЛОКВЕНКО О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа:
ОСОБА_5 «про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням», -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до
Кіровського районного суду м. Донецька
з позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа:
ОСОБА_5 «про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням».

Свої позовні вимоги мотивують
наступним.

Відповідно до Свідоцтва про право
власності № 16146 від 18.08.1994 року
позивачці ОСОБА_1 на праві спільної
часткової власності належить 34%
квартири АДРЕСА_1. Сину ОСОБА_2 та
колишньому чоловіку ОСОБА_5 - по 33%
вказаної квартири.

15.12.2004 року у спірній квартирі була
зареєстрована відповідачка ОСОБА_3

09.04.2005 року відповідачка зареєструвала
юридичний шлюб з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в
них народилася донька ОСОБА_4. 26.01.2006р.
донька також була зареєстрована у
спірній квартирі.

30.11.2010 року рішенням Кіровського
районного суду м. Донецька шлюб між
позивачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_5
розірваний. З тих пір втни не
підтримують відносини.

У червні 2012 року розпалась сім?я сина
ОСОБА_2 Тоді ж відповідачка ОСОБА_3
вивезла все своє майно та виїхала з
дитиною в м. Київ. Таким чином з червня
2012 року відповідачка не проживає у
спірній квартирі.

Позивачам доводиться сплачувати
комунальні платежі з урахуванням
зареєстрованої відповідачки і дитини,
що ставить їх в тяжке матеріальне
становище.

Вважають, що ОСОБА_3 втратила право
користування жилим приміщенням, так як
не проживає в спірній квартирі більше
року без поважної причини.

За таких обставин, позивач просить суд
визнати ОСОБА_3 з неповнолітньою
дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов підтримали, надали
суду пояснення аналогічні викладеним,
просили задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання
не з?явився, про часта місце розгляду
справи був повідомлений у
встановленому законом порядку, про
причини неявки суд не повідомив.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання
не з?явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлялась у встановленому
законом порядку, про причини неявки суд
не повідомила.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст.
224 ЦПК України суд вважає необхідним
прийняти заочне рішення на підставі
доказів, які містяться в матеріалах
справи.

Суд, заслухав пояснення позивачів,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази у їх сукупності, вважає
що позов підлягає задоволенню за
наступних підстав.

Так, в судовому засіданні було
встановлено, що відповідно до
Свідоцтва про право власності № 16146 від
18.08.1994 року, виданого Фондом
комунального майна Донецької міської
ради народних депутатів, позивачам
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_5
на праві спільної часткової власності
належить квартира АДРЕСА_1.

15.12.2004 року у спірній квартирі була
зареєстрована відповідачка ОСОБА_3

09.04.2005 року відповідачка зареєструвала
юридичний шлюб з позивачем ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася донька
ОСОБА_4. 26.01.2006р. ОСОБА_4 також
зареєстрована у спірній квартирі.

З червня 2012 року позивач ОСОБА_2 не
підтримує з відповідачкою шлюбні
відносини, після чого вона забрала речі
та виїхала з квартири.

Факт не проживання ОСОБА_3 в спірній
квартирі підтверджується актом про не
проживання від 12.09.2013 року за участю
свідків, підписи яких засвідчені
головним інженером ПП «Содєйствіє-3».

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджується
своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї та інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування і розпорядження своїм
майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Житлове приміщення, яке вони мають
займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Хоча в названій статті сервітут, який
встановлено членам сім'ї власником
житла, не називається особистим, він за
своєю сутністю є таким, оскільки це
право можуть мати не всі, а лише
конкретні особи - члени сім'ї власника
житла. З цього виходить, що особи, які не
є (тобто вже не вважаються) членами
сім'ї, такого сервітуту не мають. Іншими
словами, особи мають особистий
сервітут, передбачений цією статтею,
доки вони мають статус члена сім'ї
власника. І навпаки, якщо вони
втрачають статус члена сім'ї власника
житла, або власник житла змінюється,
ним стає інша особа, якій житло
перейшло за договором, у спадщину тощо,
то постає питання стосовно збереження
прав тих користувачів, які мали ці
права на підставі статті 405 ЦК України.

Поняття члена сім'ї визначається в
сімейному та житловому законодавстві.
За ч. 2 статті 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки. Отже,
однією з визначальних ознак сім'ї є
спільне проживання її членів, хоча за
цим кодексом це не є обов'язковою
умовою визнання особи членом сім'ї: за
абзацами 2, 3 ч. 2 статті 3 СК України
подружжя вважається сім'єю і тоді, коли
дружина та чоловік у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно, а дитина належить
до сім'ї своїх батьків і тоді, коли
спільно з ними не проживає.

У ЖК УРСР надається поняття члена сім'ї
наймача, яке має універсальний
характер і застосовується до членів
сім'ї ЖБК та членів сім'ї житлового
будинку або квартири (частина 5 статті
145, частина 4 статті 156 ЖК).

Стаття 64 ЖК визначає як членів сім'ї
наймача його дружину, його дітей і
батьків, а також інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

Однак відповідачка ОСОБА_3 в квартирі
АДРЕСА_1 не проживає її речей в неї не
має, комунальні платежі вона не
сплачує.

Членами сім'ї, які мають право на
користування житлом власника, є лише
особи, які відповідають тим ознакам, що
містяться в статті 405 ЦК України та
житловому законодавстві.

Таким чином, відповідачка втратила
статус члена сім'ї власника квартири, а
з ним і право користування спірною
квартирою.

В даний час склалась ситуація, в якій
власники квартири фактично не можуть в
повній мірі здійснити своє право на
користування або розпорядження
власністю.

Статтею 41 Конституції України та
статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції «Про захист прав людини і
основоположних свобод», до якої
Україна приєдналася 17 липня 1997 року
відповідно до Закону України від 17
липня 1997 року № 475/97 -ВР «Про
ратифікацію Конвенції «Про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4,
7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власності
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном на
власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею незалежно від
волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Права власника квартири визначені
статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК
України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання у право користування
власника можливо лише з підстав
передбачених законом.

При таких обставинах суд вважає що
ОСОБА_3 втратила право користування
жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1,
та вважає визнати ОСОБА_3 з її
неповнолітньою донькою ОСОБА_4 такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Керуючись ст. 168 ЖК України, ст.ст. 319, 321,
386, 391, 405 ЦК України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» ст. 10, 11, 209,
212, 214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє
в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа:
ОСОБА_5 «про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням» - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 з неповнолітньою
дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Кіровського районного
суд м. Донецька протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Суддя: