Справа № 562/2879/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2014 р.
Здолбунівський районний суд

Рівненської області в складі:

головуючого судді Ємельянової Л.В.

при секретарі Аврамчук Н.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Здолбунові цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в
и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом,
вказуючи, що 13 березня 2013 року між ним
та відповідачем було укладено договір
позики грошових коштів в сумі 4000
(Чотири тисячі) доларів США, що
еквівалентно 32600 (Тридцять дві тисячі
шістсот) грн. станом на 13 березня 2013
року. Факт укладення договору позики
стверджується розпискою, у якій
строком повернення позики зазначено не
пізніше 13 червня 2013 року. Однак, по
даний час гроші йому відповідачем не
повернуті.

Просить суд стягнути з ОСОБА_4 на його
користь 32600 (Тридцять дві тисячі
шістсот) гривень боргу за договором
позики, 292 (Двісті дев'яносто дві) грн. 06
коп. - три відсотки річних від
простроченої суми боргу та 659 (Шістсот
п'ятдесят дев'ять) гривень 59 коп. -
проценти від суми позики; всього: 33551
(Тридцять три тисячі п'ятсот п'ятдесят
одна) грн. 65 коп. та судові витрати по
справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3
позовні вимоги підтримав у повному
об'ємі. Пояснив суду, що відповідач
працював на посаді директора
приватного підприємства
«Модератор-Україна», засновником якого
є він. 5 квітня 2013 року ОСОБА_4
звільнився за власним бажанням. У
лютому 2013 року за його розпорядженням
було проведено інвентаризацію активів
та зобов'язань ПП «Модератор-Україна»,
якою було встановлено недостачу. Однак,
це не має відношення до цієї справи.
Гроші в сумі 4000 (Чотири тисячі) доларів
США він позичив відповідачу ще до
проведення інвентаризації, приблизно
за один чи два тижні до того, як
відповідач 13 березня 2013 року написав
розписку. Коли він позичав гроші
свідків не було. Письмової згоди на
позику 4000 (Чотирьох тисяч) доларів США
йому дружина не давала. Просить
задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав.
Пояснив суду, що позивач є засновником
ПП «Модератор-Україна». У 2010 році
ОСОБА_3 запропонував йому посаду
директора у ПП «Модератор-Україна».
Коли він повідомив позивачу, що до
цього не займав ніяких посад, позивач
пояснив йому, що він особисто не може
очолити підприємство, оскільки він є
засновником. Позивач запевнив, що
керувати підприємством буде сам, а він
буде займатися завезенням
опалювальної техніки із-за кордону на
склад підприємства та подальшим
розвезенням цієї техніки для клієнтів
підприємства по території України. На
пропозицію позивача він погодився,
оскільки вже мав спеціальність
«організація міжнародних перевезень».
З 2010 по 2013 роки фактичне керування
підприємством здійснював позивач, а
він за вказівками позивача їздив за
кордон за опалювальною технікою,
доставляв її на склад підприємства і в
подальшому за вказівкою позивача
розвозив техніку для клієнтів по
території України. Коли він перебував у
відрядженнях за кордоном чи на
території України, позивач мав вільний
доступ до складу і офісу, і
неодноразово сам відвантажував
опалювальну техніку за готівку. 20
лютого 2013 року позивач ознайомив його з
розпорядженням №1 «Про проведення
інвентаризації активів та зобов'язань
ПП «Модератор-Україна». За
результатами інвентаризації, яку
проводило приватне підприємство -
аудиторська фірма «НВ-аудит», було
встановлено недостачу 15 штук котлів на
загальну суму 250077 (Двісті п'ятдесят
тисяч сімдесят сім) грн. 84 коп. Після
проведення інвентаризації позивач
повідомив йому, що вся
відповідальність за нестачу лежить на
ньому, як на керівнику підприємства. На
його заперечення про те, що всю
реалізацію та поставку котлів він
робив за вказівками позивача і позивач
сам безперешкодно брав зі складу
опалювальну техніку та реалізовував її
за готівку, ОСОБА_3 повідомив йому, що не
має до нього претензій на всю суму, а
лише за його особистими підрахунками
на 30000 (Тридцять тисяч) грн. Він
повідомив позивачу, що його вини у
нестачі немає. Однак, позивач почав
йому погрожувати, що звернеться до
правоохоронних органів про
притягнення його до кримінальної
відповідальності за розкрадання майна
на суму 250077 (Двісті п'ятдесят тисяч
сімдесят сім) грн. 84 коп., а не 30000
(Тридцять тисяч) грн. та до суду про
стягнення цих коштів. При цьому
пообіцяв йому, що, якщо він напише йому
розписку про позику 4000 (Чотирьох тисяч)
доларів США, він розбереться із
недостачею, не буде звертатися до
правоохоронних органів і після
з'ясування причин нестачі порве
розписку. Таким чином, 13 березня 2013 року
під тривалим психологічним тиском він
написав розписку про те, що позичив у
позивача 4000 (Чотири тисячі) доларів США.
Однак, насправді, він цих грошей від
позивача не отримував ні в той день,
коли писав розписку, ні в будь-який
інший день. В подальшому, коли він
дізнався, що згідно чинного
законодавства інвентаризація може
проводитися лише за наказом керівника
підприємства, а не за розпорядженням
засновника, то почав вимагати у
позивача повернути розписку. Тоді
ОСОБА_3 запропонував йому написати
заяву на звільнення. 5 квітня 2013 року
він звільнився за власним бажанням і
при цьому був впевнений, що позивач
порвав розписку, як вони домовлялись
раніше. Договір позики він з позивачем
не укладав, розписку написав під тиском
про кримінальне переслідування, кошти
вказані у розписці йому позивач не
передавав. Тому просить у задоволенні
позову відмовити.

Вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, відповідача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Позивач стверджує, що позичив ОСОБА_4 4000
(Чотири тисячі) доларів США, що
еквівалентно 32600 (Тридцять дві тисячі
шістсот) грн.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Частиною 1 ст.1047 ЦК України встановлено,
що договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Враховуючи, що 4000 (Чотири тисячі)
доларів США перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян більше як у
десять разів, договір позики повинен
був укладатися у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Зміст договору згідно положень ст.628 ЦК
України становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його сторонами.

Судом встановлено, що договір позики у
письмовій формі 13 березня 2013 року
сторонами не укладався і не був
підписаний сторонами.

Твердження позивача про те, що він
передав відповідачу 4000 (Чотири тисячі)
доларів США приблизно за один чи два
тижні до написання розписки 13 березня
2013 року ще до проведення
інвентаризації активів та зобов'язань
ПП «Модератор-Україна» будь-яким
доказом не підтверджується. Точної
дати передання грошей позивач не
пам'ятає.

20 лютого 2013 року позивач ОСОБА_3 як
засновник ПП «Модератор-Україна» видав
розпорядження № 1 «Про проведення
інвентаризації активів та зобов'язань
ПП «Модератор-Україна» (а.с.30-32).

З аудиторського звіту щодо результатів
інвентаризації (необоротних та
оборотних активів, власного капіталу,
зобов'язань) приватного підприємства
«Модератор-Україна» вбачається, що
тимчасовою інвентаризаційною комісією
ПП аудиторська фірма «НВ-аудит» станом
на 22 лютого 2013 року виявлено нестачу в
сумі 251769 (Двісті п'ятдесят одна тисяча
сімсот шістдесят дев'ять) грн. 24 коп.
(а.с.20-29).

Вказані обставини об'єктивно
підтверджують доводи відповідача про
можливість застосування до нього
психологічного тиску зі сторони
позивача щодо примусового написання
розписки 13 березня 2013 року про позику
грошей внаслідок виявленої нестачі на
підприємстві.

Згідно положень ч.ч.1, 5 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено,
що позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

З пояснень відповідача вбачається, що
кошти в сумі 4000 (Чотири тисячі) доларів
США йому позивач не передавав. Розписку
він написав внаслідок тривалого
психологічного тиску зі сторони
позивача після проведеної
інвентаризації активів та зобов'язань
ПП «Модератор-Україна» та виявлення
недостачі котлів на суму 250077 (Двісті
п'ятдесят тисяч сімдесят сім) грн. 84 коп.

Статтею 1051 ЦК України встановлено, що
позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості,
ніж встановлено договором. Якщо
договір позики має бути укладений у
письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або
були одержані у меншій кількості,
ніж встановлено договором. Це
положення не застосовується до
випадків, коли договір був укладений
під впливом обману, насильства,
зловмисної домовленості
представника позичальника з
позикодавцем або під впливом тяжкої
обставини.

Суд критично оцінює розбіжності, які
містяться у позовній заяві та в
поясненнях позивача щодо дати і форми
укладення договору позики та
фактичного передання коштів за
договором позики в сумі 4000 (Чотири
тисячі) доларів США. Сторони в судовому
засіданні підтвердили лише факт
написання 13 березня 2013 року ОСОБА_4
розписки. Також позивач ствердив, що 13
березня 2013 року він будь-яких коштів
відповідачу не передавав.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позов до задоволення не
підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України
та на підставі ст.ст.203, 207, 638, 1046, 1047, 1051
ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_4
про стягнення боргу за договором
позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Здолбунівський
районний суд.

С у д д я