Справа № 495/4435/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

09 липня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області

у складі: судді - Заверюха В.О.,

при секретарі - Червінській І.В.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду в м.
Білгород-Дністровському Одеської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа
приватний нотаріус
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання договору дарування недійним, -

ВСТАНОВИВ:

17.06.2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовом, в якому просила суд визнати
недійним договір дарування квартири
АДРЕСА_2, укладений 30.11.2012 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та посвідчений
приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, а також
скасувати запис про державну
реєстрацію права на вказане вище
нерухоме майно №40749 від 15.01.2013 року.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 зазначила,
що в період з 16.11.1985 року по 18.09.2001 року
вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем ОСОБА_3. В період
шлюбу ними була придбана квартира
АДРЕСА_2, яку було оформлено на
відповідача ОСОБА_3, яку він 30.11.2012 року
подарував їх сину ОСОБА_5 без її згоди.
На думку позивача, вказаний договір
дарування порушує її право, як
співвласника вказаного вище
нерухомого майна.

В судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали у повному
обсязі.

Представник відповідача за
довіреністю ОСОБА_4 позов не визнала
просила відмовити у задоволенні
позову.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав
просив у його задоволенні відмовити.

Третя особа приватний нотаріус
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
повідомлялася про час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явилася, натомість відповідно до
ухвали Білгород-Дністровського
міськрайонного суду від 18.06.2014 року
надіслала на адресу суду належним
чином посвідчені копії документів, які
стали підставою для посвідчення неї
оскаржуваного договору дарування. (а.с.
37-42)

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
суд приходить до висновку, що позов
обґрунтований і підлягає задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Так під час розгляду справи
встановлено, а також підтверджено
письмовими матеріалами справи, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 16.11.1985 року
по 18.09.2001 року перебували у
зареєстрованому шлюбі. (а.с.9)

Згідно свідоцтва про право власності
від 20.01.2000 року №12, ОСОБА_3 є власником
квартири АДРЕСА_2. (а.с.31)

13.11.2012 року між відповідачами ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 було укладено договір
дарування, посвідчений приватним
нотаріусом Білгород-Дністровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
відповідно до якого ОСОБА_3 подарував
ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до п.2 Постави Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідність
чи не відповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватися судом
відповідно до законодавства яке діяло
на момент вчинення правочину.

Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до положень ст. 65
Сімейного Кодексу України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

Відповідно до п 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори про поділ майна подружжя, суди
повинні враховувати, що само по собі
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності подружжя
на майно, набуте за час шлюбу. Проте
розпорядження таким майном після
розірвання шлюбу здійснюється
колишнім подружжям виключно за
взаємною згодою відповідно до
положень оскільки в таких випадках
презумпція згоди одного з подружжя за
укладення другим договорів з
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя вже не діє.

Укладаючи оскаржуваний договір
дарування відповідач ОСОБА_3 надав
нотаріусу письмову заяву, в якій
зазначив, що на момент придбання ним
квартири АДРЕСА_2 в зареєстрованому
шлюбі та фактичних шлюбних відносинах
ні з ким не перебував, (а.с.41), що не
відповідає дійсності, адже, як було
зазначено вище ОСОБА_3 набув право
власності на спірну квартиру 20.01.2000
року, тобто в період перебування у
зареєстрованому шлюбі з позивачем,
який було розірвано 18.09.2001 року.

Таким чином ОСОБА_3 під час
посвідчення оспорюваного договору
надав нотаріусу неправдиві відомості.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так заочним рішенням
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 27.06.2013 року, яке набрало чинності
08.07.2013 року, визнано квартиру АДРЕСА_2
об'єктом права спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3, здійснено
розподіл вказаної квартири та визнано
за ОСОБА_1 право власності на ? частину
цієї квартири.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійним
судом не вимагається.

У випадках встановлених цим
Кодексом, нікчемний правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але один із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

З урахуванням викладених обставин,
суд приходить до висновку, що договір
дарування квартири АДРЕСА_2 укладений
30.11.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
посвідчений приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 має бути
визнаний судом недійсним, адже в
судовому засіданні встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
вказана квартира є об'єктом спільної
сумісної власності колишнього
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а тому при її
відчуженні обов'язково мала бути згода
позивача. У зв'язку з визнанням
договору дарування недійсним, суд
вважає за можливе і скасувати запис про
державну реєстрацію права власності на
спірне нерухоме майно, адже вказана
вимога є похідною від вимоги, про
визнання договору дарування недійсним.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60,61, 209, 214-218
ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя
особа приватний нотаріус
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання договору дарування недійним -
задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_2, укладений 30.11.2012 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрований в реєстрі за №2605.

Скасувати запис про державну
реєстрацію права власності ОСОБА_5 на
квартиру АДРЕСА_2 №40749 від 15.01.2013 року.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами що не були
присутніми під час розгляду справи
протягом десяти днів, з дня отримання
його копії.

Суддя