П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2014 року
м. Київ

Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого Яреми А.Г.,
суддів:Григор'євої Л.І.,Лященко
Н.П.,Патрюка М.В., Гуменюка В.І.,Охрімчук
Л.І.,Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л., -за
участі представника відповідача -
Завізного М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_10
до дочірнього підприємства "Ілліч-Агро
Донбас" публічного акціонерного
товариства "Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча"
про визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним за заявою дочірнього
підприємства "Ілліч-Агро Донбас"
публічного акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 3 червня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_10 звернувся до
суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що
на підставі державного акта на право
власності на земельну ділянку від 19
грудня 2008 року йому на праві власності
належить земельна ділянка площею 6,1584
га, яка розташована на території
Самійлівської сільської ради
Новоазовського району Донецької
області. У 2009 році між ним і дочірнім
підприємством "Ілліч-Агро Донбас"
публічного акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" (далі - ДП
"Ілліч-Агро Донбас" ПАТ "Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча"
укладено договір оренди, згідно з яким
він передав орендарю в користування
земельну ділянку. У 2010 році між
сторонами підписано додаткову угоду до
договору оренди, яка є невід'ємною
частиною договору оренди. Указані
договори 5 травня 2010 року зареєстровані
в Новоазовському районному відділі
Державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельним ресурсам" (далі -
Новоазовський РВ ДП "Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельним
ресурсам".

Посилаючись на те, що договір оренди не
містить усіх істотних умов, необхідних
для його чинності, які передбачені
частиною першою статті 15 Закону
України "Про оренду землі", зокрема в
договорі відсутні умови передачі в
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки,
ОСОБА_10 просив суд визнати недійсним
договір оренди землі, укладений між ним
і ДП "Ілліч-Агро Донбас" ПАТ
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча".

Рішенням Новоазовського районного
суду Донецької області від 4
лютого 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 11 березня 2013 року, позов
задоволено. Визнано недійсним договір
оренди землі, укладений між ОСОБА_10 і ДП
"Ілліч-Агро Донбас" ПАТ "Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча". У
порядку виконання судового рішення
зобов'язано ОСОБА_10 не чинити перешкод
ДП "Ілліч-Агро Донбас" ПАТ
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" у збиранні
врожаю з указаної земельної ділянки.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 3 червня 2013 року касаційну
скаргу ДП "Ілліч-Агро Донбас"
ПАТ "Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" відхилено.
Рішення Новоазовського районного суду
Донецької області від 4 лютого 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 11 березня 2013 року залишено
без змін.

У травні 2014 року до Верховного Суду
України звернулось

ДП "Ілліч-Агро Донбас" ПАТ
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" із заявою про
перегляд ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 3 червня 2013 року, посилаючись
на неоднакове застосування судами
касаційної інстанції статті 15 Закону
України "Про оренду землі", унаслідок
чого ухвалено різні за змістом судові
рішення в подібних правовідносинах.

У зв'язку із цим ДП "Ілліч-Агро Донбас"
ПАТ "Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" просить
скасувати ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 3 червня 2013 року й ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_10

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від

26 травня 2014 року вказану справу
допущено до провадження Верховного
Суду України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи заявника, судова
палата у цивільних справах Верховного
Суду України вважає, що заява підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 355 Цивільного процесуального
кодексу України (далі - ЦПК України)
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана з
підстави неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

За змістом статті 360-4 ЦПК України суд
задовольняє заяву про перегляд справи
Верховним Судом України і скасовує
судове рішення у справі, яка
переглядається з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, якщо встановить,
що судове рішення є незаконним.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_10 є власником
земельної ділянки площею 6,1584 га, яка
розташована на території
Самійлівської сільської ради
Новоазовського району Донецької
області (державний акт на право
власності на землю від 19 грудня 2008
року).

У 2009 році між ОСОБА_10 і ДП "Ілліч-Агро
Донбас" ПАТ "Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча"
укладено договір оренди землі, за
умовами якого ОСОБА_10 передав в оренду
ДП "Ілліч-Агро Донбас" ПАТ
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" земельну
ділянку, яка належить йому на праві
власності.

Згідно з пунктом 10.2 указаного договору
цей договір набирає чинності після
його державної реєстрації в
Новоазовському РВ ДП "Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельним
ресурсам".

У 2010 році сторони уклали додаткову
угоду до договору оренди земельної
ділянки.

5 травня 2010 року договір оренди
земельної ділянки та додаткова угода
до зазначеного договору зареєстровані
в Новоазовському РВ ДП "Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельним ресурсам".

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_10 і
визнаючи недійсним договір оренди
земельної ділянки, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що під час укладення
спірного договору сторонами не було
досягнуто згоди з усіх істотних його
умов, передбачених частиною першою
статті 15 Закону України "Про оренду
землі", а саме у спірному договорі
відсутні умови передачі в заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки.

Відхиляючи касаційну скаргу ДП
"Ілліч-Агро Донбас" ПАТ
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" і залишаючи без
змін рішення Новоазовського районного
суду Донецької області від 4 лютого 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 11 березня 2013
року, суд касаційної інстанції дійшов
висновку, що доводи касаційної скарги
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують і не дають підстав
вважати, що під час розгляду справи
було неправильно застосовано норми
матеріального або порушено норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

ДП "Ілліч-Агро Донбас" ПАТ
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" зазначає, що суд
касаційної інстанції під час розгляду
більш ніж двох справ за подібних
предмета спору, підстав позову, змісту
позовних вимог та встановлених судом
фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

Для прикладу заявник надав ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 січня 2014 року та постанову
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 25 грудня
2013 року.

Приймаючи зазначену ухвалу, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
рішення суду апеляційної інстанції,
яким відмовлено позивачам у
задоволенні їх позову до ПСП "Лазірки"
про визнання недійсними договорів
оренди землі, є законним і
обґрунтованим, правові підстави для
задоволення позову шляхом визнання
недійсними договорів оренди землі
відсутні, оскільки права позивачів, як
орендодавців, не порушені. Їхні
посилання на відсутність усіх істотних
умов договорів оренди, передбачених
частиною першої статті 15 Закону
України "Про оренду землі", зокрема і
умов передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, не є підставою для
визнання недійсними укладених
договорів оренди, а підлягають
уточненню в позасудовому порядку у
зв'язку з тим, що спірні договори
містять абз. 4 пункт 30 вказаного
договору, однак вказаний пункт не є
тотожним з істотною умовою договору -
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки. При цьому суд
врахував істотність цих умов.

Таким чином, існує неоднакове
застосування касаційним судом одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Вирішуючи питання про усунення
розбіжностей у застосуванні судом
касаційної інстанції норм
матеріального права, Судова палата у
цивільних справах Верховного Суду
України виходить із такого.

Відповідно до частини другої статті 792
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) відносини щодо найму (оренди)
земельної ділянки регулюються законом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_10
посилався на те, що спірний договір
оренди земельної ділянки не містить
усіх, предбачених частиною першою
статті 15 Закону України "Про оренду
землі", істотних умов, зокрема в ньому
відсутні умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Залишаючи без змін рішення судів
попередніх інстанцій про задоволення
позову, суд касаційної інстанції
залишив поза увагою, що у силу вимог
закону в порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право, і не встановлено, чи
дійсно порушуються права позивача у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди зазначених умов, їх істотності,
а також судом не з'ясовано, в чому саме
полягає порушення законних прав
позивача.

Судовою палатою у цивільних справах
Верховного Суду України встановлено
неоднакове застосування статті 15
Закону України "Про оренду землі", що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Посилання заявника на постанову
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 25 грудня 2013
року не може бути прикладом
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки така постанова не є рішенням
касаційного суду, а прийнята за
результатами розгляду скарги про
перегляд Верховним Судом України
судового рішення суду касаційної
інстанції з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права при вирішенні
аналогічних судових справ, до того ж з
урахуванням висновків, викладених в
даній постанові, суд касаційної
інстанції ухвалив судове рішення, яке
надане заявником як приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

За таких обставин, ухвала колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 3 червня 2013 року
не може залишатися в силі, а підлягає
скасуванню на підставі пункту 1 статті
355 ЦПК України з направленням справи на
новий розгляд до суду касаційної
інстанції

Керуючись статтями 355, 360 - 3, 360 - 4 ЦПК
України, Судова палата у цивільних
справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву дочірнього підприємства
"Ілліч-Агро Донбас" публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" задовольнити
частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 3 червня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Постанова Верховного Суду України є
остаточною і може бути оскаржена
тільки на підставі, встановленій
пунктом 2 частини першої

статті 355 ЦПК України.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Л.І.
Григор'єва

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук

М.В. Патрюк

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін