У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6
на рішення апеляційного суду
Житомирської області від 16
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про відшкодування майнової та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач посилався на те, що 05 травня 2013
року сталася дорожньо-транспортна
пригода, внаслідок якої автомобілю
позивача була завдана матеріальна
шкода, яку він оцінює в 7 266 грн 35 коп.
Зазначає, що відповідач ОСОБА_5, який
керував мопедом марки «Флюбо», не
впорався з керуванням останнього і для
того, щоб не наїхати на корів, які
рухалися йому на зустріч, впав на
проїзну частину і при падінні завдав
шкоди автомобілю Volkswagen,
державний номерний знак НОМЕР_1.
Позивач вважає, що шкода, завдана
ОСОБА_5, повинна бути йому відшкодована,
а у разі відсутності у нього майна,
достатнього для відшкодування
завданої ним шкоди, покласти обов'язок
відшкодування цієї шкоди в частці, якої
не вистачає, або в повному обсязі в
рівних частках на його батьків - ОСОБА_5
та ОСОБА_6 На підставі вищевказаного
ОСОБА_3 просив стягнути з відповідачів
на свою користь 7 266 грн 35 коп. у
рахунок відшкодування завданої
майнової шкоди, 20 тис. грн у рахунок
відшкодування моральної шкоди, 650 грн
понесених витрат, пов'язаних із
проведенням експертизи транспортного
засобу.

Рішенням Олевського районного суду
Житомирської області від 21 лютого 2014
року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні
позову.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 16 квітня 2014
року рішення Олевського районного суду
Житомирської області від 21 лютого
2014 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_3 7 916 грн 35 коп.
завданої майнової шкоди, 1 тис. грн у
рахунок відшкодування моральної шкоди,
а у разі відсутності у нього майна,
достатнього для відшкодування шкоди,
стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_3 по 3 958 грн 17 коп. завданої
майнової шкоди та по 500 грн у рахунок
відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 посилаючись
на неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 05 травня 2013 року
близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
керуючи незареєстрованим мопедом
марки «Флюбо», їхав по вул. Московській
у с. Радовель Олевського району
Житомирської області. Побачивши, що на
зустріч йому йде декілька корів, а одна
з них почала стрибати на проїзній
частині, намагався уникнути зіткнення
з коровою, але не впорався з керуванням
та впав на проїзну частину, пошкодивши
при падінні задні ліві дверцята
належного ОСОБА_3 на праві власності
автомобіля марки Volkswagen Pasat В4, державний
номерний знак НОМЕР_1, який був
припаркований на правому узбіччі по
ходу руху останнього, а корова від
зіткнення відскочила та пошкодила
заднє крило вказаного автомобіля.

Згідно з висновком експертного
товарознавчого дослідження від 30
жовтня 2013 року № 013/292 матеріальний
збиток, завданий власнику
транспортного засобу Volkswagen Pasat В4,
державний номерний знак НОМЕР_1, 1993 року
випуску, в результаті його пошкодження
при ДТП, становить 7 266 грн 35 коп. За
проведення дослідження ОСОБА_3 поніс
витрати в сумі 650 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що в
діях ОСОБА_5 відсутня вина у порушенні
Правил дорожнього руху України, а
позивачем не надано суду доказів, які б
вказували, що саме відповідач винний у
дорожньо-транспортній пригоді та
внаслідок його дій була заподіяна
шкода.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
позовні вимоги, апеляційний суд
виходив з того, що вина ОСОБА_5
підтверджена відповідним висновком та
матеріалами правоохоронних органів;
частково поясненнями самого
відповідача, який не притягнутий до
адміністративної відповідальності
лише у зв'язку з його віком. Крім того,
вина погоничів тварин не встановлена.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК
України єдиною підставою для
цивільно-правової відповідальності за
завдання шкоди є правопорушення, що
включає як складові елементи шкоду,
протиправне діяння особи, яка її
завдала, причинний зв'язок між ними, а
також вину заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 цього Кодексу
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утримання
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використання, зберігання
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утримання диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

За положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, при вирішенні спору про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК
України).

Відповідно до ст. 12 КУпАП
адміністративній відповідальності
підлягають особи, які досягли на момент
вчинення адміністративного
правопорушення шістнадцятирічного
віку.

На момент вчинення ДТП ОСОБА_5
виповнилось 14 років.

Виходячи зі змісту норм ст. ст. 57 - 66 ЦПК
України, вина особи у завданні майнової
та моральної шкоди може бути доведена
будь-якими доказами.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Посилаючись на висновок інспектора
ВДАІ Олевського PB УМВС України в
Житомирській області від 17 травня 2013
року, згідно з яким у діях ОСОБА_5
вбачається склад адміністративних
правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121,
ст. 124, ч. 2 ст. 126 КУпАП, але враховуючи те,
що ОСОБА_5 неповнолітній, його
неможливо притягнути до
адміністративної відповідальності,
суд апеляційної інстанції не врахував,
що вказаним висновком не встановлено
вину ОСОБА_5 у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди.

Суд апеляційної інстанції у порушення
ст. 214 ЦПК України обставин щодо
зазначеної дорожньо-транспортної
пригоди належним чином не перевірив, не
врахував, що за відсутності
преюдиційного доказу вини ОСОБА_5
посилання позивача на вину ОСОБА_5 та
заперечення відповідача щодо цього
підлягають перевірці судом на
загальних підставах, та дійшов
передчасного висновку про доведеність
вини відповідача у ДТП.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом апеляційної
інстанції в повному обсязі не
встановлені, рішення апеляційного суду
не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 16 квітня
2014 року скасувати, справу направити
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана