Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді - доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Мацунича М.В., Панька В.Ф.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Іршавського районного суду від 30
квітня 2014 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором та звернення
стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» /надалі -
банк/ звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на предмет
іпотеки в зв'язку із заборгованістю за
кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідно до кредитного договору від
19.02 2007 року та додаткової угоди від 11.05.
2010 року банком було надано відповідачу
ОСОБА_1 кредит у сумі 68 000 доларів США
строком до 18.02. 2017 року із сплатою 13,75 %
річних шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок позичальника. ОСОБА_1
зобов'язалася щомісячно повертати
кредитні кошти згідно графіку
погашення та сплачувати банку відсотки
за користування кредитними коштами.
Однак, належним чином свої зобов'язання
за кредитним договором не виконує і
станом на 19.03.2014 р. загальна
заборгованість ОСОБА_1 перед банком за
Кредитним договором від 19.02.2007 року
становить 40 798,70 доларів США (406 346,89
гривень), у тому числі: заборгованість
по кредиту - 32 067,47 доларів США (319 385,59
гривень); заборгованість по сплаті
відсотків - 2 299,75 доларів США (22 905,05
гривень); пеня за порушення графіку
повернення кредиту та сплату відсотків
- 6 431,48 доларів США (64 056,25 гривень).

В забезпечення виконання ОСОБА_1
зобов'язань за кредитним договором в
іпотеку банку згідно до Договору
іпотеки від 20 лютого 2007 р. було передано
нерухоме майно, а саме: домоволодіння,
що знаходиться за адресою Закарпатська
обл., Іршавський р-н, АДРЕСА_1, яке
належить ОСОБА_3 З метою погашення
простроченої заборгованості за
кредитним договором банком
позичальнику ОСОБА_1 та іпотекодавцю
ОСОБА_3 були направлені вимоги про
дострокове погашення заборгованості
за кредитним договором, проте
зазначені вимоги залишені без
задоволення. У зв'язку з наведеним банк
просив стягнути з ОСОБА_1 на користь
банку достроково заборгованість за
кредитним договором від 19.02.2007 року в
розмірі 40 798,70 доларів США та звернути
стягнення на предмет іпотеки та
стягнути судові витрати по справі.

Рішенням суду першої інстанції
вищевказані позовні вимоги банку
задоволено.

Відповідачка ОСОБА_1 не погодилась із
цим рішенням, порушила питання про його
скасування та ухвалення нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, порушенням судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

У судовому засіданні представник
апелянтки скаргу з наведених підстав
підтримала.

Представник позивача в частині вимог
до іпотекодавця визнав.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймали участь у справі та дослідивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачем
доведено позовні вимоги в частині
невиконання ОСОБА_1 умов кредитного
договору по своєчасному поверненню
кредитів, у результаті чого виникла
заборгованість, яка стягнута судом та
звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Доводи ж апеляційної скарги зводяться
до твердження апелянтки про те, що
жодної повістки про виклик до суду вона
не отримувала; вказує, що відповідач
ОСОБА_3 помер і тому провадження по
справі в частині звернення стягнення
на предмет іпотеки слід закрити;
стверджує, що без розірвання
кредитного договору банк не має права
вимагати стягнення з неї всієї суми
заборгованості.

Ці доводи частково заслуговують на
увагу на підставі наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Визначений банком розмір
заборгованості відповідачкою ОСОБА_1
не оспорюється, жодного доводу з
приводу цього апеляційна скарга не
містить. Тому суд констатує, що рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення з позичальника
заборгованості є таким, що відповідає
обставинам справи.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" (надалі - Закон) у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Відповідачкою не заперечується, що між
банком та ОСОБА_3 20 лютого 2007 р. було
укладено договір іпотеки, по якому в
іпотеку було передано вказане вище
майно, яке належало іпотекодавцю і який
помер ще в квітні 2008 року, що
підтверджено копією свідоцтва про його
смерть.

Відповідно до ч.1,2,4 ст.25 ЦК України
здатність мати цивільні права та
обов'язки /цивільну правоздатність/
мають усі фізичні особи; цивільна
правоздатність фізичної особи виникає
у момент її народження; цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється в момент її смерті.

Враховуючи зазначену обставину -
смерть іпотекодавця - та вимоги
зазначеної норми права, колегія суддів
констатує, що суд першої інстанції,
задовольняючи вимоги банку про
звернення стягнення на іпотечне майно
шляхом визначення відповідачем
померлу особу, вирішив справу з
неналежною стороною в частині
вирішення зазначеного питання. З
врахуванням цього, а також того, що
апеляційний суд під час апеляційного
розгляду справи не вправі залучати
належну особу до участі у справі,
колегія суддів констатує, що рішення
суду першої інстанції в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення про відмову у
задоволенні позову банку в цій частині
його вимог саме до ОСОБА_3 Це стосується
і стягнення з цієї особи судового
збору. Вирішення саме таким чином
питання про звернення стягнення на
предмет іпотеки не перешкоджає
заявлення позивачем таких же вимог до
правонаступників ОСОБА_3

Щодо порушення норм процесуального
законодавства - стосовно неотримання
повісток до суду -, то відповідно до ч.3
ст.309 ЦПК України ці порушення можуть
бути підставою для скасування або
зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи. Такого взаємозв'язку по питанню
стягнення заборгованості не
встановлено і тому цей довід до уваги
також не приймається.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314 ЦПК України,
судова колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Іршавського районного суду від
30 квітня 2014 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором та звернення
стягнення на предмет іпотеки в частині
звернення стягнення на домоволодіння,
що знаходиться за адресою Закарпатська
обл., Іршавський р-он, АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 скасувати і у
задоволенні цих позовних вимог
відмовити.

Виключити з четвертого абзацу
резолютивної частини слова
«солідарно» та «ОСОБА_3»

В решті зазначене рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді :