Справа № 459/4892/13
Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/4074/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С.<
Головуючий суддя / По-батькові >.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді -
Копняк С.М.

суддів -
Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

секретар -
Цар М.В.,

з участю апелянта -
ОСОБА_2

представника апелянта -
ОСОБА_3,

представника відповідача -
ОСОБА_4

адвоката -
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 10 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_6 про стягнення суми згідно умов
договору завдатку, вартості здійснених
покращувальних робіт та моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Червоноградського
міського суду Львівської області від 10
квітня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6
про стягнення суми згідно умов
договору завдатку, вартості здійснених
покращувальних робіт та моральної
шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь
ОСОБА_2 - аванс в сумі 5000 (п'ять тисяч)
євро, що еквівалентно 87000 грн. 00 коп.
(вісімдесят сім тисяч грн. 00 коп.) згідно
курсу НБУ станом на 10.04.2014 р.

Вирішено питання судових
витрат.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з даним
рішенням, позивач ОСОБА_2 оскаржив таке
в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної
скарги посилається на те, що
оскаржуване рішення є незаконним,
необґрунтованим і таким, що винесене з
порушенням норм процесуального та
матеріального права.

Зазначає, що відповідно до
висновку експерта № 7718 від 28.12.2011 року
ринкова вартість будинковолодіння по
АДРЕСА_1 станом на 20.05.2003 року
становила 45052.00 грн., а ринкова вартість
досліджуваного будинковолодіння по
АДРЕСА_1 на момент 28.12.2011 року становила
вже 438000.00 грн. Вартість
ремонтно-будівельних робіт будинку по
АДРЕСА_1, проведених ОСОБА_2 складає 65 712
грн. 00 коп. Тому в його користь слід
стягнути з відповідачки вартість
здійснених покращувальних робіт.

Ст.195 ЦК УРСР в редакції 1963 року
передбачала, що сторона, відповідальна
за невиконання договору,
зобов'язується сплатити другій стороні
подвійну суму завдатку та відшкодувати
другій стороні збитки з урахуванням
суми завдатку. Отже, відповідачка
зобов'язана відшкодувати позивачу 10000
Євро, що по курсу НБУ становить 136300
грн.00 коп. Даної обставини також суд
першої інстанції не взяв до уваги, не
спростувавши таку, і з невідомих причин
відмовив у задоволенні позовних вимог.

Крім того, фактично у зв'язку із
неукладенням основного договору
купівлі-продажу будинковолодіння
дочка позивача разом із дітьми втрачає
житло, хоча на той час позивач мав
можливість придбати іншу нерухомість,
тому відповідачка у зв'язку із цим
заподіяла позивачу збитків у вигляді
втрати житла на суму 256 729 грн. 00 коп.

Щодо відшкодування моральної шкоди,
апелянтом надано відповідні належні та
допустимі докази, а саме виписку із
медичної книжки про наявність
ускладнень захворювання в періоди,
коли відбувались судові засідання та
протиправні дії представника
відповідача - сина, щодо входження в
будинок і, відповідно, надано пояснення
із посиланням на норми законодавства
України.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим,
що фактично із 2003 року він не набув
права власності на будинок по АДРЕСА_1
та не може повернути кошти передані по
договору завдатку. На розбудову даного
будинку витратив багато часу та коштів,
які були взяті в кредит. Крім того,
звертає увагу суду на те, що
протиправні дії відповідача
спричинили порушення його звичного
життєвого укладу, тому що в нього
з'явилася необхідність відстоювати
свої права у судовому порядку,
витрачати на це багато свого часу.
Відшкодування заподіяної позивачу
моральної шкоди визначив у сумі 50 000
грн. 00 коп. Ця сума обумовлена глибиною
його душевних страждань, значним
погіршенням внаслідок цих страждань
стану здоров'я та необхідністю
захищати свої права у судовому порядку.
Апелянт змушений прикладати
додаткових зусиль для організації та
налагодження звичайного режиму життя.
Тому оцінює завдану моральну шкоду в
розмірі 50000 грн. 00 коп., у стягненні якої
в його користь судом першої інстанції
було безпідставно відмовлено.

Просить скасувати рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 10 квітня 2014
року та постановити нове, яким його
позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта ОСОБА_2 та представника
апелянта ОСОБА_3 в підтримання мотивів
апеляційної скарги, пояснення
представника відповідача ОСОБА_4,
адвоката ОСОБА_5 в заперечення мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до висновку про відхилення
такої з наступних підстав.

Згідно із ст. ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11
Постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№11 роз»яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає даним
вимогам.

Згідно ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що 20.05.2003 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_2 було укладено письмовий
договір про завдаток, який завірений ПП
«ЛІД». Згідно умов даного договору
ОСОБА_6 продає належний їй на праві
власності будинок по АДРЕСА_1, а ОСОБА_2
купляє його за 7250 Євро, дану суму він
повинен сплатити до 30.12.2003 р. З метою
забезпечення зобов'язання ОСОБА_2
передав ОСОБА_6 5000 Євро завдатку, решту
суми він зобов'язався сплатити
частинами, а саме 1000 Євро до 30.08.2003 р. та
1250 Євро до 30.12.2003 р. Факт передачі коштів
в сумі 5000 Євро був підтверджений
розписками обох сторін, що були
долучені до договору про завдаток та не
заперечується самими сторонами.

На час спірних правовідносин
діяли правила ч. 1 ст. 195 ЦК УРСР в
редакції 1963 року, згідно яких,
завдатком визнається грошова сума, що
видається однією з договірних сторін в
рахунок належних з неї за договором
платежів другій стороні в
підтвердження укладення договору і в
забезпечення його виконання.

Як під час укладення простої
форми письмового договору завдатку,
так і в подальшому, між сторонами
договір купівлі-продажу будинку не
укладався, тому суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що між сторонами не було укладено
попередній договір, а кошти, що були
передані є авансом, а не завдатком.

Дана позиція висвітлена в ухвалі
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 19 серпня
2004 р., з якої вбачається, що за змістом ч.
1 ст. 195 ЦК УРСР, завдатком може
забезпечуватися тільки дійсне
зобов'язання, тому правила ч. 2 ст. 195
цього Кодексу про залишення завдатку
особі, яка його одержала,
застосовується у випадках, коли
договір було укладено, але сторона
ухиляється від його виконання. Якщо ж
сторони домовились укласти договір,
але відповідним чином його не оформили,
сплачені в рахунок виконання договору
платежі визнаються авансовими і
повертаються в тому розмірі, в якому
вони надавались.

Таким чином, колегія суддів
вважає вірними висновки суду першої
інстанції про те, що вимога позивача
про стягнення завдатку на загальну
суму 10000 Євро - не підлягає до
задоволення, а позивачу слід повернути
5000 Євро авансу, що згідно курсу НБУ
станом на 10.04.2014 р. еквівалентно 87000
(вісімдесят сім тисяч) гривень.

З матеріалів справи також вбачається,
що після сплати позивачем авансу у
розмірі 5000 Євро, відповідачка передала
ОСОБА_2 ключі від будинку, де останнім
було проведені ремонтні роботи. Одразу
після цього дочка позивача - ОСОБА_7
разом із неповнолітніми дітьми
вселились та проживали у даному
будинку.

Крім того, представник
відповідачки ОСОБА_6 - ОСОБА_4, в судових
засіданнях першої та апеляційної
інстанцій пояснив, що дозволу на
проведення ремонтних робіт
відповідачка нікому не надавала, такі
були здійснені ОСОБА_2 без її згоди на
власний ризик. Жодних доказів того, що
позивач здійснив ремонт зі згоди
власника будинковолодіння суду не
надано.

Окрім цього, як було встановлено в
судовому засіданні і цього не
заперечують сторони, дочка позивача -
ОСОБА_7 зі своєю сім'єю проживає у
даному будинку тривалий час (з 2003 року).
Згідно Правил користування
приміщеннями жилих будинків і
прибудинковими територіями,
затверджених Кабінетом Міністрів
України №572 від 08.10.1992 року, власники,
наймачі та орендарі жилих приміщень
зобов»язані проводити за власні кошти
ремонт приміщень, здійснювати
утеплення вікон, балконних і вхідних
дверей щороку до початку опалювального
сезону тощо.

Тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що особи,
які проживають у будинку зобов»язані
здійснювати його ремонт, а відтак,
зважаючи на тривалий термін проживання
ОСОБА_7 з дітьми у будинку, вірно
відмовив у задоволенні позовних вимог
в частині стягнення коштів за
здійснення покращувальних робіт.

В обґрунтування позовної
вимоги про відшкодування збитків, які
позивач зазнав внаслідок неукладення
договору купівлі-продажу будинку,
позивач посилається на ч. 2 ст. 203 ЦК УРСР
в редакції 1963 року, відповідно до якої,
під збитками розуміються витрати,
зроблені кредитором, втрата чи
пошкодження його майна, а також
неодержані кредитором доходи, які б він
одержав, якби зобов'язання було
виконане боржником.

Як встановлено судом, належним
чином оформленого договору-купівлі
продажу будинку сторони не укладали, що
в силу вимог ч. 1 ст. 227 ЦК УКРСР в
редакції 1963 р. тягне його недійсність.
Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

А відтак, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що відсутні правові підстави для
відшкодування позивачу збитків, які
він зазнав, внаслідок неукладення
договору купівлі-продаж будинку.

При вирішенні спорів, пов'язаних з
відшкодуванням моральної шкоди, слід
мати на увазі, що винна у заподіянні
цієї шкоди особа може бути звільнена
від обов'язку відшкодування тільки за
умови, якщо вона доведе відсутність
своєї вини (умислу або необережності).
Таким чином, позивач повинен довести
лише факт заподіяння йому моральної
шкоди відповідачем, а не наявність у
цьому вини останнього.

Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» передбачено, що у позовній заяві
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджено.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про те, що позивачем
належним чином вимоги про стягнення
моральної шкоди не обґрунтовані.
Останні, на думку позивача, полягають у
тому, що відповідачкою чинився на нього
тиск, внаслідок чого він отримав
психологічний стрес, загострилась
проблема із захворюванням серця.

Однак, враховуючи вищезазначені
положення, судом першої інстанції не
встановлено факту доведеності
заподіяння моральної шкоди позивачеві,
суд прийшов до висновку про
відсутність причинно-наслідкового
зв'язку між відносинами, які виникли у
сторін та отриманими позивачем
моральними стражданнями.

Крім того, суд першої
інстанції вірно звернув увагу на те, що
позивач просить стягнути моральну
шкоду за порушення зобов'язань, які
виникли з договірних відносин, що в
даному випадку унеможливило
задоволення позовних вимог в частині
стягнення моральної шкоди.

А відтак, колегія суддів з
наведених підстав приходить до
висновку, що судом першої інстанції
позовні вимоги позивача ОСОБА_2 вірно
задоволені лише частково.

Висновки суду першої інстанції
достатньо мотивовані і підтверджені
доказами, наявними в матеріалах справи.
Доводи апелянта не спростовують
висновків суду першої інстанції, а тому
немає підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на
підставі наявних у справі доказів,
оцінених судом належним чином кожного
окремо на їх достовірність,
допустимість та достатність, взаємний
зв»язок у їх сукупності, встановлених
судом обставин справи. Висновки суду
ґрунтуються на аналізі зібраних у
справі доказів.

З висновками суду слід
погодитись, оскільки ним правильно
визначено характер спірних
правовідносин та встановлено дійсні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
підстави для її задоволення та
скасування рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 10
квітня 2014 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 10 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом 20-ти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Богонюк М.Я.

Ванівський О.М