У х в а л а

іменем україни

09 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука
А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Управління
праці та соціального захисту населення
Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації до ОСОБА_4,
третя особа - Київський міський центр
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, про стягнення
надмірно виплачених бюджетних коштів,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 20 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 11
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Управління праці та
соціального захисту населення
Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації (далі
- Управління праці та соціального
захисту населення Печерської РДА у м.
Києві) звернулося до суду з
адміністративним позовом до
ОСОБА_4, в якому просило стягнути з
відповідача суму незаконно отриманої
компенсаційної виплати у розмірі 3 332
грн 40 коп. на користь держави в особі
Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат.

На обґрунтування позовних вимог
Управління праці та соціального
захисту населення Печерської РДА у м.
Києві посилалося на те, що відповідачу
на підставі заяви та комплекту
необхідних документів для призначення
компенсаційної виплати було
призначено компенсаційну виплату.

Під час здійснення перевірки доходів
відповідача Управлінням праці та
соціального захисту населення
Печерської РДА у м. Києві разом із
Державною податковою інспекцією у
Печерському районі м. Києва було
встановлено, що в період одержання
компенсації за надання соціальних
послуг відповідач одержував дохід, про
що листом від 20 березня 2012 року було
повідомлено ОСОБА_4

Позивач вказав, що листом від 10 травня
2012 року Київський міський центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат повідомив Управління праці та
соціального захисту населення
Печерської РДА у м. Києві про
нарахування відповідачу переплати
компенсації за надання соціальних
послуг інваліду І групи за період з 01
січня 2010 року по 31 грудня 2011 року
у розмірі 3 332 грн 40 коп., яка виникла у
зв'язку із неповідомленням
відповідачем про отримання доходу у
вказаний період.

Після повідомлення відповідача про
наявність переплати та необхідність
повернення незаконно одержаних
державних коштів останній вказані
грошові кошти не повернув.

Посилаючись на викладене, позивач
просив задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 20 січня 2014 року
позов Управління праці та соціального
захисту населення Печерської РДА у м.
Києві задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
Управління праці та соціального
захисту населення Печерської РДА у м.
Києві надмірно виплачені бюджетні
кошти у виді компенсаційної виплати у
розмірі 3 332 грн 40 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
11 березня 2014 року апеляційну скаргу
ОСОБА_4 відхилено, рішення Печерського
районного суду м. Києва від 20 січня 2014
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій і постановити
ухвалу про закриття провадження у
справі.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення Управління праці та
соціального захисту населення
Печерської РДА у м. Києві на касаційну
скаргу, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, з рішенням якого
погодився й апеляційний суд, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, дійшов висновку про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог, оскільки ОСОБА_4 у період з 2010
року по 2011 рік отримував дохід, у
зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати
органам праці та соціального захисту
населення надмірно виплачені суми.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів попередніх інстанцій
не можна, оскільки останні зроблені із
порушенням норм процесуального права.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
судів попередніх інстанцій не
відповідають із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається правами щодо предмета
спору на власний розсуд (ч. 2 ст. 11 цього
Кодексу).

При цьому згідно зі ст. 119 ЦПК України
підставами позову, які відповідно до
ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може
змінити без згоди позивача, є
обставини, якими останній обґрунтовує
вимоги.

Звертаючись до суду з адміністративним
позовом, Управління праці та
соціального захисту населення
Печерської РДА у м. Києві посилалося на
норми ЦК України, Закону України «Про
соціальні послуги» та Порядок
призначення і виплати компенсації
фізичним особам, які надають соціальні
послуги, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від
29 квітня 2004 року № 558, як на правове
обгрунтування заявлених позовних
вимог.

Обгрунтування позову нормами
цивільного права не є зміною виду
судочинства, в якому позивач звернувся
до суду першої інстанції, а саме в
порядку адміністративного
судочинства.

Прийнявши до провадження за нормами
цивільного судочинства
адміністративний позов, місцевий суд
порушив вимоги ст. 15 ЦПК України і
безпідставно розглянув
адміністративний спір за правилами,
встановленими ЦПК України.

Переглядаючи рішення місцевого суду,
апеляційний суд у порушення вимог ст. 303
ЦПК України на вищезазначені положення
закону та обставини справи уваги не
звернув, не перевірив доводів
апеляційної скарги про незаконність
ухваленого рішення.

Допущені судами попередніх інстанцій
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішень судів
першої та апеляційної інстанцій із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції для розгляду
спору в порядку адміністративного
судочинства.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що рішення Печерського
районного суду м. Києва від 20 січня 2014
року та ухвала апеляційного суду м.
Києва від 11 березня 2014 року підлягають
скасуванню із направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
для розгляду спору в порядку
адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 20 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 11
березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції для розгляду спору в
порядку адміністративного
судочинства.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська