АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа № 22 -1279 /2014р.
Головуючий у І інстанції Шевчук О.П.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М.,Слюсар Т.А.

При секретарі Круглик В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 ОСОБА_2 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 09.10.2013 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
по заробітній платі та середнього
заробітку за час затримки розрахунку.

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 09.10.2013 року позов
задоволено.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 3 057 грн. 08 коп., середній
заробіток за час затримки проведення
розрахунку при звільненні 7 371 грн. 98
коп.

У апеляційній скарзі представник ФОП
ОСОБА_5 ОСОБА_2 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволені позову,
оскільки судом неповно з'ясовані
обставини справи та висновки суду не
відповідають вимогам закону та
обставинам справи і судом порушені
вимоги процесуального права.

Представник відповідачки ОСОБА_2
належним чином повідомлений про час та
місце судового розгляду, а відповідно
до п. 5 ст. 76 ЦПК України, вважається, що
повідомлений і відповідач, у судове
засідання не з'явилися і причину
неявки суду не повідомили, а тому
колегія суддів вважала можливим
слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивачки ОСОБА_6, який
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, вказуючи на те, що
суд обґрунтовано задовольнив вимоги
позивачки, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця,
погодженим з виборним органом
первинної профспілкової організації
чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2012 року
ОСОБА_3 уклала з фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4 трудовий договір
згідно якого Працівник зобов'язана
виконувати координацію роботи салону
краси, роботу з клієнтами салону та
роздрібними клієнтами на посаді
менеджера з адміністративної
діяльності, а фізична особа
зобов'язувалася оплачувати працю
Працівника у розмірі 1 200,00 грн.( а.с. 5)

25 лютого 2013 року зазначений договір
розірваний за згодою сторін на
підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

Однак, зі змісту претензії позивачки
на адресу відповідачки вбачається, що
при звільнення відповідачка не
виплатила всі належні їй суми та
заборгованість по заробітній платі з 25
жовтня 2012 року по 25 лютого 2013 року (
а.с.47-49).

Згідно наданого позивачкою розрахунку
заборгованість по заробітній платі на
день її звільнення становила 3 057 грн. 08
коп. (а.с.91).

Заперечуючи проти позову, відповідачка
разом з тим, належних та допустимих
доказів в підтвердження виплати
позивачці заробітної плати суду не
надала.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги
показання свідків, оскільки вони
стверджували, що позивачка сама собі
виплачувала заробітну плату, проте
об'єктивних доказів в підтвердження
цього суду не було надано.

Суд дав належну оцінку наданим
відповідачкою податковим квитанціям
про сплату податку з доходів найманих
працівників та Податковий розрахунок
сум доходу , нарахованого ( сплаченого)
на користь платників податків, і сум
утриманого з них податку і правильно не
взяв їх до уваги, оскільки сплата
відповідачкою в дохід держави
податку ще не свідчать про те, що
позивачці виплачувалася заробітна
плата.

Положенням ч.1 ст. 117 КЗпП України
передбачено, що в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

За таких обставин, суд правильно
стягнув з відповідачки на користь
позивачки середній заробіток за весь
час затримки розрахунку при звільненні
в сумі 7 371 грн.98 коп.

Судом з'ясовані обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору, а тому посилання в апеляційній
скарзі на неповноту з'ясування
обставин справи є необґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що судом порушені вимоги
процесуального права є безпідставними,
оскільки колегія суддів такого з
матеріалів справи не вбачає.

За таких обставин, підстав до
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду колегія
суддів не встановила.

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК
України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
ОСОБА_2 відхилити, а рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 09.10.2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: