Справа № 361/177/14-ц Головуючий у І
інстанції Шинкарь А.О.Провадження №
22-ц/780/4087/14 Доповідач у 2 інстанції
СухановаКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Данілова О. М., Мережко М.В.,

при секретарі: Франюк Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені Апеляційного
суду Київської області матеріали
цивільної справи з апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 13 травня 2014 року за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що 04.09.2008 року між акціонерним
товариством «Індустріально-експортний
банк», правонаступником якого, є ПАТ
«Креді Агріколь Банк», було укладено
кредитний договір № 164/08-Ж, відповідно
до умов якого банк надав відповідачу
кредит у сумі 70 000 доларів США, терміном
до 03.09.2033 року зі сплатою 8,53% річних, а
відповідач зобов'язався повернути
кредит та сплачені проценти,
передбачені договором.

Однак, в порушення умов кредитного
договору відповідач належним чином не
виконує взяті на себе зобов'язання, в
зв'язку з чим, станом на 17.12.2013 року,
виникла заборгованість на загальну
суму 74770.14 доларів США, що за офіційним
курсом НБУ 7.9930 грн. за один долар США
становить 597637,73 грн. з яких,
заборгованість за кредитом -65792,64
доларів США. що еквівалентно 525880,57 грн.,
прострочена заборгованість за
кредитом - 1942.11 доларів США. що
еквівалентно 15523,29 грн.. заборгованість
по відсотках - 5979,84 доларів США. що
еквівалентно 47796.86 гри., пеня - 1055,55
доларів США, що еквівалентно 8437,01 гри.

У зв'язку з наведеним, позивач просить
стягнути з відповідача заборгованість
в сумі 74770.14 доларів США.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги,
надавши пояснення, аналогічні змісту
позовної заяви. Також пояснила, що на
підставі виконавчого напису було
звернуто стягнення на предмет іпотеки:
квартиру АДРЕСА_1. яка була реалізована
на прилюдних торгах 23 грудня 2013 року,
однак виручені кошти в сумі 145262.73 грн.
на рахунок позивача, ще не надійшли.

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнав, посилаючись на те, що позивач
звернув стягнення на предмет іпотеки,
шляхом позасудового врегулювання, тому
його вимоги про стягнення
заборгованості є безпідставними.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 13 травня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Креді Агріколь Банк» заборгованість
за кредитним договором № 164/08-Ж від
04.09.2008 року, станом на 17.12.2013 року у сумі
56596 (п'ятдесят шість тисяч п'ятсот
дев'яносто шість) доларів США 40 центів
та судові виграти в сумі 3441 (три тисячі
чотириста сорок одна) гривня.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними
в рішенні суду, апелянт звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог позивача.

Колегія суддів вислухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги вважає, що вона
обґрунтована та підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції встановив
наступні обставини та докази по справі,
але зробив з них неправильні та
незаконні висновки про
обґрунтованість позовних вимог
позивача, що призвело до ухвалення
необґрунтованого рішення суду.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 04.09.2008 року між
акціонерним товариством
«Індустріально-експортний банк»,
правонаступником якого, є ПАТ «Креді
Агріколь Банк», було укладено
кредитний договір № 164/08-Ж, відповідно
до умов якого, банк надав відповідачу
кредит у сумі 70 000 доларів США терміном
до 03.09.2033 року зі сплатою 8.53% річних, а
відповідач зобов'язався повернути
кредит та сплатити проценти,
передбачені договором.

Пунктом 3.2.5 вказаного договору
встановлено, що у разі несплати
позичальником чергового платежу
кредиту та/або процентів за
користування кредитом протягом 30 днів,
банк направляє позичальнику письмове
повідомлення про наявність
простроченої заборгованості, в якому
вказується розмір заборгованості з
урахуванням належних до сплати
процентів та штрафних санкцій.

Згідно п. 3.2.6 цього ж договору,
невиконання зобов'язання, по погашенню
простроченої заборгованості в строк 30
днів з дати направлення повідомлення,
дає право банку вимагати дострокового
погашення кредиту в повній сумі,
нарахованих процентів за користування
кредитом, штрафів та пені.

Пунктом 5.2 цього договору передбачено,
що у разі прострочення строків сплати
процентів, а також строків повернення
кредиту, позичальник сплачує банку
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, від несвоєчасно сплаченої
суми, за кожний день прострочення.

Відповідач умови кредитного договору
не виконує: з грудня 2011 року не сплачує
проценти та кредит.

15 лютого та 05 квітня 2012 року позивач
направив відповідачу повідомлення про
наявність заборгованості та вимогу про
дострокове повернення кредиту, однак
будь-яких платежів на погашення
заборгованості не надійшло.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань за кредитним
договором станом на 17.12.2013 року виникла
заборгованість на загальну суму 74770,14
доларів США, що за офіційним курсом НБУ
7,9930 гри. за один долар США становить
597637.73 грн. з яких, заборгованість за
кредитом 65792,64 доларів США, що
еквівалентно 525880,57 гри., прострочена
заборгованість за кредитом - 1942.1 1
доларів США. що еквівалентно 15523.29 гри.,
заборгованість по відсотках - 5979,84
доларів США. що еквівалентно 47796,86 гри..
пеня - 1055.55 доларів США, що еквівалентно
8437.01 грн.

Судом також було встановлено, що з
метою виконання зобов'язань за
кредитним договором між сторонами
04.09.2008 року укладено договір іпотеки, за
яким передано в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності відповідачу.

15 червня 2012 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу вчинено виконавчий напис про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

23 грудня 2013 року вказана квартира була
реалізована на прилюдних торгах, що
підтверджується копією протоколу №
1-262/13/БРВ-і від 23.12.2013 року про
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, що є власністю боржника ОСОБА_1

З розпорядження державного виконавця
№ 33189664/13 від 25.01.2014 року вбачається, що
грошові кошти у сумі 145262,73 грн., які
надійшли на рахунок, при примусовому
виконанні виконавчого напису,
необхідно перерахувати на рахунок
позивача.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦПК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

З огляду на наведене та враховуючи
часткове погашення заборгованості у
сумі 145262. 73 грн., що еквівалентно 18173.74
дол. США за офіційним курсом НБУ па день
продажу квартири 7.9930 грн. за один долар
США. суд першої інстанції прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню. а саме:
підлягає стягненню з відповідача на
користь, позивача 56596,40 доларів США
(74770.14 - 18173.74 - 56596.40).

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції, так як судом невірно
встановлено предмет спору, який виник
між сторонами та застосовано
законодавство, яке не вирішує
процесуальне питання, по суті позову.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи та докази, які були надані
сторонами встановила, що спір
вирішений між сторонами у позасудовому
порядку, таким чином, застосування
судом першої інстанції правових норм,
які врегульовують питання стягнення
заборгованості за кредитним договором,
а саме, вимог ст. 526 та ст. 611 ЦК України є
безпідставним та повинно бути
законодавство, що стосується
законодавства про іпотеки, так як саме,
предмет договору іпотеки був проданий
з прилюдних торгів, якій належав на
праві власності, апелянту.

Так, у відповідності до дефініцій,
визначених в ст. 1 Закону України «Про
іпотеку», іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право, в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання, одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки, переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Як вказано в п. 1.2 Іпотечного договору,
посвідченого 04 вересня 2008 року
приватним нотаріусом Броварського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрованого під № 5086, при
прийнятті майна в іпотеку, позивач
оцінив його на суму 377800,00 грн. і вказана
сума перевищувала суму кредиту.

З метою захистити свої інтереси,
позивач надав апелянту кредит не на
повну вартість квартири, частину
вартості у сумі 40300,0 грн. апелянт
сплатив, самостійно, власними коштами.

З огляду на вищенаведене, позивач
вважав надане забезпечення, прийнятним
для забезпечення всіх своїх вимог, в
разі порушення апелянтом умов
Кредитного договору. Це також
підтверджується тим, що жодного разу
позивач не вимагав в апелянта надати
додаткового забезпечення цього
кредитного договору, тощо.

У відповідності до вимог ст. 36 Закону
України «Про іпотеку» сторони
іпотечного договору можуть вирішити
питання про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.

Позивач звернув стягнення на предмет
іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору, а
саме: 25.06.2012 року було вчинено
виконавчий напис, 26.06.2012 року було
порушено виконавче провадження та
27.12.2013 проведено аукціон з реалізації
майна, яке належало на праві власності
апелянту та яке було предметом
договору іпотеки у вигляді квартири.

Кошти, виручені за реалізацію майна, що
перебувало в іпотеці позивача, були
скеровані на задоволення його вимог за
Кредитним договором. Апелянт в
добровільному порядку виселився із
реалізованої квартири, що не заперечує
позивач.

Таким чином, позасудовий порядок
звернення стягнення на майно, повністю
завершено.

У зв'язку з наведеним, подаючи позовну
заяву, позивач завідомо замовчує
обставину, що має визначальне значення
для вирішення питання по суті позовних
вимог та, безпідставно, звертається до
суду з вимогою, котра вже є задоволена в
позасудовому порядку.

Окрім того, ч. 6 ст. 36 Закону України «Про
іпотеку» чітко вказує, що після
завершення позасудового врегулювання,
будь-які наступні вимоги
іпотекодержателя щодо виконання
боржником основного зобов'язання, є
недійсними.

Відповідно до ст. З Цивільного
процесуального Кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Враховуючи наведені обставини та
законодавство, колегія суддів прийшла
до висновку, що вимоги позивача є
безпідставними та не доведеними, а
тому, права позивача не є порушеними,
він самостійно обрав спосіб захисту
своїх прав у досудовому порядку, та
його звернення до суду за їх захистом з
вказаним позовом, є таким, що не
передбачено діючим законодавством.

При постановленні оскаржуваного
рішення місцевий суд Київської
області, не звернув увагу на вказані
норми матеріального права, що
безпосередньо вказує на недійсність
позовних вимог, а тому постановлене
рішення є незаконним та
необґрунтованим.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно з вимогами ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Намагаючись, додатково, обґрунтувати
свої позовні вимоги, позивач послався
на те, що його дії, щодо продажу майна,
яке знаходиться в іпотеці, передбачені
вимогами ст. 33 Закону України «Про
іпотеку».

Згідно з вимогами ст. 33 ЦПК України у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

У разі порушення провадження у справі
про відновлення платоспроможності
іпотекодавця або визнання його
банкрутом або при ліквідації юридичної
особи - іпотекодавця іпотекодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет іпотеки незалежно від настання
строку виконання основного
зобов'язання, якщо іпотекодержатель і
правонаступник іпотекодавця не
досягнуть згоди про інше.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на майно, що є
предметом іпотеки і належить
державному чи комунальному
підприємству або підприємству, більш
як 50 відсотків акцій (часток, паїв)
якого перебуває у державній власності,
здійснюється на підставі рішення суду.

Якщо предметом іпотеки є два або більше
об'єкти нерухомого майна, стягнення
звертається в обсязі, необхідному для
повного задоволення вимог
іпотекодержателя. Якщо предметом
іпотеки є об'єкти, які належать різним
особам, та задоволення отримується за
рахунок частини переданого в іпотеку
майна, ті іпотекодавці, на майно яких
було звернено стягнення, мають право на
пропорційне відшкодування від
іпотекодавців, на майно яких не
зверталось стягнення, і набувають прав
іпотекодержателя на частину майна, на
яку не було звернено стягнення, для
забезпечення такого відшкодування.

З посиланням на вимоги, які викладені в
зазначеній статті, позивач вказує, що
він виконав всі умови діючого
законодавства та звернувся до
нотаріуса за отриманням від нього
виконавчого напису, що аргументує
правову позицію позивача.

Натомість, колегія суддів прийшла до
висновку, що позивач використав своє
право по реалізації майна апелянта,
шляхом продажу з прилюдних торгів,
натомість, зазначена обставина не
спростовує висновки колегії суддів,
щодо використання позивачем
позасудового вирішення спору між
сторонами.

Колегія суддів прийшла до висновку про
необґрунтованість позовних вимог
позивача, позов не доведений, у його
задоволенні необхідно відмовити.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог позивача.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 293, 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Броварського місьрайонного
суду Київської області від 13 травня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Відмовити Публічному акціонерному
товариству «Креді Агріколь Банк» у
задоволенні позивних вимог до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: