Справа № 729/382/14 Провадження №
22-ц/795/1361/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Булига Н.О. Доповідач - Євстафіїв О. К.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЄвстафіїва
О.К.,суддів:Литвиненко І.В., Тагієва
С.Р.,при секретарі:Герасименко Ю.О.,за
участю:відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_6,
ОСОБА_5 на рішення Бобровицького
районного суду від 20 травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про
звільнення від сплати заборгованості
за аліментами та часткове звільнення
від пені,

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 р. ОСОБА_6 пред'явив позов до
ОСОБА_5, в якому просив звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, стягнутими на утримання
їхнього неповнолітнього сина, яку
нараховано за виданим Солом'янським
районним судом м. Києва виконавчим
листом № 2-1861 від 21.04.2008 р., у сумі 18397 грн.
51 коп., зменшити розмір пені, яку він має
сплатити за виданим Солом'янським
районним судом м. Києва виконавчим
листом № 2-388 від 15.10.2010 р. - до 9176 грн. 80
коп. і за виданим цим же судом
виконавчим листом № 2-3639 від 28.10.2011 р. -
до 850 грн. 00 коп. Позовні вимоги
обґрунтовуються тим, що вищевказані
виконавчі листи перебувають на
виконанні у ВДВС Дарницького районного
управління юстиції м. Києва і всі вони
реально виконуються. По цих листах
мається така заборгованість: за
виконавчим листом № 2-1861 від 21.04.2008 р.
про стягнення аліментів - у сумі 18397 грн.
51 коп., за виконавчим листом № 2-388 від
15.10.2010 р. про стягнення пені - у сумі 39176
грн. 80 коп. і за виконавчим листом № 2-3639
від 28.10.2011 р. про стягнення пені - у сумі
6850 грн. 00 коп. Заборгованість за
аліментами утворилася у зв'язку з тим,
що ОСОБА_6 оспорював своє батьківство
відносно його й відповідача сина, але з
січня 2010 р. він регулярно сплачує
аліменти. З 29.06.2010 р. позивач
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, проте займатися
підприємницькою діяльністю він
розпочав з квітня 2011 р. - після
звільнення з посади системного
адміністратора ПП «КТ Атлант і КО».
ОСОБА_6 має невеликий та нестабільний
дохід, який ледь забезпечує покриття
необхідних його витрат і з якого
сплачуються аліменти й пеня. Протягом
періоду, за який утворилася
заборгованість за аліментами, позивач
перебував у дуже скрутному
матеріальному стані: у цей період він
перебував на обліку в центрі
зайнятості та отримав допомогу з
безробіття лише в сумі 1067 грн. 91 коп.,
маючи на утриманні батьків похилого
віку, які постійно хворіють, причому
мати є інвалідом ІІ групи, отримує
мінімальну пенсію й має особливі
потреби у догляді та лікуванні, що
спричиняє відповідні додаткові
витрати, які пенсією не покриваються.
Батько позивача 10.01.2011 р. переніс
операцію, після якої йому потрібно
дотримуватися дієти, лікуватися й
постійно перевіряти стан свого
здоров'я. Отже ОСОБА_6 не міг у повному
обсязі сплачувати аліменти, що
нараховувалися йому з 01.02.2008 р., а отже
відсутня вина останнього в утворенні
заборгованості за аліментами за період
з червня 2009 р. по червень 2010 р. В даний
час ОСОБА_6 є обмеженим у можливості
надавати допомогу батькам у мінімально
необхідному для її надання обсязі, т.я.
він має сплачувати пеню за
прострочення сплати аліментів.

Оскаржуваним рішенням позов частково
задоволено: розмір пені за обома
згаданими вище виконавчими листами,
яку ОСОБА_6 має сплатити ОСОБА_5,
зменшено до 29176 грн. 80 коп. і відмовлено
у задоволенні решти вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
змінити дане рішення, задовольнивши
його позовні вимоги у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги є тотожними
доводам позовної заяви і, крім того, в
апеляційній скарзі зазначено ще й таке:

- на порушення ст. 88 ЦПК України, суд не
відшкодував ОСОБА_6 судові витрати
пропорційно до задоволеної частини
позову,

- крім витрат, про які зазначено у
позовній заяві, батьком ОСОБА_6 у 2012 р.
сплачено 5182 грн. 53 коп. на придбання
автомобіля для забезпечення його
життєво важливих потреб,

- відповідач має такий же автомобіль, як
і той, що придбав батько позивача, але
право власності на нього оформлено не
на відповідача, а на її батька,

- ОСОБА_6 неспроможний заплатити
заборгованість, від сплати якої його
суд не звільнив, і це доведено наявними
у справі доказами,

- місцевий суд відхилив клопотання
представника ОСОБА_6 про приєднання до
справи чеків про придбання ліків для
лікування батьків,

- твердження ОСОБА_5 про непроживання
ОСОБА_6 за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, не
відповідають дійсності. Всі акти про
непроживання останнього за цією
адресою, а також ухвалу про оголошення
його у розшук на даний час оскаржено.
Твердження ОСОБА_5 про його
непроживання за вказаною адресою також
спростовуються результатами
проведеної Дарницьким РУ ГУ МВС
України в м. Києві перевірки її заяви
про встановлення місця проживання
позивача. Крім того, ОСОБА_5 багато
разів зверталася до суду з різними
позовами до ОСОБА_6, зазначаючи у них
його адресу: м. Київ, АДРЕСА_1. За цією
адресою він отримує судові повістки та
з'являється по них до суду.

ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі
просить скасувати рішення місцевого
суду по даній справі та відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_6 При цьому
ОСОБА_5 посилається на те, що рішення в
частині зменшення до 29176 грн. 80 коп.
розміру пені, яку ОСОБА_6 має сплатити
на її користь, судом не обґрунтоване.

У судовому засіданні ОСОБА_5 підтримала
подану нею апеляційну скаргу, а
апеляційну скаргу ОСОБА_6 просила
відхилити за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасника судового розгляду, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційних скарг, суд вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає
відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_5
- частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд
І інстанції виходив з того, що у ході
розгляду справи не встановлено
обставин, які є підставою для
звільнення позивача від сплати
заборгованості за аліментами, що він є
фізичною особою-підприємцем та отримує
дохід від здійснення підприємницької
діяльності, що на утриманні останнього
знаходиться хвора мати, яка потребує
стороннього догляду, що сума пені, яку
має сплатити позивач на користь
відповідача, є завеликою, що позивач не
має інших дітей, яких він повинен
утримувати, і що матеріальне становище
позивача не погіршилося. З цими
висновками неповністю погоджується
апеляційний суд.

Так, по справі встановлено наступне.

Згідно з копією розрахунку № 374/9 від
13.03.2014 р., який виконано ВДВС
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві, станом на 01.04.2014 р.
позивач має перед відповідачем
заборгованість у загальній сумі 18397
грн. 51 коп. за аліментами, які він
повинен сплачувати на утримання
їхнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
виданим Солом'янським районним судом м.
Києва виконавчим листом № 2-1861 від
21.04.2008 р. (а.с. 10).

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 16.03.2010 р. по справі № 2-388-1/10,
яке змінене рішенням апеляційного суду
м. Києва від 22.07.2010 р., з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_5 стягнуто пеню за
прострочення сплати аліментів за
період з лютого 2008 р. по грудень 2009 р. у
загальній сумі 49886 грн. 80 коп. (копії
даних рішень на а.с. 164-166, 167-169).
Постановляючи це рішення, апеляційний
суд м. Києва виходив з відсутності тих
обставин, за яких ОСОБА_6 просив
звільнити його від сплати аліментів за
період з 01.02.2008 р. по 31.12.2009 р. Зокрема суд
встановив, що з лютого 2008 р. по червень
2009 р. останній ухилявся від сплати
аліментів.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 21.07.2011 р. по справі № 2-3639/11 з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 стягнуто
неустойку від суми несплачених
аліментів у загальній сумі 10000 грн. 00
коп. (копія цього рішення на а.с. 170-173).
Постановляючи дане рішення, суд
виходив з того, що загальний розмір
пені за прострочення ОСОБА_6 сплати
аліментів на користь ОСОБА_5 становить
62562 грн. 77 коп. Але з урахуванням
матеріального й сімейного стану ОСОБА_6
(зокрема, з урахуванням обов'язку
останнього сплачувати ОСОБА_5 аліменти
на утримання сина, на її утримання й
пеню за прострочення сплати аліментів,
наявності у ОСОБА_6 на утриманні
батьків-пенсіонерів) суд зменшив суму
неустойки, що підлягає стягненню з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, до 10000 грн. 00
коп.

Копією листа ВДВС Дарницького
районного управління юстиції у м. Києві
від 13.03.2014 р. на ім'я сторін по справі
підтверджується, що у ОСОБА_6 перед
ОСОБА_5 мається така заборгованість по
сплаті пені: за виданим Солом'янським
районним судом м. Києва виконавчим
листом № 2-388 від 15.10.2010 р. - у сумі 39176 грн.
80 коп. і за виданим цим же судом
виконавчим листом № 2-3639 від 28.10.2011 р. - у
сумі 6850 грн. 00 коп. (а.с. 9).

З копії довідки ДПІ у Дарницькому
районі ГУ Міндоходів у м. Києві від
21.02.2014 р. № 333 вбачається, що у 2013 р.
ОСОБА_6 працював за спрощеною системою
оподаткування і згідно з податковими
деклараціями платника єдиного податку
- фізичної особи-підприємця обсяг його
виторгу в 2013 році становив: у І кварталі
- 3600 грн. 00 коп., у ІІ кварталі - 3650 грн. 00
коп., у ІІІ кварталі - 3600 грн. 00 коп., у ІV
кварталі - 3600 грн. 00 коп. (а.с. 13).

Позивач має батьків: батька ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, і мати ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3, які є пенсіонерами і які
страждають на ряд хронічних
захворювань, у зв'язку з чим вони
вимушені систематично лікуватися й
придбавати для цього медикаменти;
станом на 01.04.2014 р. розмір пенсії матері
позивача, яка є інвалідом ІІ групи,
становив 1185 грн. 48 коп. Ці обставини
підтверджено копіями документів
відповідного змісту (а.с. 14-28, 80).

З встановленого апеляційний суд робить
наступні висновки.

З наданих суду та описаних вище доказів
не встановлено обставин, які згідно з
ч.ч. 2 і 3 ст. 197 СК України є підставою для
повного чи часткового звільнення
платника аліментів від сплати
заборгованості за аліментами. Тож є
вірним висновок суду І інстанції про
відхилення позову в частині звільнення
ОСОБА_6 від сплати ОСОБА_5
заборгованості за аліментами,
стягнутими на утримання їхнього
неповнолітнього сина.

Частина 4 ст. 223 ЦПК України, на яку
посилається позовна сторона як на одну
з підстав задоволення її вимог, не може
бути застосована для вирішення спору
між сторонами, виходячи з такого:

- у контексті спірних правовідносин
частина 4 ст. 223 ЦПК України є загальною
нормою права, а норми частин 2 і 3 ст. 197
СК України є спеціальними. Отож за
наявності спеціальної норми права, що
регулює спірні правовідносини інакше,
ніж загальна норма, до цих
правовідносин має бути застосована
саме спеціальна норма права, а не
загальна. Тому звільнення ОСОБА_6 від
сплати ОСОБА_5 заборгованості за
аліментами на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК
України є принципово неможливим, т.я.
спір між ними підлягає вирішенню лише
згідно з ч.ч. 2 і 3 ст. 197 СК України,

- у ч. 4 ст. 223 ЦПК України йдеться про те,
що у випадках, якщо після набрання
законної сили рішенням суду про
стягнення періодичних платежів
зміняться обставини, що впливають на
визначені розміри платежів, їх
тривалість чи припинення, кожна
сторона має право шляхом пред'явлення
відповідного позову вимагати зміни
розміру, строків платежів або
звільнення від їх сплати. Проте
об'єктом спору між сторонами є пеня
(неустойка), яка за своєю правовою
природою є не періодичними платежами, а
одноразовим грошовим нарахуванням за
прострочення виконання зобов'язання
або в цілому, або у частині (ст. 549 ЦК
України). Крім того, частина 2 ст. 13
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», серед іншого приписує,
що судові рішення, які набрали законної
сили, є обов'язковими до виконання
усіма органами державної влади, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами.
Виходячи з наведеного у цьому абзаці,
задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про
зменшення розміру пені, яку він має
сплатити за вказаними вище виконавчими
листами, фактично означатиме ревізію
некомпетентною судовою інстанцією
судових рішень, які набрали законної
сили і звернуті до виконання, що є
неприпустимим.

Всі описані вище доводи позовної заяви
і апеляційної скарги ОСОБА_6
апеляційний суд відкидає, т.я. вони не
спростовують висновків, яких
апеляційний суд дійшов при розгляді
справи.

Отож оскаржуване рішення в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про часткове звільнення від
пені шляхом зменшення її розміру до 29176
80 коп. підлягає скасуванню з
постановленням рішення про відмову в
задоволенні цих вимог.

Апеляційний суд вирішує справу і на
підставі наданих суду І інстанції
доказів, і на підставі наданих
апеляційному суду доказів, т.я. всі вони
мають виключне значення для справи.

У порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_6
на користь ОСОБА_5 належить стягти 121
грн. 80 коп. на відшкодування витрат по
сплаті судового збору пропорційно до
задоволеної частини апеляційної
скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
307, 309 ч. 1 п. 4, 314, 316 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити,
апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Бобровицького районного суду
від 20 травня 2014 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про часткове звільнення від
пені за аліментами шляхом зменшення її
розміру до 29176 (двадцяти дев'яти тисяч
ста сімдесяти шести) грн. 80 коп.
скасувати і у задоволенні цих вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 121
(сто двадцять одну) грн. 80 коп. на
відшкодування судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але воно
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:Судді: