У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2014 року
м. КиївСуддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ситнік О.М.,
розглянувши касаційну скаргу

ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 31 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 15 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
права власності та зобов'язання знести
самовільно збудовану огорожу,

в с т а н о в и в:

У липні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом, у якому
зазначали, що вони відповідно до
договору купівлі-продажу від 30 грудня
1970 року придбали частину будинку літ.
«А-1»

по АДРЕСА_1 а саме: приміщення «1-3» та
«1-4». Відповідно до довідки КП
«Харківське міське БТІ» від 21 червня 2013
року

№ 0500413 спірна частина будинку складає
45/100. Вважали, що мають право на 45/100
частини спірного житлового будинку, а
не на 37/100 частини, як зазначено у
правовстановлюючих документах, а
ОСОБА_4 - не на 63/100, a на 55/100 частини
спірного будинку. Крім того, 14 квітня

2013 року ОСОБА_4 без узгодження з
позивачами побудував на спільній
земельній ділянці по АДРЕСА_1 огорожу,
що перешкоджає позивачам
користуватися своїми будівлями і
багаторічними насадженнями.

Просили визнати за ними право
власності на 45/100 частини житлового
будинку по АДРЕСА_1 та зобов'язати
ОСОБА_4 знести самовільно збудовану
огорожу на земельній ділянці по
АДРЕСА_1.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 31 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 15 травня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Суди обґрунтовано відмовили у
задоволенні позову, оскільки за
договором купівлі-продажу від 30 грудня
1970 року позивачі набули право
власності на 37/100 частини житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1; належних доказів, відповідно
до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України на
підтвердження, що їх частки у праві
власності на спірний житловий будинок
підлягають збільшенню до 45/100 частини
не надано як і не доведено, що огорожа
по АДРЕСА_1 позбавляє їх належним чином
користуватися земельною ділянкою.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків судів вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання права власності та
зобов'язання знести самовільно
збудовану огорожу.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік