АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/795/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бондаренко Г.В. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 55
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Калиновського А.Б.

при секретарі Книш К.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою
Синельниківської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України у Дніпропетровській
області (№94)

на рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 листопада 2013 року

у цивільній справі за позовом
Синельниківської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України у Дніпропетровській
області (№94) до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: Головне управління
Державної міграційної служби України у
Дніпропетровській області, орган опіки
та піклування Синельниківської
районної державної адміністрації,
виконавчий комітет Синельниківської
міської ради про виселення та зняття з
реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач у справі - Синельниківська
виправна колонія Управління
Державної пенітенціарної служби
України в Дніпропетровській області
(№94) 25 листопада 2013 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_4, третя особа: Головне
управління Державної міграційної
служби України у Дніпропетровській
області про виселення та про зняття з
реєстраційного обліку в квартирі.

В ході розгляду справи, ухвалою
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 14 серпня
2013 року до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
залучено Синельниківську міську раду
(а.с.69). Ухвалою Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 вересня 2013 року до участі
у справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору залучено орган опіки та
піклування Синельниківської районної
державної адміністрації (а.с.98).

У обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначив, що ОСОБА_2 разом з
дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у 2010 році вселилися в
службову квартиру АДРЕСА_1 на підставі
ордеру №5064 від 16.10.2010 року, який був
виданий виконкомом Синельниківської
міської ради на підставі рішення №93
від 15.04.2010 року. Ордер на зайняття
квартири був виданий ОСОБА_2 на
підставі рішення житлово-побутової
комісії СВК94 № 1 від 01.10.2008 року.
Відповідачі після заселення
зареєструвалися за зазначеною адресою
і проживають в квартирі до
теперішнього часу. В грудні
ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_3
народився син ОСОБА_5, який , також
зареєстрований в спірній квартирі. У 2011
році відповідач ОСОБА_2 був переведений
на службу до іншої установи в Державній
кримінально-виконавчій службі України.
За наказом №138 о/с від 19.12.2011 року
Управління ДПтС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_2
звільнено з Державної
кримінально-виконавчої служби за
негативними обставинами: за скоєння
вчинків, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ.

Позивач вважає, що саме з дати
звільнення відповідач ОСОБА_2 та члени
його сім'і підлягають виселенню із
службової квартири, без надання іншого
жилого приміщення, на підставах
передбачених ст.124 ЖК України. Крім
того, зазначив, що по квартирі 93, яка
була надана сім»ї ОСОБА_2 виникла
заборгованість по сплаті за комунальні
послуги і на адресу керівництва
Управління ДПтС України в
Дніпропетровській області надійшла
вимога виконавчого комітету
Синельниківської міської ради
Дніпропетровської області, щодо вжиття
заходів до погашення боргів за
комунальні послуги.

Позивач просив суд ухвалити рішення
про виселення ОСОБА_2 та членів його
родини зі службового житлового
приміщення квартири АДРЕСА_1. Крім того,
просив суд зобов'язати Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області зняти зазначених осіб з
реєстраційного обліку в спірній
квартирі, стягнути суму судового збору.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 листопада 2013 року у
задоволенні позовних вимог
Синельниківська виправна колонія
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Дніпропетровській
області (№94) -відмовлено.

З таким рішенням не погодився
позивач та звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить, рішення суду
скасувати та постановити нове рішення
по суті позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального,
процесуального права, а також
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає, а рішення суду залишається
без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 118 ЖК України
службові жилі приміщення
призначаються для заселення
громадянами, які у зв'язку з
характером їх трудових відносин
повинні проживати за місцем роботи
або поблизу від нього, житлове
приміщення включається до числа
службових рішенням виконавчого
комітету районної, міської,
районної в місті Ради народних
депутатів.

Статтею 121 ЖК України встановлено, що
службові житлові приміщення
надаються,за рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації,
правління колгоспу, органу управління
іншої кооперативної та іншої
громадської організації.

Згідно зі статтею 124 ЖК України
робітники і службовці, що припинили
трудові відносини з підприємством,
установою, організацією, а також
громадяни, які виключені з членів
колгоспу або вийшли з колгоспу за
власним бажанням, підлягають
виселенню з службового жилого
приміщення з усіма особами, які з ними
проживають, без надання іншого
жилого приміщення.

В силу ст.125 ЖК України з службових
жилих приміщень без надання іншого
жилого приміщення у випадках,
зазначених у ст.124 цього Кодексу, не
може бути виселено: …«осіб, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації, що надали їм
службове жиле приміщення, не менш як
десять років».

Судом першої інстанції встановлено
та зазначене підтверджується
матеріалами справи, що відповідно до
витягу з наказу № 138 о/с від 19.12.2011 року
Управління Державного департаменту з
питань виконання покарань у
Дніпропетровській області ОСОБА_2 був
звільнений у запас Збройних Сил
України за пунктом 66 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України ( за скоєння
вчинків, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ). Відповідно
до витягу з наказу № 138 о/с від 19.12.2011
року «По особовому складу», копія якого
знаходиться в матеріалах цивільної
справи (а.с.9), вислуга років ОСОБА_2
станом на 14.11.2011 року становить у
календарному обчисленні 13 років,10
місяців 24 дні; у пільговому обчисленні
становить 17 років 03 місяців 08 днів.
Згідно до довідки виданої в.о.
начальника відділу по роботі з
особовим складом управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань в
Дніпропетровській області ОСОБА_2
проходив службу у Державній
кримінально-виконавчій службі України
з 29 серпня 1997 року і по день звільнення
(а.с.58), тобто, ОСОБА_2 проходив службу в
одній організації - Державному
Департаменті з питань виконання
покарань у Дніпропетровській області,
під час якої його переводили до інших
установ, однак в межах зазначеної
організації і кожен раз, при
переведенні, він завжди ставав на
квартирний облік.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що оскільки стаж роботи
відповідача ОСОБА_2 в органах Державної
пенітенціарної служби України, тобто
одній організації - Державного
департаменту України з питань
виконання покарань становить понад
десяти років, тому до нього та членів
його сім»ї не можливо застосувати
вимоги ст.124 ЖК України.

Доводи апеляційної скарги щодо не
взяття до уваги судом першої інстанції
як підстав виселення саме звільнення
відповідача ОСОБА_2 за негативними
обставинами, що також є підставою
застосування до нього та членів його
сім»ї ст.. 124 ЖК України, колегія суддів
також не може прийняти до уваги та
відхиляє їх, оскільки, перелік підстав
за якими особа має бути виселена зі
службового приміщення без надання
іншого жилого приміщення, що визначені
ст.. 124 ЖК України є вичерпними і
розширеному тлумаченню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що відповідач
та члени його сім»ї на законних
підставах отримали, були вселені та
проживають у спірній квартирі. Дані
обставини підтверджені матеріалами
справи та не спростовані в ході
судового розгляду зазначеної справи.
Інших доводів у апеляційній скарзі не
зазначено. А у відповідності до вимог
ст.. 303 ЦПК України, під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами, тому,
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Синельниківської
виправної колонії Управління
Державної пенітенціарної служби
України у Дніпропетровській області
(№94) - відхилити.

Рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді