Справа № 343/2194/13-ц
Провадження № 22-ц/779/185/2014
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С.
Суддя-доповідач Вакарук В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого-судді: Вакарук В.М.

суддів: Меленко О.Є.,
Проскурніцького П.І.,

секретаря: Бойчук Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація»
Долинської міської ради до ОСОБА_2,
треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення боргу, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського
районного суду від 29 листопада 2013 року,
-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду
від 29 листопада 2013 року задоволено
позов комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація»
Долинської міської ради. Стягнуто із
ОСОБА_2 на користь
«Житлово-експлуатаційна організація»
Долинської міської ради 982,22 грн.
заборгованості за надані послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій за період з 01
серпня 2010 року по 01 грудня 2012 року та
229,40 гривень сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
зазначає, що судом не було належно
оцінено той факт, що з червня 2009 року її
сім'я не проживає в квартирі та не
заключала з КП «ЖЕО» Долинської
міської ради договору про послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкової території, тому
відповідно до чинного законодавства
перед позивачем у неї не було жодних
зобов'язань. Їй, як власнику квартири,
не було надано жодних послуг із тих, з
яких сформований тариф, крім послуг з
ліквідації аварій у
внутрішньо-квартирних мережах. Крім
того, суд зіслався на положення
законодавства, які регулюють
зобов'язальні правовідносини та не
мають ніякого відношення до правового
регулювання відносин у сфері надання
житлово-комунальних послуг, основою в
регулюванні яких є виключно Закон
України «Про житлово-комунальні
послуги». Просить рішення скасувати,
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

В засіданні апеляційної інстанції
сторони не з'явилися з невідомих суду
причин, хоча про день та час розгляду
справи були повідомлені у
встановленому законом порядку.

Вислухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
таких підстав.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована в
АДРЕСА_1. Крім відповідачки власниками
квартири АДРЕСА_1 також є ОСОБА_4, ОСОБА_3
та ОСОБА_5 (а.с.5,40,50)

З матеріалів справи вбачається, що
рішеннями Долинської міської ради від
13.08.2009 року «Про передачу майна» та від
18.01.2011 року «Про внесення змін в рішення
міської ради від 13.08.2009 року №1461-37/2009
«Про передачу майна» комунальному
підприємству «Житлово-експлуатаційна
організація» Долинської міської ради
передано в довірче управління житловий
фонд м. Долина (а.с. 9, 10).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач - Комунальне підприємство
"Житлово-експлуатаційна організація"
Долинської міської ради є
новоствореним комунальним
підприємством та включене в ЄДРПО
України 04.04.2011 року, яким надаються
послуги відповідно до Закону України
"Про житлово-комунальні послуги" з
утримання внутрібудинкових мереж
будинків, в належному технічному стані,
технічне обслуговування та їх ремонт,
вживає заходи щодо усунення аварійних
ситуацій та їх ліквідації, здійснює
контроль за технічним станом
інженерного обладнання житлового
будинку, проводить підготовку
житлового будинку і його технічного
обладнання до експлуатації в
осінньо-зимовий період, здійснює
утримання прибудинкових територій в
належному стані (а.с.8,34-38,51) .

Зазначене підприємство прийняло на
себе значну дебіторську
заборгованість споживачів перед
реорганізованим підприємством ЖЕО
Долинської міськради та в силу
об'єктивних причин не змогло укласти з
усіма споживачами - мешканцями
будинків, які передано йому на баланс,
договори про надання послуг, хоча
відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.21 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" мало підготувати та укласти
такий договір з відповідачем як
споживачем у відповідності до типового
договору.

Встановлено, що позивач вищезазначені
послуги надавав, а відповідач їх
споживав, однак оплати за них не
проводив /а.с.11-12/.

Положеннями ч.ч.1,2 ст.19 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюється на договірних засадах.

Встановлено, що позивачем
вживалися заходи з метою укладення із
споживачами їхніх послуг відповідних
договорів в зв'язку із здійсненням КП
«ЖЕО» Долинської міської ради
експлуатації житлового фонду м. Долина,
про що свідчать оголошення в газетах
«Галичина» та «Свіча» /а.с.7/.

За змістом ст. 13 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій відносяться
до житлово-комунальних послуг.

Порядок надання вказаних послуг
встановлений Правилами користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України №572 від
08.10.1992 року.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору або закону,
в даному випадку відповідно до Правил
користування приміщеннями житлових
будинків… та Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

З матеріалів справи, а саме виписки з
особового рахунку КП «ЖЕО» вбачається,
що позивачем за період з серпня 2010 року
по грудень 2012 року сума заборгованості
становить 982,22 грн. (а.с. 6.)

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
хоча договір між сторонами не
укладався, проте позивач надавав
відповідачу послуги з утримання
будинку та прибудинкової території, а
відповідач у свою чергу їх приймала та
претензій щодо їхньої якості не
заявляла, їй присвоєно особовий
рахунок, вона частково проводила
оплату за надані послуги, у зв'язку з
чим до даних правовідносин повинні
застосовуватися норми ст.ст. 526, 610, 614 ЦК
України, які регламентують загальні
умови виконання зобов'язання, правові
наслідки та відповідальність за
порушення зобов'язання, а тому позов
підлягає до задоволення.

Безпідставними є доводи апелянта про
те, що між нею та позивачем відсутні
договірні відносини у сфері надання
житлово-комунальних послуг, а тому у КП
«ЖЕО» відсутні правові підстави
вимагати оплату за надання вказаних
послуг, оскільки надання послуг
позивачем та прийняття їх
відповідачкою є не що інше як дії осіб
відповідно до вимог ст. 11 Цивільного
Кодексу України пов'язує підстави
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань). Згідно зі ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати певну роботу, надати
послуги, сплатити гроші) або утриматись
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Отже, посилання відповідачки
на відсутність письмового договору з
позивачем не може бути підставою для
невиконання нею зобов'язання по оплаті
вартості наданих послуг, а тому колегія
суддів не приймає їх до уваги.

Крім того, відмова споживача послуг від
укладення договору в такому разі
суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630
ЦК України та ст.ст. 19, 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги», за
змістом яких, а також постанови
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року №529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» умови
типового договору, що набули юридично
обов'язкового значення в силу актів
цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.

Не заслуговують на увагу також доводи
апелянта про неправильне встановлення
тарифів відповідно до рішення
Долинського міськвиконкому, оскільки
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» саме до відання виконавчих
органів міських рад належить
встановлення в порядку і межах,
визначених законодавством, тарифів на
побутові, комунальні (крім тарифів на
теплову енергію, централізоване
водопостачання та водовідведення,
перероблення та захоронення побутових
відходів, які встановлюються
національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг), транспортні та
інші послуги.

Безпідставними також є доводи
апелянтки про не проживання у даній
квартирі з 2009 року та звернення з цього
приводу про припинення надання послуг,
оскільки загальні будинкові послуги,
як власник, вона зобов'язана оплачувати
в повному обсязі незалежно від того, чи
проживає хтось в цій квартирі.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ухвалюючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції зіслався на
положення, які регулюють зобов'язальні
правовідносини та не мають ніякого
відношення до правового регулювання
відносин у сфері надання
житлово-комунальних послуг, основою в
регулюванні яких є виключно Закон
України «Про житлово-комунальні
послуги», також не заслуговують на
увагу, так як основні засади
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки дійсно визначені
Законом України «Про
житлово-комунальні послуги».

Аналіз цього Закону дає підстави для
висновку, що він належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Разом з тим стаття 4 вказаного Закону
передбачає, що законодавство України у
сфері житлово-комунальних послуг, крім
цього Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового або зміни
рішення.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд приходить до висновку, що судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Долинського районного суду від
29 листопада 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
В.М. Вакарук

Судді: О.Є. Меленко

П.І. Проскурніцький