У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення коштів та відшкодування
моральної шкоди; за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики; за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа -
ОСОБА_4, про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу, стягнення
суми та відшкодування моральної шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду м. Києва від
04 березня 2014 року, до якої приєднався
ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення коштів.

Позивачка посилалась на те, що 06 грудня
2010 року ОСОБА_4 у рахунок оплати за
майбутніми договорами купівлі-продажу
земельної ділянки та житлового
будинку, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1, отримала від неї грошові кошти
у сумі 797 900 грн, що еквівалентно 101 тис.
дол. США, на підтвердження чого надала
заяву, посвідчену приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6

Зазначені житловий будинок та земельна
ділянка були продані відповідачем
іншій фізичній особі у березні 2011 року,
тому 03 вересня 2012 року вона звернулася
до відповідача з вимогою повернути
грошові кошти, але відповідь на вимогу
так і не отримала, тому просила
стягнути з ОСОБА_4 суму боргу в розмірі
797 тис. грн, інфляційні збитки у сумі 6 383
грн 20 коп., 3 % річних у сумі 36 003 грн 87 коп.
та 50 тис. грн моральної шкоди.

ОСОБА_4 звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
позики.

ОСОБА_4 посилалась на те, що 10 лютого 2011
року між нею та ОСОБА_3 в усній формі
було досягнуто домовленості щодо
надання в якості позики суму у розмірі 6
тис. дол. США зі строком повернення 10
травня 2011 року. На виконання
домовленості в той же день вона
передала ОСОБА_3 суму у розмірі 6
тис. дол. США, про що ОСОБА_3 надала
письмову розписку. Оскільки ОСОБА_3 не
виконала взятих на себе зобов'язань та
не повернула вчасно отримані нею
грошові кошти, просила стягнути з неї 47
958 грн основного боргу, 6 597 грн 74 коп.
процентів за користування грошовими
коштами та 1 446 грн 62 коп. процентів за
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

ОСОБА_4, як третя особа із самостійними
вимогами, звернувся до суду з позовом
ОСОБА_3 про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу, стягнення
суми та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4
посилався на те, що ОСОБА_3 вела
переговори з його сестрою ОСОБА_4 щодо
купівлі житлового будинку та земельної
ділянки на АДРЕСА_1 у зв'язку з чим після
продажу належної родині ОСОБА_3
квартири 06 грудня 2010 року ОСОБА_3
передала ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 101
тис. дол. США, про що ОСОБА_4 надала
нотаріально посвідчену заяву.

Вказував на те, що зважаючи на
доброзичливі та довірливістосунки, які
склалися між сім'ями сторін у справі, а
також на те, що сім'ї ОСОБА_3 ніде було
жити, він дозволив родині ОСОБА_3
тимчасово проживати в належному йому
житловому будинку, розташованому по
АДРЕСА_1, де вже було закінчено
внутрішньо-оздоблювальні роботи,
встановлена сантехніка, меблі та
побутова техніка. У другій половині
грудня 2010 року сім'я ОСОБА_3 вселилася
до житлового будинку АДРЕСА_1, після
чого 10 лютого 2011 року між ним та ОСОБА_3
були укладені договори купівлі-продажу
житлового будинку та земельної ділянки
на АДРЕСА_1, які були посвідчені
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
де його сестра ОСОБА_4 передала йому
101 тис. дол. США, які вона отримала 06
грудня 2010 року від ОСОБА_3 На
підтвердження зазначених обставин він
надав сестрі ОСОБА_4 письмову розписку.

На підтвердження того, що він отримав
від ОСОБА_3 гроші за будинок та земельну
ділянку саме до підписання договорів, в
тексті договорів було зазначено, що
покупець сплатив, а продавець повністю
отримав грошові кошти до підписання
договору. Також до підписання
договорів купівлі-продажу сторони
домовилися, що ОСОБА_3 поверне йому
меблі, якими був облаштований належний
йому будинок. На його вимогу про
повернення меблів ОСОБА_3 повідомила,
що вони їй подобаються, тому вона
розрахується за них.

ОСОБА_4 вважав, що сім'я ОСОБА_3 ввела
його в оману щодо істотних умов
договорів купівлі-продажу будинку і
земельної ділянки, зловживаючи його
довірою, переконала його укласти
договори на умовах, згідно з якими
кошти за вказане нерухоме майно ним
отримані від ОСОБА_3 до підписання
договорів.

Продавши будинок разом з меблями та
земельну ділянку новим власникам,
ОСОБА_3 не має на даний час можливості
повернути йому будинок, меблі та
земельну ділянку, а тому він просив
стягнути з ОСОБА_3 вартість зазначеного
майна, а саме: 1 982 500 грн вартості
житлового будинку та земельної
ділянки, а також 707 450 грн вартості
меблів. Крім того, на думку ОСОБА_4,
необхідно стягнути з ОСОБА_3 100 тис. грн
моральної шкоди.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 22 листопада 2013
року в задоволенні позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
04 березня 2014 року рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 22 листопада 2013 року в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів
та відшкодування моральної шкоди
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення коштів та
відшкодування моральної шкоди
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
суму боргу в розмірі 101 тис. дол. США,
що в еквіваленті за офіційним курсом
НБУ станом на день ухвалення рішення
становить 1 008 990 грн, суму індексу
інфляції за весь час прострочення в
розмірі 8 071 грн 92 коп., 3 % річних в сумі 45
528 грн 95 коп. та судовий збір у сумі 3 326
грн 30 коп. У решті рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, до якої
приєднався ОСОБА_4, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просять
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 06 грудня 2010 року
ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 уклали
договір купівлі-продажу, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
за умовами якого продали ОСОБА_10
належну їм на праві власності
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2. Згідно з
п. 3 даного договору квартира продана за
587 600 грн.

06 грудня 2010 року приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 посвідчила справжність
підпису ОСОБА_4 на заяві, згідно з якою
остання підтвердила факт отримання від
ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 797 тис.
грн. (еквівалент 101 000 дол. США) у рахунок
оплати за майбутніми договорами
купівлі-продажу земельної ділянки та
житлового будинку, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

10 лютого 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3
був укладений договір купівлі-продажу
житлового будинку, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
за умовами якого ОСОБА_3 придбала у
ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1.
Згідно з п. 3 даного договору продаж
житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами було вчинено
між сторонами за 767 555 грн. Вказану суму
грошей покупець сплатила, а продавець
отримав повністю до підписання цього
договору.

10 лютого 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3
був укладений договір купівлі-продажу
земельної ділянки, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
за умовами якого ОСОБА_3 придбала у
ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,062 га,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Продаж земельної ділянки вчинено за 15
300 грн, про що зазначено у п. 5 даного
договору. Вказану суму грошей покупець
сплатила, а продавець отримав повністю
до підписання цього договору.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3
просила стягнути з ОСОБА_4 797 тис. грн
(еквівалент 101 тис. дол. США) з
урахуванням інфляції збитків та 3 %
річних, які вона отримала у рахунок
оплати за майбутніми договорами
купівлі-продажу, посилаючись на те, що
ОСОБА_4 не виконала взятих за себе
зобов'язань та не уклала договори
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_1. Як на
правову підставу своїх вимог ОСОБА_3
посилається на ст. ст. 611, 625 та 1166 ЦК
України.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що грошові кошти в сумі 797 900 грн
(еквівалент 101 000 дол. США), які ОСОБА_4
отримала від ОСОБА_3 06 грудня 2010 року у
рахунок укладення майбутніх договорів,
відповідач ОСОБА_4 передала ОСОБА_5 10
лютого 2011 року в рахунок оплати
вартості житлового будинку та
земельної ділянки, які є предметом
договорів купівлі-продажу, укладених
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що ОСОБА_4 отримала від
ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 101 тис. дол.
США, що в еквіваленті становило 797 900 грн
в рахунок оплати за майбутніми
договорами купівлі-продажу земельної
ділянки та житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, однак зазначені
земельна ділянка та житловий будинок
були продані ОСОБА_4 іншим особам, а
тому позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення коштів в сумі 101 тис. дол.
США, які були отримані ОСОБА_4 в
рахунок оплати за майбутніми
договорами купівлі-продажу земельної
ділянки та житлового будинку,
підлягають задоволенню, оскільки
ОСОБА_4 отримала та зберігала у себе
грошові кошти без достатньої правової
підстави, а тому зобов'язана їх
повернути ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Із матеріалів справи вбачається, що 06
грудня 2010 року ОСОБА_4 отримала від
ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 101 тис. дол.
США, що в еквіваленті становило 797 900 грн
у рахунок оплати за майбутніми
договорами купівлі-продажу земельної
ділянки та житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, про що
свідчить нотаріально посвідчена заява.

Зазначені земельна ділянка та житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1,
були продані ОСОБА_4 іншим особам.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення коштів в сумі 101
тис. дол. США, які були отримані ОСОБА_4 в
рахунок оплати за майбутніми
договорами купівлі-продажу земельної
ділянки та житлового будинку,
підлягають задоволенню, оскільки
ОСОБА_4 отримала та зберігала у себе
грошові кошти без достатньої правової
підстави, тому зобов'язана їх повернути
ОСОБА_3

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми індексу
інфляції за весь час прострочення, яка
становить 6 910 грн 98 коп. та 3 % річних від
простроченої суми, що становить 45 528 грн
95 коп.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги та вважає, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
касаційної скарги про неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права
безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, до якої
приєднався ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
04 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана