У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про повернення безпідставно
набутого майна за касаційною скаргою
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, поданою їхнім
представником - ОСОБА_6, на рішення
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 2 квітня 2013 року й ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 6 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 6 липня 2007 року між ним та
відповідачами був укладений
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, за умовами якого
передбачалося проведення остаточного
розрахунку за придбання житла шляхом
подачі відповідачами нотаріально
посвідченої заяви про отримання
коштів, але така заява посвідчена не
була, проте на виконання договору 9
липня 2007 року він сплатив ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 по 7 500 доларів США кожному, що
підтверджується відповідними
розписками підписаними відповідачами.
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 22 квітня 2009 року
вищезазначений договір
купівлі-продажу розірваний з підстав
не проведення ним повного розрахунку
за придбану квартиру у спосіб,
передбачений договором та зобов'язано
його повернути двокімнатну квартиру у
власність відповідачів.

Позивач вважав, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
безпідставно набули від нього грошові
кошти в розмірі 75 750 грн (15 тис. доларів
США), у зв'язку з чим просив суд у
порядку ст. 1212 ЦК України стягнути на
його користь з відповідачів грошові
кошти в розмірі по 7 500 доларів США з
кожного та судові витрати по справі.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 2 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 6 лютого 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено та стягнуто на його користь
з ОСОБА_4 7 500 доларів США, що є
еквівалентом 37 875 грн, на відшкодування
безпідставно набутого майна, з ОСОБА_5 -7
500 доларів США, що є еквівалентом 37 875
грн, на відшкодування безпідставно
набутого майна. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
особі представника - ОСОБА_6, просять
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив із того, що рішенням
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 22 квітня 2009 року договір
купівлі-продажу від 6 липня 2007 року
розірвано та зобов'язано ОСОБА_3
повернути ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру,
тому сплачені позивачем грошові кошти
підлягають стягненню, зазначивши, що
строк звернення позивача до суду не
пропущено.

Апеляційний суд погодився з таким
висновком суду першої інстанції,
зазначивши, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
стягнення на користь позивача спірних
грошових коштів.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна, тому що суд
дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 6 липня 2007 року між
сторонами був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за
вартістю 101 тис. грн (а.с. 6). Згідно з п. 3
договору 25 250 грн продавці одержали від
покупця до підписання договору, а решту
- 75 750 грн покупець повинен був сплатити
протягом трьох банківських днів. Факт
повного розрахунку за цим договором
повинен бути підтвердженим особистою
заявою продавців, справжність підпису
яких засвідчується нотаріально, що є
невід'ємною частиною цього договору
(а.с. 6). Відповідно до розписок від 9
липня 2007 року ОСОБА_3 передав кожному з
відповідачів грошові кошти в розмірі
по 37 875 грн кожному, що еквівалентно 7 500
доларів США, у рахунок оплати вартості
придбаної квартири (а.с. 8, 9). Рішенням
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 22 квітня 2009 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Херсонської області від 30 липня 2009
року, договір купівлі-продажу квартири
від 6 липня 2007 року розірваний та
ОСОБА_3 зобов'язано повернути у спільну
часткову власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5
квартиру АДРЕСА_1, стягнуто судові
витрати (а.с.12-15).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а згідно із ч. 1
ст. 261 ЦК України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що
розписки були складені 9 липня 2007 року,
а підставою порушення свого права
ОСОБА_3 вважав рішенням Дніпровського
районного суду м. Херсона від 22 квітня
2009 року, яким було розірвано договір
купівлі-продажу квартири.

Таким чином, перебіг позовної давності
за вимогами ОСОБА_3 про повернення
безпідставно набутого майна почався в
квітні 2009 року та закінчився в квітні
2012 року, а позов пред'явлено у грудні 2012
року.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України
передбачено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Так, представником відповідачів було
заявлено про застосування судом строку
позовної давності відповідно до вимог
ст. 267 ЦК України з посиланням на те, що
минуло майже шість років з дня
виникнення спірних правовідносин (а.с.
59).

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Отже, порушене право підлягає захисту
лише за умови поважності причин
пропущення позовної давності, проте
позивачем не заявлялося клопотання про
поновлення пропущеного строку
звернення до суду.

Таким чином, апеляційний суд у
порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК
України на зазначені вище обставини
справи уваги не звернув, доводів
апеляційної скарги не перевірив та
дійшов передчасного висновку про
залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

Крім того, суди не обґрунтували чому
позов не було пред'явлено з 2009 року та
яким чином подання ОСОБА_3 заяви про
перегляд рішення суду від 22 квітня 2009
року за нововиявленими обставинами в
2011 році, перешкоджало подати даний
позов у встановлений законодавством
строк.

За таких обставин ухвала апеляційного
суду підлягає скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції з підстав,
передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
подану їхнім представником - ОСОБА_6,
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 6 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська