Справа № 761/6542/14-ц
Провадження №2/761/3078/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

30 квітня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук
С.В.

при секретарі
Ляпкало Н.В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Міського медично-виробничого
підприємства «Профілактична
дезінфекція» про стягнення вихідної
допомоги,

в с т а н о в и в:

В березні 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулась до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
Міського медично-виробничого
підприємства «Профілактична
дезінфекція» про стягнення вихідної
допомоги. Свої позовні вимоги
позивачка обґрунтує тим, що вона з
01.04.1985 року працювала на посаді
дезінфектора І-го відділення
профілактичної дезінфекції у міському
медично-виробничого підприємства
«Профілактичної дезінфекції». 31.12.2013
року була звільнена з роботи у зв'язку з
ліквідацією підприємства. На день
звільнення відповідачем нараховано
заробітну плату, компенсацію відпустки
та матеріальну допомогу в розмірі 6 186,69
грн., проте виплачено було лише 4 515,89.
Просила стягнути з відповідача на її
користь не виплачену на день
звільнення вихідну допомогу у розмірі 1
570,80 грн.

Позивачка в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала. Зазначила, що за час
знаходження справи у суді відповідачем
було ще виплачено вихідну допомогу в
розмірі 270,80 грн., просила задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі з
урахуванням виплачених коштів, проти
постановлення заочного рішення не
заперечує.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений судом
належним чином, про причину неявки суду
не повідомив, заперечення на позовну
заяву не надавав.

Суд за згоди позивача, вважає за
можливе слухати справу у відсутність
відповідачів, провівши заочний розгляд
справи на підставі наявних в
матеріалах справи доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши надані докази, встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до ст. 43 Конституції України
кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується. Кожен має право на
заробітну плату, не нижчу від
визначеної законом. Громадянам
гарантується захист від незаконного
звільнення. Право на своєчасне
одержання винагороди за працю
захищається законом.

Перевіривши обставити справи судом
встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 01
квітня 1985 року працювала у Міському
медично-виробничому підприємстві
«Профілактична дезінфекція» (а.с. 5).
Проте, у зв'язку з ліквідацією
підприємства відповідача останнім
було видано наказ № 76-к від 31 грудня 2013
року про припинення трудового договору
з ОСОБА_1, тобто, на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України позивачку було звільнено
з посади дезінфектора І-го відділення
профілактичної дезінфекції з 15 січня
2014 року (а.с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Як вбачається з наказу № 76-к від 31
грудня 2014 року відповідач, окрім
звільнення позивача, також
розпорядився на підставі ст. 44 КЗпП
України виплатити позивачу
компенсацію за 18 календарних днів
невикористаної щорічної (основної та
додаткової) відпустки (а.с. 6).

Судом встановлено та підтверджується
випискою з поточного рахунку (а.с. 7, 8),
що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем
було виплачено їй вихідну допомогу
лише в розмірі 4615,89 грн.,тобто не в
повному обсязі.

Таким чином, як встановлено в судовому
засіданні, відповідач не виконав
вимоги ст. 116 КЗпП України та при
звільненні позивача і по теперішній
час з позивачем повністю не
розрахувався.

Відповідно до положень ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Таким чином, у зв'язку з затримкою
виплати сум, нарахованих відповідачем
при звільненні позивача, суд вважає, що
вимоги позивачки щодо стягнення на її
користь суми середнього заробітку за
час затримки розрахунку з 01 січня 2013
року по 31 грудня 2013 року у розмірі 6 186,69
грн. є обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню.

Разом з тим, у судовому засіданні судом
встановлено та підтверджується
випискою з поточного рахунку, що в
квітні 2014 року відповідачем було
частково погашено заборгованість по
виплаті вихідної допомоги в розмірі
270,80 грн., у зв'язку з чим в судовому
засіданні позивач підтримав вказані
позовні вимоги лише в частині
стягнення заборгованості по виплаті
вихідної допомоги у сумі 1 300 грн.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності суд приходить
до висновку, що вимоги позивачки про
стягнення вихідної допомоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню частково, з
урахуванням проведених виплат на час
розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з
відповідача в дохід держави підлягає
стягненню судовий збір в розмірі 243,60
грн.

Керуючись ст. ст. 54, 60, 86, 88, 169, 224-226 ЦПК
України, ст.ст. 49, 116 КЗпП України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міського
медично-виробничого підприємства
«Профілактична дезінфекція» про
стягнення вихідної допомоги -
задовольнити частково.

Стягнути з Міського
медично-виробничого підприємства
«Профілактична дезінфекція» на
користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у сумі
1 300 (одна тисяча триста) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити

Стягнути з Міського
медично-виробничого підприємства
«Профілактична дезінфекція» на
користь держави судовий збір в розмірі
243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку. У цьому разі строк,
протягом якого розглядалася заява, не
включається до строку на апеляційне
оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: