У х в а л а

іменем україни

9 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Колодійчука
В.М.,

суддів: Коротуна В.М.,

Кафідової О.В.,

Попович
О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
моральної шкоди та компенсацію за
відрив від повсякденних справ, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Ровенківського міського суду
Луганської області від 09 липня 2012 року
та ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 02 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що рішенням Ровенківського
міського суду Луганської області від 30
березня 2007 року з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 було стягнуто аліменти в
розмірі 1/4 всіх доходів, пожиттєво,
починаючи з 04 липня 2006 року. У зв'язку з
тим що ОСОБА_4 ухилявся від сплати
аліментів, на підставі ст. 196 СК України
позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на
свою користь неустойку за прострочення
сплати аліментів у розмірі 110 307 грн 55
коп.

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про
стягнення моральної шкоди та
компенсацію за відрив від повсякденних
справ, обґрунтовуючи вимоги тим, що він
є інвалідом 3 групи, ніколи не ухилявся
від сплати аліментів, просив стягнути з
ОСОБА_3 на свою користь моральну шкоду у
сумі 25000 грн. та компенсацію за відрив
від повсякденних справ в сумі 9410 грн.

Ухвалою Ровенківського міського суду
Луганської області від 09 липня 2012
року, зустрічну позовну заяву ОСОБА_4
повернуто позивачеві.

Рішенням Ровенківського міського суду
Луганської області від 09 липня
2012 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 02 жовтня 2013 року, позов ОСОБА_3 було
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 неустойку за
прострочення сплати аліментів в сумі 110
307 грн 55 коп. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції,
з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
заборгованість по аліментам виникла з
вини відповідача, а тому наявні
підстави для стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів в
порядку ст. 196 СК України.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4
перебували у шлюбі з 1984 року по 1992 рік.

Від цього шлюбу вони мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом
дитинства другої групи.

Рішенням Ровенківського міського суду
Луганської області від 30 березня
2007 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 було
стягнуто аліменти в розмірі 1/4 всіх
доходів, пожиттєво, починаючи з 04.07.2006
року.

ОСОБА_4 допустив заборгованість зі
сплати щомісячних сум платежів по
аліментам, починаючи з 04.07.2006 року.

Згідно зі ст. 198 СК України батьки
зобов'язані утримувати своїх
повнолітніх непрацездатних дочку,
сина, які потребують матеріальної
допомоги, якщо вони можуть таку
матеріальну допомогу надавати.

Статтями 181 - 189 СК України передбачено
порядок стягнення аліментів з батьків,
визначення розміру аліментів, способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Згідно з ч. 2 ст. 196 СК України розмір
неустойки може бути зменшений судом з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення аліментів.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції,
з висновком якого погодився й
апеляційний суд, відповідно до ст. 196 СК
України, дійшов вірного висновку про
наявність підстав для задоволення
позову щодо стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів та вірно
визначив розмір неустойки.

Зазначені висновки судів відповідають
обставинам справи, а також
узгоджуються з нормами матеріального
та процесуального права, які судами
правильно застосовані.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ровенківського міського суду
Луганської області від 09 липня 2012 року
та ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 02 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М. Колодійчук

Судді:
В.М. Коротун

О.В. Кафідова

О.В. Попович

І.М. Фаловська