АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц /796/1203/2014 року
Головуючий у 1-й інстанції: Фролова І.В.
Доповідач: Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем України

16 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 14 жовтня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1,третя особа:ОСОБА_4 про поділ
спільного боргу подружжя,-

в с т а н
о в и л а:

В червні 2013 року позивач пред"явив
вказаний позов до відповідача та
зазначав,що з 16 липня 2004 року по 28
грудня 2011 року перебував у шлюбі з
відповідачем і в цей період отримав від
своєї сестри у позику грошові кошти у
розмірі 220 400 грн., які ним були
використані на придбання для сім"ї
квартири АДРЕСА_3.

Посилаючись на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 07 вересня 2012 року, яким встановлено,
що грошові кошти позичені ним у сестри -
ОСОБА_4 у розмірі 220400 грн. були
використані в інтересах сім"ї для
придбання вказаної кварти, в зв"язку з
чим кожному з подружжя виділено по 12
частини квартири та на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 12 липня 2012 року,яким стягнуто з
нього на користь ОСОБА_4 суму боргу у
вказаному розмірі, позивач просив
визнати цей борг спільним боргом
подружжя, розділити його в рівних
частках та стягнути на його користь 110
200 грн.,оскільки ним борг повернуто.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 жовтня 2013 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове,яким
відмовити в задоволенні позову.
Посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Вказує,що судом безпідставно не було
задоволено її клопотання про допит
свідків,свідчення яких важливі для
правильного вирішення спору,а також не
врахована та обставина,що вона не
давала згоди на отримання позивачем
грошових коштів за договором позики, а
тому не повинна нести цивільну
відповідальність за невиконання
позивачем зобов"язань за договором.

Вислухавши доповідь судді,пояснення
осіб, що з»явилися в судове засідання,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
обставини справи, колегія суддів
приходить до наступного.

Встановлено, що з 16 липня 2004 року
по 28 грудня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі,
під час якого придбали однокімнатну
квартиру , що знаходиться за адресою :
АДРЕСА_3.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 07.09.2012 року
в порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя ОСОБА_2 , за кожним з них
визнано право власності на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_3.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 12 липня 2012 року з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 за договором позики
стягнуто борг в сумі 220 400 грн. , які
ОСОБА_2 позичав у своєї сестри ОСОБА_4
для придбання квартири АДРЕСА_3.

Вказані рішення набрали законної сили.

Пред»явивши даний позов до
колишньої дружини ОСОБА_1, позивач
зазначав, що кошти в сумі 220 400 грн. ним
позичались на придбання квартири
АДРЕСА_3, право власності на Ѕ частину
квартири якої визнано за відповідачем,
а тому остання повинна сплатити йому
половину суми боргу, яку він сплатив
ОСОБА_4 на виконання рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 12 липня 2012 року .

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 , суд першої інстанції встановив
та виходив з того, що оскільки кошти
позичені позивачем в сумі 220 400 грн.
були використані в інтересах сім»ї -
придбання квартири АДРЕСА_3, то
вказаний боргу повинен бути
розділений між колишнім подружжям в
рівних частинах зі стягненням з
відповідача на користь ОСОБА_2 110 200
грн.,оскільки останнім борг повернуто. .

Такі висновки суду є законними та
обґрунтованими, ухваленими відповідно
до норм матеріального та
процесуального права, що регулюють
правовідносини, які виникли між
сторонами.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України за № 11 від
21.12.2007 року «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу,визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя » до складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. При поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Як вже зазначалось вище ,
рішеннями Броварського міськрайонного
суду Київської області від 07.09.2012 року
та Дніпровського районного суду м.
Києва від 12 липня 2012 року, які набрали
законної сили, встановлено ту
обставину, що позичені позивачем кошти
у ОСОБА_4 були використані в інтересах
сім»ї ОСОБА_2 на придбання квартири
АДРЕСА_3 .

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Тобто, факт того, що ОСОБА_2
отримав від ОСОБА_4 позику і остання,
була використана в інтересах сім»ї
саме на придбання квартири АДРЕСА_3 є
преюдиційним при вирішенні даної
справи , а тому доводи апеляційної
скарги ОСОБА_5 про фіктивність договору
позики, укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, на увагу не заслуговують .

З цих же ж підстав не
заслуговують на увагу і посилання
ОСОБА_1 на відсутність з її боку
відповідальності по виконанню
зобов»язання за договором позики,
укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в
зв»язку з тим, що вона не надавала
своєї згоди на його укладення.

Обов»язок ОСОБА_1 по поверненню
частини боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_4
передбачений ч. 4 ст. 65 СК України,
враховуючи ту обставину, що договір
позики був укладений в інтересах сім»ї
, а сама позика використана на
придбання квартири, право власності на
Ѕ частину якої визнано за ОСОБА_1 .

При цьому колегія суддів вважає
за необхідне зазначити, що не визнаючи
зобов»язання по поверненню суми позики
з підстав ненадання своєї згоди на
його укладення , ОСОБА_1 від свого права
на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 не
відмовляється.

Не встановлено колегією суддів і
порушень норм процесуального права
щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги всі встановлені
судом факти і відповідні їм
правовідносини, належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо,а також достатність і
взаємний зв"язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про законність та
обґрунтованість рішення ухваленого по
даній справі та відсутність підстав до
його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК
України,колегія суддів,-

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 14 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -