Єдиний унікальний номер 205/9428/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2014 року
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Скрипник К.О.,

при
секретарі Олексієнко О.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та
піклування Ленінської районної у місті
Дніпропетровську ради про зобов'язання
зареєструвати місце проживання
неповнолітньої доньки,-

В
С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з
вказаним позовом, в якому зазначила, що
вона з відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 26.05.1990 року по 13
вересня 2002 року. Від шлюбу мають двох
доньок - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. З 28.10.2003 року донька ОСОБА_3
згідно мирової угоди мешкає з
відповідачем, а донька ОСОБА_4 мешкає з
позивачем з 2002 року у її батьків за
адресою: АДРЕСА_1. У батьків позивача
двокімнатна квартира, у якій крім них,
мешкають ще чотири особи. Батько
позивачки ОСОБА_5 тяжко хвора людина.
ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 виповнилось 16
років, їй необхідно отримати паспорт,
для чого необхідно зареєструвати місце
проживання, однак батько позивачки не
має можливості зареєструвати онуку за
адресою свого мешкання, оскільки не
дозволяє житлова площа двокімнатної
квартири. Відповідач відмовляє доньці
ОСОБА_4 зареєструвати її місце
проживання в своїй приватній квартирі,
тобто за місцем свого мешкання, в якій
проживає та зареєстровано тільки дві
особи. Позивач просила зобов'язати
відповідача зареєструвати місце
проживання його доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем мешкання
відповідача, за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою від 09 грудня 2013 року до
участі в справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору залучено Орган опіки та
піклування Ленінської районної у місті
Дніпропетровську ради.

Позивач та її представник у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просили
задовольнити. В обґрунтування позовних
вимог посилалися на обставини,
викладені у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та
заперечував проти їх задоволення. Суду
пояснив, що згідно з довідкою ЖБК 429 від
29.11.2013 року ОСОБА_1 разом з донькою
ОСОБА_4 08.09.2003 року знялися з
реєстраційного обліку для подальшої
реєстрації по АДРЕСА_1. Таким чином,
обов'язок зареєструвати ОСОБА_4 за
новим місцем її проживання, яке обрано
за згодою ОСОБА_1, покладається саме на
позивача, як законного представника
неповнолітньої. Крім того, заяву про
взяття на облік ОСОБА_1, як особи, яка
потребує покращення житлових умов,
вона не подавала. У 2003 році, коли
змінила місце свого проживання та
переїхала разом з донькою до своїх
батьків, вони надали на це згоду, а
батько вже на той час хворів та чинним
законодавством не передбачено
неможливість реєстрації особи за
місцем проживання внаслідок обмеження
житлової площі.

Третя особа в судове засідання не
зявилася, про день та час розгляду
справи сповіщалася належним чином, про
причини неявки не повідомила,
письмових заяв не надходило.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її
представника, відповідача, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позов не
підлягає задоволенню за наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 26 травня 1990
року по 13 вересня 2002 року (а.с.39,42). Від
шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.40,41).

В силу ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, ухвалою Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня
2003 року затверджена мирова угода,
згідно якої ОСОБА_1 на заперечує, щоб
ОСОБА_3 проживала разом з батьком
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, а ОСОБА_2
згоден, щоб ОСОБА_4 проживала разом з
матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.45).

Встановлено, що квартира АДРЕСА_2
належить на праві власності ОСОБА_2 на
підставі договору дарування від 07.12.1995
року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
за реєстровим № 10797 (а.с.59,60).

Встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2
проживає відповідач разом з дочкою
ОСОБА_3.

Як пояснила в судовому засіданні
позивачка, її донька ОСОБА_4 мешкає
разом з нею у її батьків за адресою:
АДРЕСА_1. У батьків двокімнатна
квартира, у якій крім них мешкають ще
чотири особи. Батько позивачки ОСОБА_5
тяжко хвора людина. ІНФОРМАЦІЯ_4 року
ОСОБА_4 виповнилось 16 років, їй
необхідно отримати паспорт, для чого
необхідно зареєструвати її місце
проживання, однак батько позивачки не
має можливості зареєструвати онуку за
адресою свого мешкання, оскільки не
дозволяє житлова площа двокімнатної
квартири.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зняті з
реєстраційного обліку з квартири
АДРЕСА_2 08.09.2003 року для подальшої
реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.16,30).

Проте, місце проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 за вищевказаною адресою не було
зареєстровано.

Так, встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 (а.с.38).

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місце
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 405 ЦК України,
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

За чинним житловим законодавством
членами сім'ї власника житлового
приміщення визнаються: дружина
(чоловік) власника житла за умови, якщо
подружжя не стало співвласниками цього
житла; їх діти, батьки, а також інші
особи, якщо вони постійно проживають
спільно з власником житла та ведуть
спільне з ним господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК
України).

Згідно зі ст.317 ЦК України
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Права власника житлового будинку
визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК
України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.6 Закону України « Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
громадянин України, а також іноземець
чи особа без громадянства, які
постійно або тимчасово проживають в
Україні, зобов'язані протягом десяти
днів після прибуття до нового місця
проживання зареєструвати місце
проживання. Реєстрація місця
проживання особи здійснюється в день
подання особою документів. Реєстрація
місця проживання за заявою особи може
бути здійснена з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання.

Статтею 3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» визначено, що
місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік; місце перебування -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік.

Таким чином, оскільки як зазначено
вище, ухвалою Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня
2003 року затверджена мирова угода та
сторони досягли згоди, щодо
встановлення місця проживання ОСОБА_4
разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1, то
на позивачку згідно вимог діючого
законодавства покладається обов'язок
зареєструвати місце проживання дочки
за вказаною адресою.

Не ґрунтуються на законі й твердження
позивача, що житлова площа
двокімнатної квартири за адресою:
АДРЕСА_1 не дозволяє зареєструвати
місце проживання ОСОБА_4, хоча як вказує
позивачка вона фактично мешкає у
вказаній квартирі.

Крім того, стаття 27 Конвенції про
права дитини надає кожній дитині право
на рівень життя, необхідний для
фізичного, розумового, духовного,
морального та соціального розвитку
дитини. Батьки або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Таким чином, позивачка не має
законних підстав висовувати позовні
вимоги про зобов'язання відповідача
зареєструвати місце проживання його
доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем
його мешкання, за адресою: АДРЕСА_2,
оскільки місце проживання доньки
визначено разом з матір`ю, яка фактично
і проживає разом з матір»ю.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, а у
відповідності до положень ч.1. ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі

Враховуюче вищевикладене,
аналізуючи здобуті по справі докази,
суд вважає, що позовні вимоги
незаконні, необґрунтовані та такі, що
не підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі викладеного, і
керуючись Конституцією України,
Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст. 310 ЦК України,
ст. ст. 5, 6, 10, 11, 27-1, 57-60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та
піклування Ленінської районної у місті
Дніпропетровську ради про зобов'язання
зареєструвати місце проживання
неповнолітньої доньки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя
К.О. Скрипник