Провадження №6-409/14
у справі №760/2960/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лазаренко В.В.

за участю секретаря - Пономарьова М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві заяву
ОСОБА_1 про скасування заходів
забезпечення виконання рішення суду у
виді тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2014 р. ОСОБА_1 в особі представника за
довіреністю ОСОБА_2 звернувся до суду
із заявою, в якій просить скасувати
заходи забезпечення виконання рішення
суду у виді тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України, вжиті
ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 24.02.2014 р.

В обґрунтування вимог викладених в
заяві заявник зазначає, що згаданою
ухвалою за поданням головного
державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Мурихіна
С.В. Солом'янським районним судом м.
Києва заявника тимчасово обмежено у
праві виїзду за межі України - до
повного виконання ним зобов'язань за
рішенням Дарницького районного суду м.
Києва у справі 2-6146/12.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 26.03.2014 р. заочне рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
01.11.2012 року у справі 2-6146/12 - скасовано,
справу призначено до розгляду в
загальному порядку.

Таким чином, заявник вважає обставини
на підставі яких ухвалою суду від 24.02.2014
р. вжито заходи забезпечення виконання
рішення відпали, у зв'язку з чим останні
підлягають скасуванню.

В судове засідання заявник та його
представник, а також інші учасники
провадження не з'явилися про час та
місце судового розгляду повідомлялися.
20.05.2014 р. на адресу суду надійшло
повідомлення заявника, про розгляд
справи у його відсутності. З
урахуванням наведених обставин суд
вважає можливим провести судовий
розгляд у їх відсутності.

У зв'язку з тим, що розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється відповідно до ч.2 ст. 197
ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та поданої
заяви, суд вважає, що остання не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.11.2012 р. Дарницьким районним судом м.
Києва ухвалено заочне рішення у справі
№2-6146/12, яким стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «КБ «Євробанк»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 3436598,20 грн., витрати по сплаті
судового збору у сумі 3219,34 грн.

24.05.2013 р. за вказаним рішенням
Дарницького районного суду м. Києва
видано виконавчий лист, який
пред'явлений стягувачем до примусового
виконання.

07.06.2013 р. державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві відкрито виконавче
провадження №38332863 з примусового
виконання виконавчого листа №2-6146/12.

14.02.2014 р. державним виконавцем до
Солом'янського районного суду м. Києва
внесено подання про тимчасове
обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 28.02.2014 р. подання державного
виконавця задоволено, обмеженого гр.
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 26.03.2014 р. заочне рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
01.11.2012 р. у справі 2-6146/12 - скасовано,
справу призначено до розгляду в
загальному порядку.

Згідно зі ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні
покладено на Державну виконавчу
службу, а порядок виконання визначений
Законом України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ч. 3 п. 18 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець має право у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язання за рішенням.

Відповідно до норм ЦПК України та ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України та в'їзд в Україну громадян
України» одним із заходів забезпечення
виконання рішення може бути тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України з вилученням паспортного
документа чи без такого, причому таке
обмеження можливо на підставі судового
рішення за поданням державного
виконавця лише у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням.

Згідно із ст. 377-1 ЦПК України питання
про тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене у частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Положенням ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в'їзд в
Україну громадян України» визначено,
що громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
або громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, зокрема,
у випадках, якщо діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
невиконані зобов'язання - до виконання
зобов'язань або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках, або забезпечення
зобов'язань заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, або він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань.

Згідно з п. 11.4 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 р. за №512/5 у
разі виконання боржником відповідних
зобов'язань, у тому числі зі сплати
аліментів, а також у зв'язку із
закінченням виконавчого провадження
державний виконавець виносить
відповідну постанову, копія якої
підлягає обов'язковому направленню до
Адміністрації Державної прикордонної
служби України для своєчасного зняття
особи (боржника) з контролю.

Крім того, п. 8. ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що у разі виконання
боржником зобов'язань, покладених на
нього рішенням, та у зв'язку із
закінченням виконавчого провадження,
державний виконавець виносить
відповідну постанову про закінчення
виконавчого провадження, копія якої
підлягає обов'язковому направленню до
Адміністрації ДПС для своєчасного
зняття особи (боржника) з контролю.

З огляду на наведені положення норм
законодавства вбачається, що
скасування обмеження боржника у виїзді
за межі України не віднесено до
повноважень суду та виходить за межі
його компетенції.

Як вірно вказує заявник, скасування
рішення суду або іншого органу
(посадової особи), на підставі якого
виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню,
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження», є
підставою для закінчення виконавчого
провадження.

При цьому згідно ч. 1 ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі закінчення виконавчого
провадження, повернення виконавчого
документа до суду або іншого органу
(посадовій особі), який його видав,
арешт, накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження.

Аналіз наведеної норми дає підстави
для висновку, що у разі закінчення
виконавчого провадження скасування
заходів примусового виконання рішення,
в тому числі обмеження боржника у
виїзді за межі України, законом
віднесено до компетенції державного
виконавця.

Таким чином, беручи до уваги наведені
положення законодавства та обставини
встановлені в ході судового розгляду,
суд знаходить вимоги заявника
необґрунтованими, у зв'язку з чим
приходить до висновку про відсутність
підстав для їх задоволення.

Разом з цим приймаючи рішення про
відмову в задоволенні вимог заявника,
суд виходить з того, що у відповідності
до ст. 383 ЦПК України, останній не
позбавлений права звернутися до суду
із скаргою, якщо вважає, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
його права чи свободи.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
208-210, 293, 294, 377-1 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
скасування заходів забезпечення
виконання рішення суду у виді
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції протягом 5 днів з дня
її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя