Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року
селище
Решетилівка

Решетилівський районний суд
Полтавської області в складі:

головуючого
- судді - Горулька О.М.

при
секретарі - Гудзенко
С.В.

з участю: позивача
- ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

представника відповідачів - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в селищі Решетилівка справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про стягнення боргу за договором
позики,-

В С Т А Н О В
И В :

позивач ОСОБА_1. звернувся до суду
із позовом, в якому просить стягти з
кожного з відповідачів на його користь
борг за договорами позики від 30
березня 2011 року у розмірі по 2650 доларів
США та 4000 гривень та понесені ним
судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилається на те, що 30
березня 2011 року він позичив
відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові
кошти в сумі 2650 доларів США та 4000
гривень кожному на строк до 30 грудня 2011
року. На підтвердження договорів
позики відповідачі видали йому
власноручно написані розписки.
Відповідачі борг йому не повернули, що
і змусило його звернутися до суду з
даним позовом.

В судовому засіданні позивач
позов підтримав, просив його
задовольнити і суду пояснив, що 30
березня 2011 року до нього звернулися
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з
проханням позичити їм по 2650 доларів
США та по 4000 грн. на навчання сина та
ремонт будинку. Він погодився, привіз
кошти додому до відповідачів і дав їм
обумовлені кошти. У відповідь
відповідачі написали йому розписки в
отриманні коштів. Всього він позичив
відповідачам 5300 доларів США та 8000 грн.
Договором позики сплата
позичальниками відсотків не
обумовлювалася. По закінченні терміну
повернення позики він неодноразово
звертався до відповідачів з вимогами
повернути борг, ті обіцяли повернути
кошти пізніше, але позику не повернули
зовсім.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав
і суду пояснив, що 30 березня 2011 року він
звернувся до позивача з проханням
позичити йому 2650 доларів США та 4000 грн.
до Нового року. Позивач позичив йому
зазначені кошти, при цьому вони
домовилися про сплату відсотків за
користування позикою у розмірі 40%.
Позивач попросив його та його дружину -
відповідачку ОСОБА_4 написати розписки
на всю суму позики, що вони і зробили.
Свою розписку він написав на робочому
місці позивача в Решетилівському
інкубаторі на аркуші із зошита, там же
отримав від позивача гроші. Після цього
він поїхав додому, переписав її на
стандартному аркуші паперу, внісши до
неї дані свого паспорта, та попросив
дружину написати аналогічну розписку.
Нові розписки він відвіз ОСОБА_1 Його
дружина взагалі ніяких коштів не
отримувала, лише він отримав від
позивача 2650 доларів США та 4000 грн. Він
повертав позивачеві борг доларами США
та гривнями, але розписок від позивача
про отримання боргу не брав. Близько
року тому він повністю погасив свій
борг перед позивачем. На його прохання
повернути розписки позивач відповідав,
що вони зникли. Доказів на
підтвердження повернення ним боргу він
не має. Він і раніше позичав у ОСОБА_1
грошові кошти і ніяких проблем між ними
не виникало.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не
визнала і суду пояснила, що 30 березня 2011
року її чоловік - відповідач ОСОБА_3
позичив у ОСОБА_1 грошові кошти. Вона
при цьому присутньою не була, чоловік
привіз їй свою розписку і попросив її
написати від свого імені аналогічну
розписку, що вона і зробила. Потім
чоловік привіз додому 2650 доларів США та
4000 гривень. Де він їх отримував, їй не
відомо. Вона ніяких коштів не
отримувала. Її чоловік повернув
позивачеві всі позичені кошти, їхніх
розписок додому не приніс, сказавши, що
ОСОБА_1 не може їх знайти.

Із розписок відповідачів (а.с. 41-42)
вбачається, що відповідачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, 30.03.2011 року позичили у позивача
грошові кошти в сумі по 2650 доларів США
та по 4000 грн. кожен та взяли на себе
зобов'язання повернути позивачеві
зазначені кошти у строк до 30 грудня 2011
року. Розписки також містять
підтвердження відповідачами факту
отримання відповідачем ОСОБА_3 всієї
суми позики. Відповідачі підтвердили,
що ці розписки вони написали
власноручно та підтвердили свій підпис
у ній і дату написання розписок.

Згідно повідомлення про офіційні
курси гривні до іноземної валюти,
розміщеного на сайті Національного
Банку України, станом на 15 липня 2014
року, тобто - на день вирішення справи в
суді офіційний курс гривні до долара
США становить 1169,6248 гривень за 100
доларів США.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України :

1. Договір позики укладається в
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа -
незалежно від суми.

2. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник
має право оспорити договір позики на
тій підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані в меншій
кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
грунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення на
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Системний аналіз доказів, досліджених
судом, дає підстави суду вважати, що 30
березня 2011 року між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладено договори позики, згідно яких
позивач надав кожному з відповідачів
позику в розмірі 2650 доларів США та 4000
грн., а відповідачі зобов'язалися
повернути зазначені суми у строк до 30
грудня 2011 року.

Сторонами було дотримано вимоги статті
1047 ЦК України стосовно форми договори
позики, розписки відповідачів є
підтвердженням укладення цих
договорів.

Судом виконані вимоги частини 4 статті
10 ЦПК України в частині сприяння
повному і всебічному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснено сторонам
їхні процесуальні права та обов'язки, в
тому числі обов'язок доказування
обставин, на які вони посилаються як на
підстави своїх вимог або заперечень.

Незважаючи на це, відповідачами не
надано суду жодних доказів того, що
фактично ними було одержано грошові
кошти у меншій кількості, ніж
встановлено договором, а також не
надано суду жодних доказів повернення
боргу.

Суду також не було повідомлено про
наявність обставин, зазначених у
другому реченні абзацу другого статті
1051 ЦК України, і не надано доказів на
підтвердження цих обставин.

Суд відкидає як доказ відсутності
боргу відповідачки ОСОБА_4 перед
позивачем за договором позики
зазначення в позовній заяві про те, що
позичені нею кошти отримав відповідач
ОСОБА_3, оскільки в самій розписці
вказано, що позичальником є саме
відповідачка і вона ж взяла на себе
зобов'язання по поверненню позики.
Фактичне отримання грошей її чоловіком
з урахуванням їхніх сімейних
правовідносин та зазначених вище цілей
позики - в інтересах сім'ї не спростовує
факту укладення нею договору позики.

За таких обставин суд приходить
до висновку, що в судовому засіданні
знайшов своє об'єктивне підтвердження
факт та розмір заборгованості
відповідача ОСОБА_3 перед позивачем за
договором позики від 30 березня 2011 року
у розмірі 2650 доларів США, що станом на 15
липня 2014 року, тобто на день вирішення
справи в суді, у національній валюті
становить: 2650 : 100 х 1169,6248 = 30995,05 грн., та
4000 грн.

Суд находить також доведеним факт
та розмір заборгованості відповідачки
ОСОБА_3 перед позивачем за договором
позики від 30 березня 2011 року у розмірі
2650 доларів США, що станом на 15 липня 2014
року, тобто на день вирішення справи в
суді, у національній валюті становить:
2650 : 100 х 1169,6248 = 30995,05 грн., та 4000 грн.

Згідно ст. 533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане в
гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті в
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки валюту договору позики
сторони обрали долар США, і договором,
законом чи іншим нормативно-правовим
актом інший, крім визначений ст. 533 ЦК
України, порядок визначення суми, що
підлягає сплаті, не визначено, суд
приходить до висновку про необхідність
стягнення з відповідачів на користь
позивача заборгованих у доларах США
сум за договорами позики в
національній валюті (гривнях) за
офіційним курсом гривні до долара США.

Такий же висновок випливає і з
роз'яснень п. 14 постанови Пленуму ВСУ №
14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі», п. 10 Постанови № 5
Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
Декрету КМУ «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю» та
ЗУ « Про Національний Банк України»,
які визначають валюту України (гривні)
єдиним законним засобом платежу на
території України.

Виходячи із наведеного, суд визнає, що
ціна даного позову становить:

(30995,05 + 4000) х 2 = 69990,1 грн.

За таких обставин сума судового збору,
яка підлягає сплаті за подання позову
до суду, становить 699,90 грн.

Позивачем при зверненні до суду
сплачено судовий збір у розмірі 504 грн.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

З огляду на це суд находить, що вимоги
позивача в частині стягнення з
відповідачів на його користь понесених
ним судових витрат по сплаті судового
збору підлягають задоволенню, крім
того, суд приходить до висновку про
необхідність стягнення з відповідачів
недоплаченої суми судового збору.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК
України, ст.ст. 1046, 1047, 1051 ЦК України, п. 14
постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі», п. 10 Постанови № 5 Пленуму ВССУ
від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», Декретом КМУ
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю» та ЗУ « Про
Національний Банк України», суд, -

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягти з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
заборгованість за договором позики від
30 березня 2011 року у розмірі 30995
(тридцять тисяч дев'ятсот дев'яносто
п'ять) грн. 05 коп. що є еквівалентом 2650
доларів США, та 4000 грн., а всього - 34 995
(тридцять чотири тисячі дев'ятсот
дев'яносто п'ять) грн. 05 коп.

Стягти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
заборгованість за договором позики від
30 березня 2011 року у розмірі 30995
(тридцять тисяч дев'ятсот дев'яносто
п'ять) грн. 05 коп. що є еквівалентом 2650
доларів США, та 4000 грн., а всього - 34 995
(тридцять чотири тисячі дев'ятсот
дев'яносто п'ять) грн. 05 коп.

Стягти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
понесені ним судові витрати, пов'язані
зі сплатою судового збору, у розмірі 252
(двісті п'ятдесят дві) грн.

Стягти з ОСОБА_3 до спеціального фонду
Державного бюджету України
недоплачену суму судового збору у
розмірі 97 (дев'яносто сім) грн. 95 коп.

Стягти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
понесені ним судові витрати, пов'язані
зі сплатою судового збору, у розмірі 252
(двісті п'ятдесят дві) грн.

Стягти з ОСОБА_4 до спеціального фонду
Державного бюджету України
недоплачену суму судового збору у
розмірі 97 (дев'яносто сім) грн. 95 коп.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення до Апеляційного
суду Полтавської області через
Решетилівський районний суд.

Головуючий :