Суддя Ізмайлов І. К.
Справа № 644/2311/14-ц
Провадження № 2/644/1117/14
Справа № 644/2311/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
Орджонікідзевський районний суду м.
Харкова у складі:

головуючого - судді Ізмайлова І.К.,

при секретарях - Яковлевої М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право на користування житловим
приміщенням, -

в с т а н о в и в :

В березні 2014 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право на користування жилим
приміщенням.

Зазначив, що відповідно до
договору купівлі-продажу, посвідченого
10.01.2014 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 за реєстром № 40 набув
право власності на квартиру АДРЕСА_1 та
в той же день зареєстрував своє право в
Державному реєстрі речових прав.

Колишній власник квартири у
відповідності до умов договору
звільнив квартиру та передав ключі,
однак у квартирі залишається
зареєстрована ОСОБА_2 Ця обставина
заважає йому як власнику користуватися
та розпоряджатися власністю на свій
розсуд, доки в квартирі зареєстрована
стороння особа він сам та члени його
сім'ї не можуть зареєструватися у
квартирі. Крім того на зареєстровану
але не проживаючу у квартирі
відповідачку нараховуються комунальні
платежі.

Право користування (сервітут) для
відповідачки встановлено згідно до
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 05.07.2013 року, однак
відповідачка не зареєструвала таке
своє право у Державному реєстрі
речових прав, таким чином право
сервітуту встановленого судовим
рішенням не виникло.

Крім того, згідно до рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 05.07.2013 року встановлено, що
відповідачка у спірній квартирі не
проживала з 09.02.2013 року, в зв'язку з тим,
що за рішенням суду не передбачалось
вселення відповідачки, а після
набрання рішенням чинності
відповідачка не вселилась до квартири
то не проживання було її особистою
волею.

На підставі викладеного вважав,
що позивачка втратила право на
проживання у спірній квартирі, як
колишній член сім'ї власника квартири,
який не проживав в ній більш ніж 1 рік.
Та просив припинити сервітут з причин
не проживання відповідача у квартирі
більш ніж рік, набуття ним права
власності на вказану квартири та
гарантування йому прав власника.

Позивач у судове засідання не
з'явився. Представник позивача позов
підтримала та просила його
задовольнити, зазначивши, що на час
укладення договору купівлі-продажу
спірної квартири позивач знав про
наявність права на проживання у
квартирі ОСОБА_2, однак таке її право не
було зареєстровану у Державному
реєстрі речових прав, в зв'язку з чим
позивач і не відмовився від укладання
договору.

Відповідачка у судове засідання
не з'явилась. Представник відповідачки
позов не визнав проти його задоволення
заперечував, пояснивши, що колишній
власник квартири створив умови за
якими відповідачка не могла перебувати
в квартирі, покинула квартиру не за
власним бажанням, а в подальшому не
погодившись з рішенням суду про
усуненні перешкод у користуванні
квартирою, оскільки позивалася про
поділ майна подружжя, оскаржувала
зазначене рішення до апеляційної та
касаційної інстанції, в зв'язку з чим не
реєструвала своє право на користування
у Державному реєстрі речових прав і
тільки після отримання ухвали про
роз'яснення судового рішення змогла
зареєструвати своє право 07.07.2014 року.
Крім того посилалася на ті обставини,
що за рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова про усунення
перешкод у користуванні квартирою, за
постановою державного виконавця
Орджонікідзевського районного ВДВС
ХМУЮ 27.01.2014 року відкрито виконавче
провадження про зобов'язання,
колишнього чоловіка, ОСОБА_5, не чинити
перешкод у користуванні квартирою,
однак згідно до акту складеного 25.01.2014
р. боржник за виконавчим провадженням
не є власником квартири.

Третя особа: приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 у судове засідання не
з'явилась подала заяву про розгляд
справи за її відсутністю.

Вислухавши сторони, перевіривши
обставини справи суд вважає позов
таким, що не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного:

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувались
вимоги і заперечення та якими доказами
вони підтверджуються. Відповідачами
заперечень на позов не надано.

Згідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 05 липня 2013 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ майна
подружжя, усунення перешкод та
відшкодування моральної шкоди
задоволено частково.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
перешкоджання ОСОБА_5 у користуванні та
проживанні у кв. АДРЕСА_1 задоволено,
зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди
у користуванні та проживанні ОСОБА_2
зазначеною квартирою. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

В мотивувальній частині рішення
суду зазначено, що через дії
відповідача ОСОБА_5, неможливості
потрапити до квартири ОСОБА_2 09.02.2013
року зібрала свої речі та переїхала до
матері.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач
посилається на ч. 2 ст. 405 ЦК України
згідно до якої член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Суд не погоджується з таким
твердженням позивача, оскільки ним не
наведено неповажності причин такого не
проживання, при тому, що в липні 2013 року
судом розглянуто справу, щодо усунення
перешкод у проживанні та у
користуванні спірною квартирою, ОСОБА_2
отримано 20.11.2013 року виконавчий лист по
виконанню зазначеного рішення, що не
заперечується сторонами та
підтверджується матеріалами справи.

Згідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію іншого речового права
07.07.2014 року за ОСОБА_2 на підставі
рішення суду від 05.07.2013 року та ухвали
суду від 20.06.2014 року, зареєстровано
право користування чужим майном,
квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 20.06.2014
року роз'яснено рішення рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 05 липня 2013 року в частині
встановлення сервітуту на спірну
квартиру.

10 січня 2014 року між ОСОБА_5 як
продавцем та ОСОБА_1 як покупцем
укладено договір купівлі-продажу щодо
квартири АДРЕСА_1, посвідчений того ж
дня приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
за реєстром № 40

Відповідно до положень ст. 321 ЦК
України яка встановлює непорушність
права власності, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Здійснення права власності
врегульовано ст. 319 ЦК України, якою
передбачено що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Отже власник може вимагати
усунення будь яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням права володіння.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 у визначеному законодавством
порядку, за договором купівлі-продажу
від 10 січня 2014 року, придбав спірну
квартиру АДРЕСА_1 у власника - ОСОБА_5 та
в той же день зареєстрував своє право у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно.

Разом з тим, у відповідності до ч.
5, ч. 6 ст. 403 ЦК України сервітут не
позбавляє власника майна, щодо якого
він встановлений, права володіння,
користування та розпоряджання цим
майном.

Сервітут зберігає чинність у разі
переходу до інших осіб права власності
на майно, щодо якого він встановлений.

У відповідності до ч. 2 ст. 406 ЦК
України сервітут може бути припинений
за рішенням суду на вимогу власника
майна за наявності обставин, які мають
істотне значення.

Позов ОСОБА_1 не містить посилань
на обставини які мають для нього
істотне значення, а факт відсутності
реєстрації речового права на час
укладання договору купівлі-продажу
10.01.2014 року не є істотною обставиною
припинення сервітуту оскільки позивач
знав про наявність такого права
встановленого рішенням суду, а ОСОБА_2
зареєструвала своє право у Державному
реєстрі речових прав лише після ухвали
суду про роз'яснення рішення в частині
встановлення сервітуту.

В зв'язку з наведеним, суд
відмовляє у задоволенні про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 17, 27, 31, 60, 61, 88, 209, 213,
214 ЦПК України, ст. ст. 319, 321 ч. 5, ч. 6 ст. 403 2
ст.ст. 405, 406 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Харківської області через
Орджонікідзевський районний суд м.
Харкова впродовж десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: