Справа № 750/5347/13-ц Провадження №
22-ц/795/9/2014 Головуючий у I інстанції
-Карапута Л. В. Доповідач - Тагієв С.
Р.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіТагієва
С.Р.,суддів:Висоцької Н.В., Шитченко
Н.В.,при секретарі:Герасименко Ю.О.,за
участю:представника ПАТ КБ "Приват
банк" - Рожка С.М., відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скарги ОСОБА_6 на
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 09 вересня 2013 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „ПриватБанк" до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду
Чернігівської області від 09 вересня 2013
року позов задоволено, стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ „Приватбанк"
заборгованість за кредитним договором
№ б/н від 16.02.2006 р. у сумі 30751,57 грн., у
тому числі за кредитом 4480,10 грн., по
процентах за користування кредитом -
21330,92 грн., штраф (фіксована частина) - 500
грн., штраф (процентна складова) - 1440,55
грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
оскаржуване рішення суду скасувати, а
заяву позивача залишити без розгляду. З
тексту апеляційної скарги та пояснень
апелянта (відповідача) в судовому
засіданні вбачається, що ним
оскаржується рішення по суті, тому
апеляційний суд вважає, що апелянт
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та відмовити у задоволенні
позову. В апеляційній скарзі
зазначається, що при ухваленні
зазначеного рішення суд першої
інстанції припустився порушення норм
матеріального та процесуального права,
ухвалив рішення за недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
судом не були досліджені докази сплати
кредиту, не враховано строки позовної
давності, а тому його висновки не
відповідають обставинам справи. Крім
того, апелянт (відповідач) зазначає, що
вона мешкає у м. Корюківка, тому справа
розглянута Деснянським районним судом
м. Чернігова з порушенням правил
підсудності, що суд неправильно
застосував загальну позовну давність
до вимог щодо стягнення процентів за
користування кредитом, а також що судом
не була досліджена та обставина, що
кредит надавався на підставі договору,
а не Умов та правил надання банківських
послуг, як це відображено в рішенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача Рожка С.М.,
відповідача ОСОБА_6, перевіривши та
дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що вимоги
банку про стягнення заборгованості є
доведеними та обґрунтованими.

Матеріалами справи встановлено, що
відповідач ОСОБА_6 уклала із ПАТ КБ
«ПриватБанк» кредитний договір від
16.02.2006 року, відповідно до умов якого
отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 48,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. У заяві, яку
відповідач скріпила підписом, вказано,
що вона ознайомилась з Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами банку, та згодна, що дана заява
разом з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою та Тарифами банку
складає договір про надання
банківських послуг, відповідно до
якого надано кредит (а.с. 10). Факт
отримання кредиту та використання
кредитної картки відповідачем не
оспорюється.

У зв'язку з порушенням відповідачем
зобов'язання щодо повернення чергової
частини суми кредиту станом на 06.02.2013
року утворилась заборгованість в сумі
30751,57 грн., яка складається з
заборгованості за кредиттом - 4480,10 грн.,
заборгованості за процентами - 24330,92
грн., штрафу (фіксована складова) - 500
грн., штрафу (процентна складова) - 1440,55
грн., що підтверджується розрахунком
(а.с. 6-8). Даний розрахунок відповідачем
не оскаржується.

Як передбачено ч.1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних його умов. Відповідно до ст. 526
ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

27 квітня 2007 року ПАТ КБ «Приват Банк»
звернувся до Деснянського районного
суду м. Чернігова з заявою про видачу
судового наказу на стягнення
заборгованості по зазначеному
кредитному договору, яка станом на
момент звернення складала 6730,55 грн., з
яких 4486,62 - заборгованість за кредитом,
2,243,93 - заборгованість по процентах. 31
травня 2007 року Деснянським районним
судом м. Чернігова було видано судовий
наказ, яким стягнуто з ОСОБА_6 вказану
суму. Відповідно до ч.1 ст. 104 ЦПК України
після видачі судового наказу суд не
пізніше наступного дня надсилає його
копію боржникові рекомендованим
листом з повідомленням. Статтею 105
Кодексу передбачено, що судовий наказ
набирає чинності та видається
стягувачеві для виконання у разі
ненадходження заяви від боржника
протягом трьох днів після закінчення
строку на її подання та за наявності
даних про отримання боржником копії
наказу. У матеріалах справи №2-н-128/07 про
видачу судового наказу відсутні дані
про отримання копії судового наказу
відповідачем. Заява про скасування
судового наказу від відповідача не
надходила. Даних про виконання даного
судового наказу у матеріалах справи не
міститься. Тому колегія суддів вважає,
що даний судовий наказ не набрав
чинності та не був пред'явлений до
виконання.

Як пояснив у судовому засіданні
представник позивача, даний судовий
наказ не виконувався у зв'язку з тим, що
боржник не проживав за місцем
реєстрації, а місце фактичного його
проживання встановлено не було. Це
співвідноситься з поясненнями
відповідача про зміну його місця
проживання.

Наданими відповідачем доказами
підтверджується сплата заборгованості
по кредиту після офіційного
повідомлення банку від 12.07.2006 року на
суму: 12 липня 2006 р. - 100 грн., 14 липня 2006 р.-
60 грн., 18 липня 2006 р. - 300 грн., строк дії
карти на той момент був встановлений до
15.02.2007 року. Інших даних про сплату
відповідачем не надано.

Відповідно до ст.599 ЦК України
зобов"язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином. Належним
виконанням зобов'язання є виконання,
прийняте кредитором, у результаті
якого припиняються права та обов'язки
сторін зобов'язання.

Враховуючи наведені обставини та
вимоги закону, колегія суддів вважає,
що видача судового наказу Деснянським
районним судом м. м. Чернігова від 31.05.2007
року не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання, не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених умовами Договору та не
тягне за собою припинення договору,
оскільки договір діє до повного
виконання сторонами зобов'язань.

Підстави припинення зобов'язання,
викладені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України,
не передбачають можливості припинення
зобов'язання у зв'язку з ухваленням
судом рішення про задоволення вимог
кредитора. Оскільки погашення
заборгованості за судовим наказом не
відбулося, то відповідно договірні
правовідносини між сторонами не
припинилися і банк відповідно до ч.2 ст.
625 ЦК України має право нараховувати
проценти, а стягненню підлягає уся ума
заборгованості. У зв'язку з тим, що
зобов'язання триває, відповідач
повинен сплачувати проценти за
користування кредитом у розмірі,
встановленими умовами договору за
період дії договору, оскільки фактично
він продовжує користуватися кредитом.

Апеляційний суд також не погоджується
з доводами апелянта про сплин строку
позовної давності для подання даного
позову. Статтею 257 ЦК України
передбачена загальна позовна давність
у три роки. Згідно ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Із пункту 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг вбачається, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той же
строк.

Протягом дії укладеного 16.02.2006 року
кредитного договору жодна з його
сторін не заявляла про його припинення,
а тому дія цього договору була
автоматично продовжена до 16.02.2007 року.
Пролонгація договору полягає у
продовженні його строку зі збереженням
тих умов, на яких його було укладено
(якщо інше не передбачено договором),
зокрема щодо самої умови про порядок
пролонгації договору, яка також
залишаєься чинною.

За таких умов, ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про обґрунтованість вимог банку і
стягнення заборгованості, адже
позивачем доведено факт неналежного
виконання відповідачем зобов'язання за
кредитним договором та надано
відповідний розрахунок суми
заборгованості, що відповідачем
частково або повністю не спростований.

Стосовно питання неналежної
підсудності, яке ставить апелянт,
апеляційний суд зазначає, що
відповідно до ст. 122 ЦПК України питання
підсудності вирішується судом першої
інстанції на стадії відкриття
провадження. Ухвала Деснянського
районного суду про відкриття
провадження від 12.06.2013 відповідачем в
частині підсудності у встановлений
законом строк не оскаржувалась.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
постановленим з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги є такими,
що не дають підстав для його
скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 09 вересня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: