Справа № 1324/302/11
Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/4035/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.

позивача ОСОБА_2, прокурора відділу
прокуратури Львівської області Лящука
Т.І. та представника ПрАТ
«Трускавецькурорт» Смук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ПрАТ
«Трускавецькурорт» на заочне рішення
Трускавецького міського суду
Львівської області від 12 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ЗАТ ЛОЗ
«Трускавецькурорт», ТОВ «Медгарант»
про припинення озонування мінеральних
вод, ввезення лікувальних ванн на митну
територію України та стягнення коштів
у вигляді авторської винагороди та
пені, -

в с т а н о в и л а:

В липні 2011 року позивач ОСОБА_2
звернувся в суд з позовом до ЗАТ ЛОЗ
«Трускавецькурорт», ТОВ «Медгарант»
про припинення озонування мінеральних
вод у водолікарні ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
«Трускавецькурорт» для проникнення
озону в м'які тканини, внутрішні органи
пацієнта за призначенням медичного
персоналу без ліцензії власників
патентів та ввозити лікувальні ванни з
озонаторами на митну територію України
та стягнути на користь позивача 2 400 000
грн. роялті(авторської винагороди) та 50
000 грн. пені за несвоєчасну виплату цієї
винагороди.

В обґрунтування позивних вимог
позивається на те, що він є власником:
деклараційного патенту від 22.06.2006 року
НОМЕР_2 на винахід "ІНФОРМАЦІЯ_1";
патенту НОМЕР_1 від 10.09.2008 року на
корисну модель "ІНФОРМАЦІЯ_2", права на
корисну модель згідну якого є чинним з
10.09.2008 року; патенту НОМЕР_3 від 27.04.2009
року на винахід "ІНФОРМАЦІЯ_3", право на
винахід згідно якого є чинним з 27.04.2009
року; патенту НОМЕР_4 від 10.06.2008 року на
корисну модель "ІНФОРМАЦІЯ_4".

Позивач стверджує, що відповідач - ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
«Трускавецькурорт» у водолікарні
обробляє воду озоном(атомарним киснем),
яку застосовує у ваннах для своїх
пацієнтів та отримує доходи за
допомогою імпортного обладнання.
Вважає, що такими діями відповідач
порушує його права, як власника
наведених вище патентів, оскільки
відповідач не має ліцензії на
використання інтелектуальної
власності та не має власних охоронних
документів на медичні послуги -
пов'язані з використанням озонової
води.

Окрім того, позивач зазначає, що
відповідач ТОВ «Медгарант» ввозить на
митну територію лікувальні ванни,
оснащені озонатором з порушенням
технології лікування, що охороняються
патентами України, не маючи ліцензії
від власників названих патентів або
власних охоронюваних документів.
Вказані ванни ТОВ «Медгарант» передав
на договірних умовах ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
«Трускавецькурорт».

При розрахунку ціни позову посилається
на умови Угоди від 18 липня 2005 року (про
винагороду авторам: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_2 винаходу "ІНФОРМАЦІЯ_4", що
використовується «Трускавецькурорт».

27 квітня 2013 року позивач змінив свої
позовні вимоги, фактично відмовившись
від позову до ЗАТ ЛОЗ
«Трускавецькурорт», ТОВ «Медгарант»
щодо припинення озонування
мінеральних вод у водолікарні ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
«Трускавецькурорт» та припинення
ввозити лікувальні ванни з озонаторами
на митну територію України, і просив
суд розглядати його вимоги до ЗАТ ЛОЗ
«Трускавецькурорт» лише щодо захисту
його авторських прав на об'єкти
інтелектуальної власності та
стягнення авторської винагороди.

Заочним рішенням Трускавецького
міського суду Львівської області від 12
грудня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено
частково. Судом постановлено стягнути
із ЗАТ ЛОЗ «Трускавецькурорт» в
користь ОСОБА_2 2 450 000 грн. авторської
винагороди та в користь держави - 3654
грн. судового збору.

Вказане заочне рішення суду оскаржив
відповідач ПрАТ «Трускавецькурорт». В
апеляційній скарзі зазначає, що таке є
необ'єктивним, необґрунтованим,
прийняте з грубим порушенням
матеріального і процесуального
законодавства, без повного з'ясування
обставини, що мають значення для справи
та встановлення характеру спірних
правовідносин. Обставини справи, які
суд вважав встановленими, фактично не
доведені. Суд не перевірив чинності
патентів, на які посилається позивач та
не встановив обставин, які б свідчили
про незаконність діяльності ЗАТ ЛОЗ
«Трускавецькурорт». Апелянт стверджує,
що деклараційний патент на винахід
НОМЕР_2 від 22.06.2006 року "ІНФОРМАЦІЯ_1"
втратив свою дію 22.06.2005 р., а відповідно
і права, що надавалися ним його
власнику були припинені. Патент НОМЕР_1
від 10.09.2008 року на корисну модель
"ІНФОРМАЦІЯ_2" за рішенням Сихівського
районного суду м.Львова від 01.03.2013 року
визнано недійсним і це рішення набрало
законної сили. За ствердженням
апелянта формула патенту НОМЕР_3 від
27.04.2009 року на винахід "ІНФОРМАЦІЯ_3" є
відмінною від технології, яка
застосовується при використанні
гідромасажних ванн "AQUADELICIA" які, до того
ж, були придбані відповідачем у ТОВ
«Медгарант» ще в грудні 2006 року.
Стверджує, що позивачем не доведено
застосування ЗАТ «Трускавецькурорт»
варіантів лікування пацієнтів з
використанням зазначених винаходів
позивача. Апелянт вказує і на те, що
розрахунок суми, який провів позивач
здійснений на основі угоди про
винагороди авторам на вихід, який не
існує в природі. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_2 повністю (а.с 271-277).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ПрАТ «Трускавецькурорт»
Смук О.В. на обґрунтування доводів
апеляційної скарги, заперечення на
скаргу позивача ОСОБА_2, прокурора
відділу прокуратури Львівської
області Лящука Т.І., перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та позовних
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судова колегія вважає. що оскаржуване
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
пава та не відповідає вимогам ст.ст.213,
214 ЦПК України щодо його законності і
обґрунтованості

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають ті обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, виник
спір.

Відповідно з ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

У відповідності до ст.3 ЦПК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути визнання права,
припинення дії, яка порушує право,
відновлення становища, яке існувало до
порушення, примусове виконання
обов'язку в натурі, визнання
незаконними рішення дії чи
бездіяльності органу державної влади
або органу місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб.

Згідно положень ч.1 ст. 462 ЦК
України, набуття права інтелектуальної
власності на винахід, корисну модель,
промисловий зразок засвідчується
патентом. Обсяг правової охорони
визначається формулою винаходу,
корисної моделі, сукупністю суттєвих
ознак промислового зразка.

У відповідності до ст. 463 ЦК
України суб'єктами права
інтелектуальної власності на винахід,
корисну модель та промисловий зразок є:
винахідник, автор промислового зразка;
інші особи, які набули прав на винахід,
корисну модель та промисловий зразок
за договором чи законом.

Майновими правами інтелектуальної
власності на винахід, корисну модель,
промисловий зразок, відповідно до ст.464.
ЦК України, є: право на використання
винаходу, корисної моделі,
промислового зразка; виключне право
дозволяти використання винаходу,
корисної моделі, промислового зразка
(видавати ліцензії); виключне право
перешкоджати неправомірному
використанню винаходу, корисної
моделі, промислового зразка, в тому
числі забороняти таке використання;
інші майнові права інтелектуальної
власності, встановлені законом.

Майнові права інтелектуальної
власності на винахід, корисну модель,
промисловий зразок належать
володільцю відповідного патенту, якщо
інше не встановлено договором чи
законом.

Відповідно до ст.421 ЦК України
суб'єктами права інтелектуальної
власності є: творець (творці) об'єкта
права інтелектуальної власності
(автор, виконавець, винахідник) та інші
особи яким належать особисті немайнові
та майнові права інтелектуальної
власності відповідно до цього Кодексу,
іншого закону чи договору.

Виходячи з приписів статті ст.432
ЦК України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
права інтелектуальної власності. Суд у
випадках та в порядку, встановлених
законом, може постановити рішення,
зокрема, про:1) застосування негайних
заходів щодо запобігання порушенню
права інтелектуальної власності та
збереження відповідних доказів;2)
зупинення пропуску через митний кордон
України товарів, імпорт чи експорт яких
здійснюється з порушенням права
інтелектуальної власності;3) вилучення
з цивільного обороту товарів,
виготовлених або введених у цивільний
оборот з порушенням права
інтелектуальної власності, та знищення
таких товарів;4) вилучення з цивільного
обороту матеріалів та знарядь, які
використовувалися переважно для
виготовлення товарів з порушенням
права інтелектуальної власності, або
вилучення та знищення таких матеріалів
та знарядь;5) застосування разового
грошового стягнення замість
відшкодування збитків за неправомірне
використання об'єкта права
інтелектуальної власності. Розмір
стягнення визначається відповідно до
закону з урахуванням вини особи та
інших обставин, що мають істотне
значення;6) опублікування в засобах
масової інформації відомостей про
порушення права інтелектуальної
власності та зміст судового рішення
щодо такого порушення.

Відповідно до ст. 35 Закону України
"Про охорону прав на винаходи і корисні
моделі" захист прав на винахід (корисну
модель) здійснюється у судовому та
іншому встановленому законом порядку.

Звернувшись з даним позовом до
суду щодо порушення його авторських
прав на об'єкт інтелектуальної
власності та остаточно визначивши
предмет позову при зміні позовних
вимог (т.2а.с.52) ОСОБА_2 фактично просив
стягнути з ЗАТ ЛОЗ «Трускавецькурорт»
на його користь 2 400 000 грн. роялті
(авторської винагороди) та 50 000 грн. пені
за несвоєчасну виплату цієї винагороди
у зв'язку з використанням в
лікувально-оздоровчих закладах
«Трускавецькурорт» його патентних
винаходів при обробці води
озоном(атомарним киснем), яка
застосовується у лікувальних ваннах,
оснащених озонаторами, для своїх
пацієнтів та отримує доходи за
допомогою імпортного обладнання без
його згоди та порушенням умов угоди
щодо використання цих винаходів.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції належним чином не встановив
характеру спірних правовідносин, не
дав оцінки наявним у справі доказам,
допустив однобічність та неповноту
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, та прийшов до хибного
висновку про обґрунтованість позовних
вимог ОСОБА_2 і наявності підстав для
стягнення авторської винагороди з
відповідача.

В ході апеляційного розгляду
даної справи позивач ОСОБА_2 зазначив,
що його позовні вимоги фактично
випливають із договірних
правовідносин за Угодою від 18 липня 2005
року (про винагороду авторам: ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_2 винаходу
"ІНФОРМАЦІЯ_4", що використовується
«Трускавецькурорт» а також за Угодою
від 22 липня 2003 року (про розподіл
винагороди між авторами винаходу
"Спосіб застосування мінеральної води")
укладеної між «Трускавецькурорт» та
авторами винаходу ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_6, та ОСОБА_2 (т.1 а.с.12; т.2 ас.237).

В той же час, як вбачається зі
змісту позовної заяви ОСОБА_2 та змін і
пояснень до неї, заявлені позовні
вимоги стосуються лише Угоди від 18
липня 2005 року (про винагороду авторам:
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 винаходу
"ІНФОРМАЦІЯ_4" (т.1а.с. 3-8, 12, 234, т.2 а.с.52, 114,
119, 122, 127).

Із змісту оскаржуваного рішення
Трускавецького міського суду
Львівської області від 12 грудня 2013 року
видно що Угода від 22 липня 2003 року не
була предметом розгляду суду при
вирішенні спору(а.с.173).

Копія Угоди від 22 липня 2003 року
вперше була надана суду лише після
розгляду справи по суті 15.04.2014 року.

З огляду на викладене судова
колегія розглядає дану справу
відповідно до положень ст.303 ЦПК
України, яка передбачає, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як вбачається з долучених
позивачем до матеріалів справи
патентів, ОСОБА_2 є власником:
деклараційного патенту від 22.06.2006 року
НОМЕР_2 на винахід "ІНФОРМАЦІЯ_1";
патенту НОМЕР_1 від 10.09.2008 року на
корисну модель "ІНФОРМАЦІЯ_2", права на
корисну модель згідну якого є чинним з
10.09.2008 року; патенту НОМЕР_3 від 27.04.2009
року на винахід "ІНФОРМАЦІЯ_3", право на
винахід згідно якого є чинним з 27.04.2009
року (т.1 а.с.23-28).

З матеріалів справи вбачається
також, що 18.07.2005р. між ВАТ
«Трускавецькурорт» та авторами:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 і ОСОБА_9
укладено угоду (про винагороду авторам:
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 винаходу
"ІНФОРМАЦІЯ_4", що використовується
«Трускавецькурорт», згідно умов якої
після введення в дію названого
винаходу та масового відпуску
пацієнтам процедур з використанням
ознак формули винаходу, авторам ОСОБА_6,
ОСОБА_7 і ОСОБА_2, відповідачем кожного
року, на протязі 20 років повинно
виплачуватись роялті в розмірі 10% від
загальної суми відпущених пацієнтам
процедур із застосуванням винаходу
«ІНФОРМАЦІЯ_4» (т.1, а.с.12).

Саме виходячи з умов даного
договору, які на думку позивача не
дотримані ВАТ «Трускавецькурорт»,
ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача 2
400 000 грн. роялті(авторської винагороди)
та 50 000 грн. пені за несвоєчасну виплату
цієї винагороди

Таким чином, ОСОБА_2 просить
захистити свої авторські права
виходячи з невиконання відповідачем
договірних зобов'язань щодо умов
використання авторських прав саме на
винахід "ІНФОРМАЦІЯ_4", на використання
якого автори патенту надали згоду.

В той же час, як вбачається з
матеріалів справи, Патент на корисну
модель НОМЕР_4 "ІНФОРМАЦІЯ_4"
зареєстровано в Державному реєстрі
патентів України на винаходи лише
10.06.2008 року, за заявкою, яка була подана
10.01.2006 р. тобто після укладення даної
угоди. А отже відповідно до положень
ст.6 Закону України "Про охорону прав на
винаходи і корисні моделі" станом на
час укладення даної угоди вказаний
патент не діяв.

Зі змісту вказаного Патенту також
вбачається, що авторами (винахідниками)
патенту окрім позивача є винахідники
ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_9, які не
залучені судом до участі у даній
справі, не дивлячись на те, що даний
спір, виходячи з умов угоди, порушує
безпосередньо їхні права та інтереси.
Безпосереднім власником патенту є
ОСОБА_9 (а.с.23)

До того ж, при категоричному
заперечуванні відповідачем будь якого
використання ПрАТ «Трускавецькурорт»
при застосуванні в процесі лікування
пацієнтів бальнеологічних
гідромасажних ванн "AQUADELICIA" ознак
формули винаходу "ІНФОРМАЦІЯ_4", в
матеріалах справи відсутні докази про
здійснення відповідачем такого
використання, а твердження ОСОБА_9
носять голослівний характер.

Із формули корисної
моделі""ІНФОРМАЦІЯ_4", що охороняється
патентом НОМЕР_4 від 10.06.2008 р.
передбачається лікування товстої
кишки пацієнта шляхом промивання
товстої кишки пацієнта мінеральною
водою, нагрітою до температури 380-390 С
(т.1а.с.200).

В той же час, бальнеологічна
гідромасажна ванна"AQUADELICIA miniІ" , яку
використовує ЗАТ "Трускавецькурорт"
відповідно до інструкції по її
обслуговуванню викорстовується для
лікування масажу всього тіла струменем
води за допомогою форсунок під водою.
Виріб використовується при лікуванні
станів після травм, поранень м'язів та
суглобів, при поганому кровообігу
кінцівок, спазматичних та слабких
паралічах (т.1 а.с. 69), що не є аналогічно
способу лікування та формулі винаходу,
що охороняється патентом НОМЕР_4.

Поряд із зазначеним, суд першої
інстанції при вирішенні спору не
з'ясував дійсність прав позивача на
інші винаходи, які забезпечені
охоронюваними документами, на які
позивається ОСОБА_2.

Зокрема, суд не звернув увагу на
те, що Деклараційний патент НОМЕР_2 від
22.06.2006 року на винахід "ІНФОРМАЦІЯ_1",
заявка на який була подана ОСОБА_11 22
червня 2006 року, відповідно до положень
ст.6 Закону України "Про охорону прав на
винаходи і корисні моделі" повинна була
припинити свою дію 22.06.2007 року.

Як вбачається з виписки з
Державного реєстру патентів України на
винаходи дію Деклараційного патенту
НОМЕР_2 від 22.06.2006 року на винахід
"ІНФОРМАЦІЯ_1" фактично припинено з
22.06.2005 року, тобто, до укладення Угоди
від 18.07.2005р.

Поза увагою суду залишилась і та
обставина, що за рішенням Сихівського
районного суду м.Львова від 01.03.2013 року
патент НОМЕР_1 від 10.09.2008 року на корисну
модель "ІНФОРМАЦІЯ_2", на який
покликається позивач, визнаний
недійсним. Це судове рішення залишено
без змін судами апеляційної та
касаційної інстанції, набрало законної
сили та відповідно до положень ст.61 ЦПК
України має преюдиціальне значення у
вирішенні спірних правовідносин у
даній справі (т.2 а.с.210-216, 217-220, 221-223).

Поряд з цим, як вбачається з
висновку №3023 судової експертизи,
пов'язаної з охороною прав на об'єкти
інтелектуальної власності по
господарській справі №7/2-20/100 за
позовом СПД ФО ОСОБА_2 до ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
"Трускавецькурорт" від 10 березня 2009
року, у способі лікувального масажу за
допомогою бальнеологічної ванни
моделі "AQUADELICIA miniІ" не використані всі
суттєві ознаки як незалежного пункту
формули винаходу за деклараційним
патентом НОМЕР_2 так і незалежного
пункту формули винаходу за патентом
НОМЕР_5 (т.2 а.с.254-258).

Що стосується використання
формули винаходу "ІНФОРМАЦІЯ_3"
захищеного патентом на винахід НОМЕР_3
від 27.04.2009 року, заявку на який подано
01.06.2007 року, то з матеріалів справи
вбачається, що вона не є тотожною
методу, який використовується
лікувальними закладами ЗАТ
"Трускавецькурорт" при застосуванні
бальнеологічних гідромасажних ванн
"AQUADELICIA miniІ", що вбачається зі змісту
формули винаходу (т.1 а.с.27) та
Інструкції до вказаного виробу (т.1
а.с.69).

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що ЗАТ "Трускавецькурорт"
придбало вказані бальнеологічні
гідромасажні ванни "AQUADELICIA " різних
комплектацій у ТзОВ "Медгарант", серед
яких AQUADELICIA miniІ" з пристроєм
озонотерапії, виробником яких є Vagnerplast
Slovensko, Словенської Республіки,
відповідно сертифіковані в Україні та
пройшли державну
санітарно-епідеміологічну експертизу
і державну реєстрацію в 2003-2004 роках.
Експлуатація вказаних ванн ЗАТ
"Трускавецькурорт"розпочалась в 2006
році, тобто до виникнення, відповідно
до ст.6 Закону України "Про охорону прав
на винаходи і корисні моделі", права у
ОСОБА_2 на винахід №?86465 від 27.04.2009 року
(т.1 а.с.104-121 т.2 а.с.205,206).

Також, позивач не довів належними
та допустимими доказами жодних із
вихідних даних формули розрахунку суми
авторської винагороди у розмірі 2400000
грн..

З огляду на викладене, судова
колегія не знаходить встановленими
обставини, які б свідчили про порушення
ЗАТ "Трускавецькурорт" авторських прав
ОСОБА_2 на вказані ним об'єкти
інтелектуальної власності та
приходить до висновку, що у суду першої
інстанції не було достатніх фактичних
і правових підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення
на його користь з відповідача
авторської винагороди.

За наведених обставин
безпідставними є і вимоги позивача
щодо відшкодування йому моральної
шкоди, які не випливають ні з
договірних відносин, на які
позивається ОСОБА_2 ні із норм права, що
регулюють спірні правовідносини та
фактично не доведені позивачем.

Що стосується вирішення судом
позову ОСОБА_2 про припинення ввезення
на митну територію України
лікувальних ванн, то суд в цій частині,
в супереч вимогам ст.11 ЦПК України,
вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_2,
від яких позивач фактично відмовився
при зміні позову від 27 квітня 2013 року
(т.2а.с.52), що останній підтвердив в ході
апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З огляду на викладене колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність скасування рішення суду
першої інстанції про часткове
задоволення позову ОСОБА_2 і
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні його позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307,
п.п. 1-4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ПрАТ
«Трускавецькурорт» задовольнити.

Заочне рішення Трускавецького
міського суду Львівської області від 12
грудня 2013 року скасувати, та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання цим
рішенням законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.