Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука
М.І.,Мостової Г.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про переведення
прав та обов'язків покупця за договором
купівлі-продажу, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03 квітня
2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті
особи: приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про переведення
прав та обов'язків покупця за договором
купівлі-продажу.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що
18 серпня 2011 року між ним та ОСОБА_7 був
укладений договір суборенди
нежитлового приміщення розташованого
по АДРЕСА_1.

04 квітня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8
був укладений договір купівлі-продажу
вищевказаного приміщення.

Позивач вважає, що ОСОБА_7 при укладенні
договору купівлі-продажу спірного
приміщення порушила норми діючого
законодавства, оскільки не повідомила
його, як орендаря щодо продажу об'єкту
оренди, у зв'язку з чим він звернувся до
суду з вказаним позовом.

Заочним рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
26 квітня 2013 року позов задоволено.
Переведено на ОСОБА_6 права та обов'язки
покупця за договором купівлі-продажу
нежитлового приміщення від 04 квітня
2013 року, який був укладений між ОСОБА_7,
від імені якої на підставі довіреності
діяв ОСОБА_10, та ОСОБА_8, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, предметом
якого є нежитлове приміщення, магазин,
склад, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що має наступні
характеристики: у підвалі житлового
будинку літ А-4, поз. 1-6,16,17, загальною
площею 139,0 кв. м., приямок «а 2», вхід в
підвал «а 3», ганок «а4». Скасовано
рішення приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 щодо
державної реєстрації права власності
на нежитлове приміщення, магазин,
склад, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, що має наступні
характеристики: у підвалі житлового
будинку літ А-4, поз. 1-6,16,17, загальною
площею 139,0 кв. м., приямок «а 2», вхід в
підвал «а 3», ганок «а 4»; за ОСОБА_8,
шляхом внесення державним
реєстратором відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції запису про
скасування державної реєстрації права
власності за ОСОБА_8 на нежитлове
приміщення, магазин, склад, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що має
наступні характеристики: у підвалі
житлового будинку літ. А - 4, поз. 1-6, 16, 17,
загальною площею 139,0 м2 , приямок а2, вхід
в підвал а3, ганок а4. Стягнуто з ОСОБА_6
на користь ОСОБА_8 суму вартості
вказаного нежитлового приміщення в
розмірі 110 700,00 грн. Визнано за ОСОБА_6
право власності на нежитлове
приміщення, магазин, склад, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що має
наступні характеристики: у підвалі
житлового будинку літ. А - 4. поз. 1 - 6, 16, 17,
загальною площею 139,0 м2 , приямок «а 2»,
вхід в підвал «а 3», ганок «а 4», шляхом
прийняття державним реєстратором
відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції рішення про
державну реєстрацію права власності на
вказане нежитлове приміщення за ОСОБА_6
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03 квітня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати ухвалене судове рішення
апеляційної інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог та ухвалюючи нове про відмову в
задоволенні позовних вимог,
апеляційний суд виходив із того, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, що між сторонами
виникли відносини за договором оренди,
оскільки укладаючи зазначений договір
сторони мали на меті саме відносини за
договором суборенди, а також те, що він
укладений між фізичними
особами-підприємцями і відповідно
даний договір не породжує для них як
фізичних осіб ніяких прав та
обов'язків, передбачених ст. 777 ЦК
України.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду апеляційної інстанції
не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_7 на підставі договору дарування
належало нежитлове приміщення, магазин
і склад АДРЕСА_1, у підвалі житлового
будинку літ А-4, поз. 1-6,16,17, загальною
площею 139,0 кв. м., приямок «а 2», вхід в
підвал «а 3», ганок «а 4», що
розташований за адресою:
АДРЕСА_2.

18 серпня 2011 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_7 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 був
укладений договір суборенди, терміном
на два роки десять місяців, згідно умов
якого ОСОБА_7 передала ОСОБА_6 в
суборенду, для розміщення магазину,
нежитлове приміщення, загальною площею
139,0 кв. м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2.

04 квітня 2013 року між ОСОБА_7, від імені
якої на підставі довіреності діяв
ОСОБА_10, та ОСОБА_8 був укладений
договір купівлі-продажу спірного
приміщення. В подальшому право
власності на спірне приміщення було
зареєстровано за ОСОБА_8

Згідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 761 ЦК України передбачено,
що право передання у найм має власник
речі або особа, якій належать майнові
права.

Що ж стосується договору суборенди, то
відповідно до ч. 1 ст. 774 ЦК України
передання наймачем речі у користування
іншій особі (піднайм) можливо лише за
згодою наймодавця, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Аналіз вказаної правової норми вказує
на те, що договором піднайму (суборенди)
є договір, на підставі якого наймач
передає об'єкт найму в користування
третій особі.

Отже, в даному випадку між сторонами
виникли правовідносини, які випливають
з договору оренди, оскільки ОСОБА_7
передала спірне приміщення в оренду
ОСОБА_6 як власник спірного майна, а не
як наймач.

Відповідно до ч. 2 ст. 777 ЦК України
наймач, який належно виконує свої
обов'язки за договором найму, у разі
продажу речі, переданої у найм, має
переважне право перед іншими особами
на її придбання.

Отже, ОСОБА_7 (наймодавець), перед тим як
продати річ, передану в найм,
насамперед зобов'язана була повідомити
ОСОБА_6 (наймача) про свій намір і про
умови продажу. І лише в разі відмови
наймача купити річ на запропонованих
умовах наймодавець вправі
запропонувати річ іншим особам.

Апеляційний суд, вирішуючи даний спір,
не визначився з характером спірних
правовідносин, та помилково вважав, що
до спірних правовідносин не можна
застосовувати положення ч. 2 ст. 777 ЦК
України, у зв'язку з чим не перевірив
доводів апеляційної скарги про те чи
належним чином ОСОБА_6 виконував свої
обов'язки за договором оренди, і
відповідно чи мав він переважне право
на придбання орендованого майна, у разі
його відчуження.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 614
ЦК України відсутність своєї вини
доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Апеляційний суд, вирішуючи даний спір
не звернув уваги на те, що предметом
спору є порушення ОСОБА_7 зобов'язань,
передбачених ч. 2 ст. 777 ЦК
України, а тому в даному випадку, саме
вона повинна довести відсутність своєї
вини, тобто: або відсутність у ОСОБА_6
переважного права через порушення ним
зобов'язань за договором оренди; або
належне виконання нею положень ч. 2 ст.
777 ЦК України щодо надання ОСОБА_6
можливості реалізувати своє право
через прийняття або відхилення
зробленої нею пропозиції щодо продажу
майна.

Оскільки обставини, пов'язані із
перевіркою правильності визначення
обставин справи та оцінки наданих
сторонами доказів, судом з`ясовувались
неналежним чином, чим порушено норми
процесуального права ( ст. ст. 10, 60, 61, 179
ЦПК України) і таке унеможливило
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, то відповідно до ч. 2
ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03 квітня
2014 року скасувати і передати
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук