АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/577/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 55 Левченко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. УХВАЛА
19 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Бородійчук В. Г. суддів
Подорога В. М. , Василенко Л. І. при
секретаріБражнюк О.В
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Чорнобаївського районного суду
Черкаської області від 24 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Житловий альянс»
про визнання недійсним договору про
надання системи послуг, визнання
недійсним договору позики.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представника апелянта, колегія суддів,
в с т а н о в и л а :
08 жовтня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Житловий Альянс»
про захист прав позивача посилаючись
на те, що 20 листопада 2006 року він уклав з
відповідачем договір про надання
системи послуг № 006719, згідно з умовами
якого відповідач зобов'язався надати
йому, як споживачеві систему послуг,
спрямованих на придбання Товару,
зазначеного в Додатку № 1 до даного
Договору через систему «Альянс». 20
листопада 2006 року між ОСОБА_6 та
відповідачем було підписано Додаток №
1, в подальшому - Додаток № 2 від 20
листопада 2006 року та Додаток № 3 від 22
січня 2007 року, а також договір позики №
442 від 22 січня 2007 року.
В процесі виконання договору йому
стало відомо, що ТОВ «Житловий Альянс»
ввело його в оману, оскільки фактично
утворило «пірамідальну схему», позика
надається за рахунок щомісячних
платежів учасників групи, право на
отримання позики виникає лише тоді,
коли фонд стає достатнім. Йому не була
надана інформація про кредитні умови,
відповідач використовує нечесну
підприємницьку практику.
Позивач просив визнати недійсним
договір про надання системи послуг та
Рішенням Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 24 грудня 2013
року відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення Чорнобаївського
районного суду Черкаської області від
24 грудня 2013 року як незаконне та
ухвалити нове рішення, яким його
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення з
слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 20 листопада 2006
року між ОСОБА_6 та ТОВ «Житловий
Альянс» укладено договір № 006719 (а.с. 16)
та в цей же день підписані додатки № 1
(а.с.6), № 2 (а.с. 4-5), а 22 січня 2007 року
додаток № 3 (а.с. 8) до нього.

Згідно умов підписаного договору, а
саме ст. 1 предметом даного договору є
надання учаснику системи послуг,
спрямованих на придбання товару
зазначеного в додатку № 1 до даного
договору, через систему «Альянс»,
організовану фірмою. Опис діяльності
системи «Альянс» відображено в Умовах
діяльності системи «Альянс» (додаток №
2 до даного договору).

На виконання умов основного договору
від 22 січня 2007 року між ТОВ «Житловий
Альянс» та ОСОБА_6 було укладено
договір позики № 442 (а.с. 7), згідно якого
позикодавець в порядку та на умовах,
визначених даним договором,
зобов'язується надати позичальнику
безпроцентну цільову позику, а
останній зобов'язується прийняти
позику, використати її за цільовим
призначенням і повернути вказану
позику позикодавцеві у визначений
даним договором строк.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 16 грудня 2010
року (а.с. 45), яке вступило в законну силу
і є чинним на момент розгляду справи,
позов ТОВ «Житловий Альянс» до ОСОБА_6,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про розірвання договору
та стягнення боргу задоволено, договір
№ 006719 від 20 листопада 2006 року укладений
між ТОВ «Житловий альянс» та ОСОБА_6
розірвано та стягнуто солідарно з
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на користь ТОВ
«Житловий Альянс» суму боргу за
порушення взятих на себе зобов'язань.

Звертаючись до суду з позовною заявою
про визнання недійсним договору про
надання системи послуг, визнання
недійсним договору позики (а.с. 1-3)
ОСОБА_6 вказував, що укладений між
сторонами договір про надання системи
послуг № 006719 (а.с. 16) не відповідає
вимогам ст. 19 ЗУ «Про захист прав
споживачів» і є таким, що ввів позивача
в оману, оскільки відповідач не надав
йому інформацію стосовно наявних форм
кредитування, орієнтовну сукупність
вартості кредиту та вартість послуг з
оформлення договору та інші вимоги
норм законодавства. Вважав, що оскільки
одна сторона ввела в оману іншу сторону
під час здійснення правочину щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК
України визнається недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, районний суд дійшов висновку, що
ОСОБА_6 при укладенні договору з ТОВ
«Житловий Альянс» діяв вільно, на
власний розсуд, умови договору його
влаштовували, він мав можливість
відмовитися від укладення договору
позики. При укладенні договорів
сторони досягли згоди з усіх істотних
умов договору, умови ними погоджені,
тому підстав для задоволення позовних
вимог не вбачав.

Такий висновок ґрунтується на
наданих сторонами доказах та наявних
матеріалах справи.

Зокрема, відповідно до ст. 8 договору
його підписання а також додатків до
нього є свідченням того, що сторони
повністю зрозуміли усі визначення,
умови та зміст договору та додатків до
нього.

Відповідно до п. 12.2 ст. 12 договору
учасник заявляє, що отримав усі
конкретно викладені пояснення від
консультанта фірми, уважно прочитав та
зрозумів договір та усі додатки до
нього, що засвідчує своїм підписом.

Крім того, ст. 8 додатку № 2 до основного
договору передбачено можливість
розірвання договору протягом 10 (днів) з
моменту його підписання в разі
виявлення такого бажання учасником
Системи. Для цього учаснику необхідно
письмово повідомити фірму про відмову
від договору, в цьому випадку учаснику
повертаються всі кошти, сплачені ним на
рахунок фірми.

Тобто, учаснику системи після
підписання договору надавалося ще 10
(днів) для того, щоб він ще раз
ознайомився із всіма умовами,
звернувся з правовою експертизою
даного договору, пересвідчився що
даний договір підписаний не під
впливом обману тощо.

З вищевикладених обставин вбачається,
що умови надання позивачеві послуг на
підставі договору та інформація про ці
послуги викладені досить детально і
ясно в самому договорі та додатках до
нього.

Колегія суддів вважає, що висновок
районного суду про те, що позивач мав
повну і достовірну інформацію про
послуги відповідача та порядок їх
надання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1 п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав
споживачів», забороняється здійснення
нечесної підприємницької практики.
Нечесна підприємницька практика
включає в себе будь-яку діяльність (дії
або бездіяльність), що вводить
споживача в оману або є агресивною.

Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19
цього Закону забороняються як такі, що
вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, ЗУ «Про захист прав
споживачів» закріплена можливість
визнання недійсними правочинів,
здійснених із використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
«пірамідальної схеми» не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки:

а) здійснення сплати за можливість
одержання учасником компенсації;

б) компенсація надається за рахунок
залучення учасником інших споживачів
схеми;

в) відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Як вбачається з матеріалів
оспорюваного договору № 006719 є надання
учаснику системи послуг, спрямованих
на придбання товару. Згідно ст. 2
договору № 006719 - фірма зобов'язується
надати послуги, спрямовані на
придбання товару.

За системою придбання товарів у групах
кожний із учасників, який належним
чином виконує зобов'язання за
договором, отримує товар через
механізм, передбачений в договорі,
оскільки система функціонує таким
чином, що кількість учасників групи,
яким надається право на отримання
товару, відповідає кількості товару,
яку можна придбати за рахунок чистого
фонду групи, створеного за рахунок
щомісячних внесків учасників групи.

Тобто, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що діяльність
ТОВ «Житловий Альянс» не є
функціонуванням «пірамідальної схеми»
у зв'язку з відсутністю головних ознак
«пірамідальності» - безтоварності та
сплати компенсації одним учасником за
рахунок інших, оскільки за схемою
придбання товарів в групах придбавають
товар усі учасники за рахунок
об'єднання внесків кожного з них.
Різниця між споживачами (учасниками
схеми) є тільки у часі одержання товару
кожним із них, за умови виконання своїх
зобов'язань.

Законодавець розрізняє ознаки, що
застосовуються до поняття
«пірамідальна схема» та «придбання
товарів у групах». Якщо перше є
порушенням законодавства, то друге є
легітимною підприємницькою
діяльністю.

Враховуючи вищевикладене, ТОВ
«Житловий Альянс» здійснює чесну
підприємницьку практику, без створення
будь-яких так званих «пірамідальних
схем» та відповідно порушень ЗУ «Про
захист прав споживачів», а його
діяльність на даний момент визнана на
законодавчому рівні, не може бути
визнана недійсною.

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_6
про нечесну підприємницьку діяльність
відповідача та введення в оману
споживача є необґрунтованими та
спростовуються вищенаведеними
обставинами та нормами чинного
законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 1 ЗУ «Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг» під поняттям
«фінансова послуга» розуміється
операція з фінансовими активами, що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Метою діяльності товариства є
розвиток ринку нерухомості шляхом
впровадження нових форм торгівлі, в
тому числі створення, управління та
обслуговування покупців, а також
отримання прибутку від спрямованої на
задоволення суспільних потреб
діяльності напрямки й форми якої
визначаються чинним законодавством та
Статутом ТОВ «Житловий Альянс».

Враховуючи вищезазначене, на
момент укладення сторонами
оспорюваного договору надання послуг
із адміністрування придбання товарів у
групах законодавством не було
віднесено до переліку видів фінансових
послуг.

ЗУ від 02 червня 2011 року «Про внесення
змін до деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг»
(введено в дію з 09 січня 2012 року) внесено
зміни до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг» та доповнено п. 111,
відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Ліцензійні умови закріпили визначення,
сутність, правовий статус учасників (і
вимоги до них) такого виду фінансових
правовідносин, як придбання товарів у
групах.

З аналізу Ліцензійних умов можна
зробити висновок про те, що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групі - це
фінансова послуга, що надається
ліцензіатом і передбачає залучення
грошових коштів учасників групи,
об'єднання цих коштів з метою придбання
та розподілу товарів між учасниками
групи.

ТОВ «Житловий Альянс» також зазначало,
що на момент виникнення спірних
правовідносин не було чинних
ліцензійних умов для надання послуг із
адміністрування придбаннях товарів у
групах, у зв'язку з чим склалася
ситуація, за якої діяльність із
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах була
унеможливленою, оскільки Закон вимагає
ліцензування такої діяльності, але
механізм її видачі відсутній.

Суд першої інстанції при вирішенні
справи врахував дані вимоги закону і
застосував їх до правовідносин, що
склалися між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивачем не
надано будь-яких переконливих доказів
в обґрунтування своїх позовних вимог,
крім того доводи апеляційної скарги та
позовної заяви ОСОБА_6 спростовуються
наявними матеріалами справи та
наданими сторонами доказами.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно застосовано норми
матеріального права та ухвалено
рішення з додержанням положень чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 24 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Житловий альянс»
про визнання недійсним договору про
надання системи послуг, визнання
недійсним договору позики залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді :