Ухвала іменем україни 25 червня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
Юровської Г.В., розглянувши у судовому
засіданні справу за скаргою ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на дії державного виконавця
Другого міського відділу державної
виконавчої служби Хмельницького
міського управління юстиції
Загребельського О.П., за касаційною
скаргою Другого міського відділу
державної виконавчої служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції на ухвалу
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 12 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 05 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулися до суду з уточненою
вищевказаною скаргою, в якій просили
визнати неправомірними дії державного
виконавця щодо порушення порядку
звернення стягнення на майно боржника
ОСОБА_6; проведення 07 липня 2011 року
опису й арешту нерухомого майна -
приміщення магазину загальною площею
55,7 кв. м на третьому поверсі будинку
АДРЕСА_1; неповідомлення ОСОБА_6 про
опис та арешт приміщення магазину на
підставі акта опису й арешту майна від
07 липня 2011 року; неправомірного
звернення стягнення на предмет
договору іпотеки від 17 грудня 2007 року,
укладеного Публічним акціонерним
товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ
«УкрСиббанк») і ОСОБА_6; неправомірного
оформлення результатів прилюдних
торгів з реалізації приміщення
магазину.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 12 грудня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 05 березня 2014 року, скаргу
ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено.

Визнано неправомірними дії державного
виконавця Другого міського Відділу
державної виконавчої служби
Хмельницького міського управління
юстиції Загребельського О.П. щодо:

- порушення порядку звернення
стягнення на майно боржника - ОСОБА_6 у
виконавчому провадженні № 27344321;

- проведення 07 липня 2011 року опису та
арешту нерухомого об'єкта - приміщення
магазину загальною площею 55,7 кв. м на
третьому поверсі будинку АДРЕСА_1 на
підставі акта опису й арешту майна у
виконавчому провадженні № 27344321;

- неповідомлення ОСОБА_6 про опис та
арешт нерухомого об'єкта - приміщення
магазину загальною площею 55,7 кв. м на
третьому поверсі будинку АДРЕСА_1 на
підставі акта опису й арешту майна у
виконавчому провадженні № 27344321;

- неправомірного звернення стягнення
на предмет договору іпотеки від 17
грудня 2007 року, який укладений між АКІБ
«УкрСиббанк» та

ОСОБА_6;

- неправомірного оформлення
результатів прилюдних торгів відносно
примусового продажу магазину
загальною площею 55,7 кв. м на третьому
поверсі будинку АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі Другий міський
відділ державної виконавчої служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції просить скасувати
ухвали суддів першої та апеляційної
інстанцій, постановити нову ухвалу,
якою у задоволенні скарги ОСОБА_6,
ОСОБА_7 відмовити, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону судові ухвали не відповідають.

Суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і
апеляційний суд, постановляючи ухвалу
про задоволення скарги, виходив з того,
що оскаржувані дії державного
виконавця не відповідають Закону
України «Про виконавче провадження» та
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 року № 512/5.

Проте з такими
висновками судів не можна погодитися з
наступних підстав.

Судами встановлено, що
рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 14 грудня
2010 року стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_6 на
користь ПАТ «УкрСиббанк» в солідарному
порядку заборгованість за кредитним
договором від 17 грудня 2007 року № 0
в сумі 1 176 167 грн. 46 коп.

На підставі
зазначеного судового рішення 16 лютого
2011 року Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області видав виконавчі
листи, які 23 червня 2011 року пред'явлені
стягувачем до відділу ДВС для
примусового виконання.

07 липня 2011 року
державний виконавець за відсутності
ОСОБА_6 провів опис і арешт приміщення
магазину, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Статтею 383 ЦПК України
визначено, що сторони виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Порушення, допущені
державним виконавцем при здійсненні
своїх повноважень (дії (бездіяльність)
державного виконавця), можуть бути
оскаржені на підставі Закону України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року, зокрема, щодо
призначення прилюдних торгів, у тому
числі щодо відкриття виконавчого
провадження, накладення арешту на
майно, визначення вартості чи оцінки
майна тощо, підлягають оскарженню в
порядку, передбаченому цим Законом
(зокрема, ч. 7 ст. 24 , ч. 4 ст.26, ч. 3 ст. 32, ч. 3
ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону).

Таким чином дії
державного виконавця у виконавчому
провадженні, які не стосуються правил
проведення прилюдних торгів, мають
самостійний предмет оскарження.

Задовольняючи скаргу
та обґрунтовуючи неправомірність дій
державного виконавця, суд встановив, що
07 липня 2011 року державним виконавцем
було складено акт опису і арешту
належного ОСОБА_6 приміщення магазину,
яке згідно з договором іпотеки від 17
грудня 2007 року є предметом іпотеки та
забезпечує виконання зобов'язання за
кредитним договором. Розглядаючи
вимоги щодо затвердження акту
проведення прилюдних торгів, суд не
звернув увагу, що фактично оспорюються
прилюдні торги, за результатами яких
право власності на вказане приміщення
виникло у іншої особи - ОСОБА_9, який не є
стороною у даній справі, але рішення
суду може вплинути на виникнення чи
припинення його прав щодо спірного
майна.

У порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України
суд не роз'яснив особам, які беруть
участь у справі, про можливість
розгляду спірних правовідносин в
позовному провадженні, оскільки за
умови, що прилюдні торги вже відбулися,
спірне майно продане, спір, що виник між
сторонами, не може бути охоплено лише
скаргою на дії державного виконавця.

Таким чином суд не розмежував
правовідносини, що виникли із
встановлених обставин, та розглянув
спір у межах заявлених доводів щодо
оскарження дій державного виконавця.

Оскільки суди у
достатньому обсязі не визначилися із
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає
застосуванню, не з'ясували всіх
обставин справи та не надали їм
належної правової оцінки, що має
значення для правильного її вирішення,
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338
ЩІК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Другого міського
відділу державної виконавчої служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції задовольнити
частково.

Ухвалу Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 12 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької
області від 05 березня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О.
Писана Г.В. Юровська