АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц7741370 К14
Категорія № 50 (І )
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А.,
Митрофанової Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.

за участю: представників позивача -
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5, його представника
- ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
яка діє за довіреністю в інтересах
позивача ОСОБА_2, на рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу від 15 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
стягнення аліментів та додаткових
витрат на навчання сина, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_7
звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_7 про стягнення аліментів та
додаткових витрат на навчання сина.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що з 24 вересня 1994
року перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 Від
шлюбних відносин із відповідачем мають
сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає
разом із позивачем в м. Мінськ
Республіки Білорусь. 26 травня 2009 року
шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач за
домовленістю сплачував аліменти до
вересня 2009 року. З вересня 2009 року за
домовленістю на один рік позивач
відмовилась від аліментів в обмін на
видачу відповідачем дозволу на виїзд
дитини разом із нею до Республіки
Білорусь. З жовтня 2010 року відповідач
аліменти не сплачує.

Посилаючись на те, що дитина
знаходиться на повному її утриманні,
позивач, після уточнення позовних
вимог у лютому 2014 року, просила суд
стягнути з ОСОБА_7 аліменти на
утримання ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини
від його заробітку, до досягнення
дитиною повноліття, здійснити
стягнення аліментів за попередні три
роки, передуючи часу звернення до суду,
з 15 листопада 2010 року, та стягнути на її
користь додаткові витрати на навчання
сина на курсах з математики в сумі 1909
гривень, за період з вересня 2013 року по
січень 2014 року, включно, та додаткові
витрати на навчання сина ОСОБА_7 на
курсах з математики з лютого 2014 року
щомісячно в сумі 381 грн. до повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 15 квітня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_7 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4
частки заробітку (доходу) відповідача,
але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
на місяць, з 19 листопада 2013 року до
повноліття дитини. В іншій частині
позову відмовлено. Вирішено питання
судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, ставить питання про
скасування рішення суду в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
та ухвалення в цій частині нового
рішення про стягнення аліментів за
три роки, що передували даті
звернення до суду з 15.11.2010 року по
15.11.2013 р., про стягнення додаткових
витрат щоразово в сумі 1909 грн. за
період з вересня 2013 року по січень 2014
р., та про стягнення з лютого 2014 року
додаткових витрат щомісячно по 381 грн.

Зокрема вважає, що судом першої
інстанції не враховано ухилення
відповідача від сплати аліментів за
період з 2010 року по 2013 рік.

Суд безпідставно відмовив в
задоволенні позовних вимог про
стягнення додаткових витрат на
дитину, не врахував навчання
неповнолітнього на курсах та їх
щомісячну вартість.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та не
заперечується сторонами, що сторони
перебували у шлюбних відносинах, від
яких народився син - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в свідоцтві про
народження якого відповідач записаний
батьком дитини. ( а.с.2-3).

Сторонами не заперечувалось, що
неповнолітній ОСОБА_7 проживає разом
із позивачем.

Постановляючи рішення про
часткове задоволення позовних вимог,
суд першої інстанції керувався
ст.ст.180,184 СК України та вважав, що
відповідач має постійний заробіток
та має можливість сплачувати
аліменти у розмірі 1/4 частини від його
заробітку.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог про стягнення
аліментів за минулий період та
стягнення додаткових витрат суд
першої інстанції дійшов висновку, про
їх не доведення.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог не
оскаржується, тому судом апеляційної
інстанції не переглядається.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції , щодо
відмови ОСОБА_7 в задоволенні позовних
вимог про стягнення аліментів за
минулий період та стягнення
додаткових витрат на дитину з огляду
на наступне.

Згідно з ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти
на дитину присуджуються за рішенням
суду від дня пред'явлення позову.

Частина 2 ст.191 СК України передбачає, що
аліменти за минулий час можуть бути
присуджені, якщо позивач подасть суду
докази того, що він вживав заходів
щодо одержання аліментів з
відповідача, але не міг їх одержати
у зв'язку з ухиленням останнього від
їх сплати. У цьому разі суд може
присудити аліменти за минулий час, але
не більш як за три роки.

У позовній заяві та у матеріалах справи
відсутні докази, які б вказували, що
позивач ОСОБА_7 до звернення до суду
вживала заходів щодо одержання
аліментів з відповідача, але не могла
їх одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати.

Навпаки, як убачається з довідки № 2205
від 02.12.2013 року, із заробітку
відповідача за його заявою
утримувались аліменти в розмірі 25% у
період з лютого по серпень 2009 року.(
а.с.15) Після чого, між сторонами була
досягнута домовленість згідно
розписки від 17 вересня 2009 року за якою
позивач ОСОБА_7 відмовилась від
отримання аліментів на дитину строком
на 1 рік ( а.с.18).

Також, як убачається з матеріалів
справи, позивач знала постійне місце
проживання відповідача, який згідно
довідки ЖЕО №2 від 27 січня 2014 року
зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1
( а.с.19). Згідно довідки № 26 від 14 січня
2014 року відповідач ОСОБА_7 з 01.08.2008 року
по теперішній час постійно працює у
ПАТ «Центральний ГЗК» ( а.с.20).

Відповідач ні місце проживання, ні
місце роботи не змінював, позивач
ОСОБА_7 не надала суду доказів про
звернення до відповідача або до суду
із вимогою про сплату аліментів за
минулий період з листопада 2010 року.
Тому, за таких обставин, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
на відповідній правовій підставі,
визначеній ч. 2 ст. 191 СК України,
відмовив ОСОБА_7 у стягненні з
відповідача аліменти за минулий час.

Відповідно до ст. 185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, зобов'язаний брати
участь у додаткових витратах на дитину,
що викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо). Розмір
участі одного з батьків у додаткових
витратах на дитину в разі спору
визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
від 15 травня 2006 року № 3 роз'яснено, що
до передбаченої ст. 185 СК України участі
в додаткових витратах на утримання
дитини, викликаних особливими
обставинами (розвитком її здібностей,
хворобою, каліцтвом тощо).

Законом визначено, що участь у
додаткових витратах батьків, які
сплачують аліменти, може бути лише у
випадках, що викликані особливими
обставинами. Отже, у витратах,
понесених при звичайному способі
життя , хоча вони і будуть
додатковими, але не викликаними
особливими обставинами, участь
другого з батьків не є обов'язковою.

Позивачем ОСОБА_7 не надано доказів у
відповідності із вимогами ст..ст.10,60 ЦПК
України, щодо особливих обставин
здібностей дитини - ОСОБА_7 до
навчання, його досягнень,
необхідності їх розвитку в області
математики. Тому, колегія суддів
вважає, що витрати позивача згідно
довідки № 05/14 від 31.01.2014 року за курси
з математики для 10 класів , які відвідує
ОСОБА_7 - не мають характеру додаткових
витрат.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і
підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст..ст. 303,307,308,313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє за
довіреністю в інтересах позивача
ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 15 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: