У х в а л а

іменем україни

9 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Колодійчука
В.М.,

суддів: Коротуна В.М.,

Кафідової О.В.,

Попович
О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 27 грудня 2013
року та рішення апеляційного суду
Запорізької області від 20 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги
тим, що 31 липня 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, за умовами якого
ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 5 000
грн, зі сплатою 36 % річних, з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачкою ОСОБА_3 умов кредитного
договору станом на 30 квітня 2013 року
утворилася заборгованість в розмірі 24
958 грн 78 коп.

Враховуючи вказане, позивач просив
стягнути з ОСОБА_3 на свою користь
зазначену заборгованість.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 27
грудня 2013 року, у задоволенні позову
було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 20 березня
2014 року, рішення суду першої
інстанції було скасовано та у справі
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 31 червня 2007 року за період з 31
травня 2010 року по 30 квітня 2013 року в
загальній сумі 11414 грн. 35 коп., з яких 663,34
грн - заборгованість за кредитом, 7324,33
грн. - несплачені проценти, а також
штраф - 1019,73 грн. В іншій частині позову
було відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
ухвалені судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити
повністю, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач пропустив строк позовної
давності, встановлений ст. 257 ЦК
України. Крім того, відповідно до п. 7 ч.
13 ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів» у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов
частково, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що внаслідок
неналежного виконання відповідачем
умов кредитного договору щодо
повернення суми кредиту разом з
відсотками утворилася кредитна
заборгованість, яку банк має право
стягнути з боржника.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами установлено, що 31 липня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі
5 000 грн, зі сплатою 36 % річних, з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачкою ОСОБА_3 умов кредитного
договору станом на 30 квітня 2013 року
утворилася заборгованість у розмірі 24
958 грн 78 коп.

Згідно з п. 9.12 умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонгується на такий
самий термін.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Судом апеляційної інстанції не надано
належної оцінки тому, що згідно з п. 9.6
умов договору, при відсутності на
картці грошових коштів у розмірі,
достатньому для оплати послуг банку
для продовження дії картки та при
ненадходженні грошових коштів на
картку протягом 3 місяців з часу спливу
дії картки, банк стягує комісію за
обслуговування рахунку за тарифами.

Відповідно до п. 9.7 умов у разі
ненадходження грошових коштів на
кредитну карту протягом 6 місяців
пенсії або соціальних виплат на картку
строк дії картки не продовжується.

Таким чином, питання застосування
строку позовної давності відповідно до
ст. 256 ЦК України, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК
України, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з
урахуванням цих обставин та факту
пред'явлення позову тільки у червні 2013
року, апеляційним судом не вирішено.

Апеляційним судом залишено поза увагою
те, що погашення клієнтом
заборгованості з липня 2009 року не
здійснювалося, а до суду з указаним
позовом банк звернувся у червні 2013
року, тобто з пропущенням строку
позовної давності.

Висновок суду апеляційної інстанції
про те, що позовна давність не сплинула,
оскільки строк договору не закінчився,
а строк дії картки відповідає строку
дії договору, не ґрунтується на умовах
договору та обставинах справи.

Відповідна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14.

Вирішуючи справу, суд апеляційної
інстанції вказаних вимог не врахував,
належним чином не перевірив, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
сторін, якими доказами вони
підтверджуються; не визначився з
нормами матеріального та
процесуального права, які підлягали
застосуванню, не встановив усіх
фактичних обставин справи, що мають
визначальне значення для правильного
вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом
при ухваленні рішення у зв'язку з
порушенням норм матеріального та
процесуального права належним чином не
встановлені, суд апеляційної інстанції
належним чином не визначився з
характером спірних правовідносин, таке
рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 20 березня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М. Колодійчук

Судді:
В.М. Коротун

О.В. Кафідова

О.В. Попович

І.М. Фаловська