У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска
В.В.

суддів - Кожух О.А., Кондора
Р.Ю.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Ужгородської міської ради, третя особа:
комунальне підприємство БТІ м.
Ужгорода, про визнання права на
самочинно збудоване майно за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
20 серпня 2008 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до виконавчого комітету
Ужгородської міської ради про визнання
права власності на самочинно збудоване
майно, посилаючись на те, що з метою
поліпшення житлових умов здійснив
самовільну прибудову до власної
квартири АДРЕСА_1, яку просив узаконити
та визнати за ним право власності на
неї.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 20 серпня 2008 року позов
задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право
власності на проведену самовільну
прибудову площею 6,6 кв. м. до квартири
АДРЕСА_1, позначену на технічному плані
під літ. А (приміщення 4, 5); зобов'язано
комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації м. Ужгорода»
здійснити державну реєстрацію права
власності нерухомого майна та внести
відповідні зміни до реєстру.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 подали апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
незаконність судового рішення із-за
порушення норм матеріального права,
неповного встановлення обставин
справи, просили скасувати оскаржуване
ними рішення та ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позову.

Межі доводів апеляційної скарги -
апелянти, як співвласники та
землекористувачі прибудинкової
території, не давали дозволу ОСОБА_1 на
прибудову веранди, яка перешкоджає
проїзду транспортних засобів до їх
помешкань, чим порушені їхні права як
співвласників будинку.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який представляє
інтереси ОСОБА_4 і ОСОБА_5, підтримали
апеляційну скаргу.

Позивач не визнав апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи й обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України
передбачено, що житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належного
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання за позивачем права власності
на самочинно збудовану прибудову
площею 6,6 кв. м. до квартири АДРЕСА_2,
позначену на технічному плані літ А-3
(приміщення № 4, 5) суд першої інстанції
виходив із того, що проведене
самовільне будівництво прибудови не
порушує прав інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, на
підставі договору купівлі-продажу від 9
грудня 2004 року позивач ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_2.

Позивач надав апеляційному суду згоду
співвласників квартир АДРЕСА_4 ОСОБА_4
та ОСОБА_5, батьків апелянтки ОСОБА_2,
яка є співвласником квартири № 4а, на
добудову житлового приміщення у дворі
загального користування.

Встановлено, що рішенням виконавчого
комітету Ужгородської міської ради від
22 червня 2005 року № 184, п. ІІ.11 ОСОБА_1
дозволено реконструкцію власної
квартири АДРЕСА_3 з прибудовою
житлового та допоміжного приміщення на
території будинковолодіння за згодою
співкористувачів.

З наданої суду схеми земельної ділянки,
на якій розташований будинок АДРЕСА_1,
та плану поверхів будівлі, вбачається,
що самовільно побудована прибудова на
землі загального користування
власників квартир значиться під літ А-3
за №-5 - коридор площею 3,0 кв. м. та № 5 -
ванна кімната площею 3,6 кв. м.

Тому безпідставні твердження
апелянтів, що збудована позивачем
прибудова є верандою.

Як вбачається з положень ч. 5 ст. 376 ЦК
України суд може визнати право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на земельній
ділянці лише на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки, якщо
це не порушує права інших осіб.

Оскільки позивач є співкористувачем
земельної ділянки, на якій розташована
самочинно збудована прибудова літ. А-3,
посилання суду першої інстанції на ч. 5
ст. 376 ЦК України, як на підставу для
задоволення позовних вимог про
визнання за ОСОБА_1 права власності на
самочинно збудовану прибудову, є
обгрунтованим, оскільки апеляційним
судом встановлено, що таке будівництво
проведено на території
будинковолодіння за згодою
співкористувачів та дозволу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю м. Ужгорода на проведення
будівельних робіт № 158 від 19 вересня 2005
року.

Надані нотаріально посвідчені заяви
ОСОБА_5 і ОСОБА_4 від 8 липня 2014 року
про відмову в наданні згоди на
прибудову площею 6,6 кв. м. до
квартири позивача і що раніше вони
такого дозволу не давали не мають
правового значення для вирішення
спору, оскільки суперечать змісту заяв
за 2005 рік, зміст яких зводиться до
надання дозволу на добудову жилого
приміщення у дворі загального
користування з посиланням на паспортні
дані заявників, серія, номер і дата
видачі яких співпадає з даними
паспортів ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Доводи апеляційної скарги, що
збудованою прибудовою до квартири
позивача порушені права апелянтів на
проїзд до їх квартир спростовуються
схемою прибудинкової території та
фототаблицею, з яких вбачається
можливість проїзду транспортних
засобів перед спірною прибудовою.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов до обгрунтованого
висновку про підставність вимог
позивача та ухвалив рішення про
задоволення позовних вимог, а тому на
підставі ст. 308 ЦПК України в
задоволенні апеляційної скарги слід
відмовити і залишити рішення суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 20 серпня 2008 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: