АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1175/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бурда П.О. Доповідач - Єлізаренко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І.,
Калиновського А.Б.

при секретарі - Сінченко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області від 24 жовтня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа Петропавлівський
районний сектор Головного управління
Державної міграційної служби у
Дніпропетровській області про
усунення перешкод в користуванні
майном шляхом виселення та зняття з
реєстрації за місцем проживання,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася з
позовом до ОСОБА_2, третя особа
Петропавлівський районний сектор
Головного управління Державної
міграційної служби у
Дніпропетровській області про
усунення перешкод в користуванні
майном шляхом виселення та зняття з
реєстрації за місцем проживання.

В обґрунтування позовних вимог, які
в ході судового розгляду справи
уточнювалися, позивач посилалася на те,
що відповідно до рішення
Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області від 07
грудня 2004 року вона є власником
житлового будинку АДРЕСА_1 03 вересня 2005
року вона уклала шлюб з відповідачем.
До укладення шлюбу за її згодою у
домоволодінні, розташованому за
вказаною вище адресою, зареєструвався
відповідач. У вказаному будинку він
проживає до цього часу. Заочним
рішенням Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 23
червня 2008 року, шлюб між ними було
розірвано. Відповідач своєю
поведінкою зробив неможливим її
проживання у її ж будинку,
розташованому за вказаною вище
адресою, у зв»язку з чим вона, разом зі
своєю малолітньою дитиною, змушена
була переїхати для проживання до своїх
батьків за адресою: АДРЕСА_2 де мешкає
до цього часу. Відповідач залишився
проживати в її будинку по АДРЕСА_1
Відповідач неодноразово вчиняв з нею
сварки, вчиняв психологічне та фізичне
насильство у належному їй будинку,
порушував громадський порядок. З цього
приводу вона зверталася неодноразово
до правоохоронних органів, у зв»язку з
чим відповідача було притягнено до
адміністративної відповідальності за
адміністративні правопорушення,
передбачені ст.ст. 173-2 та 173 КУпАП, але
заходи впливу не дали ніяких
результатів. Відповідач систематичним
порушенням правил співжиття зробив
неможливим проживання з ними в одному
будинку для неї та їхньої дитини. Вона
неодноразово зверталася до
відповідача з проханням у
добровільному порядку знятися з
реєстрації та покинути її
домоволодіння. 09 січня 2013 року вона
направила відповідачеві поштою листа з
проханням знятися з реєстрації за
вказаною адресою та виселитися з її
житла. На вказаний лист відповідач не
відреагував, тому просила суд усунути
їй перешкоди у володінні, користуванні
та розпорядженні належним
домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом
виселення із вказаного вище житла
ОСОБА_2 з підстав, передбачених ст.116 ЖК
України, зобов»язати Петропавлівський
районний сектор Головного управління
Державної міграційної служби України
у Дніпропетровській області зняти з
реєстрації за місцем проживання за
адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2

Рішенням Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 24
жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 з
будинку АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням
Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області від 17 грудня
2013 року вирішено питання щодо судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволені позовних вимог, посилаючись
на порушення норм матеріального і
процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити
частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи
згідно рішення Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 07 грудня 2004 року ОСОБА_3 є
власником домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.6,
7).

03 вересня 2005 року між сторонами
було укладеного шлюб, який заочним
рішенням Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 23
червня 2008 року було розірвано (а.с. 13, 14).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року від шлюбу у
сторін народилася донька ОСОБА_4 (а.с.15).

Згідно довідки Петропавлівської
селищної ради про склад сім»ї від 22
липня 2013 року № 2863 за адресою АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають колишній
чоловік позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 та її
донька ОСОБА_4 зареєстровані за
вказаною адресою, але проживають за
адресою АДРЕСА_2 з листопада 2012 року
(а.с.16).

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач неодноразово притягувався
до адміністративної відповідальності
за ст.ст. 173-2, 173 КУпАП, а саме: в стані
алкогольного сп»яніння вчиняв з
позивачем сварки, порушував
громадський порядок, вчиняв
психологічне та фізичне насильство в
сім»ї. Із постанов вбачається, що
відповідач сварки вчиняв як за
адресою: АДРЕСА_1 так із адресою:
АДРЕСА_2 (а.с.31-35).

Позивач, звернувшись до суду зі
вказаними позовними вимогами
посилалася на те, що відповідач своїми
діями та проживанням у належному їй
домоволодінні перешкоджає їй у
реалізації її прав на користування та
розпорядження належним їй нерухомим
майном, відповідач своєю поведінкою
зробив неможливим її проживання у
належному їй будинку.

Задовольняючи позовні вимоги позивача
в частині виселення відповідача зі
вказаного будинку, суд першої
інстанції посилався на те, що позовні
вимоги про виселення відповідача є
обґрунтованими, і на підставі ч.1 ст.116
ЖК України, задовольнив позовні вимоги
в цій частині, однак, погодитися з
такими висновками суду не можливо,
оскільки суд дійшов них через неповне
з»ясування обставин, що мають значення
для справи, що у відповідності до ст.309
ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду в цій частині.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сімї, інших осіб.

У відповіднсті до ч. 1 ст. 116 ЖК України
якщо наймач, члени його сім»ї або інші
особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» №2 від 12
квітня 1985 року, роз»яснено, що при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст.116 ЖК України осіб, які
систематично порушують правила
проживання з ними в одній квартирі або
будинку, слід виходити з того, що при
триваючій антигромадській поведінці
виселення винного може статися і при
повторному порушенні, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Маються на увазі, зокрема,
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖСК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Як вбачається з матеріалів справи
жодних доказів на підтвердження того,
що до відповідача були застосовані
вказані вище заходи попередження, або
заходи громадського впливу, вжиті на
зборах трудового колективу,
товариськими судами й іншими
громадськими організаціями за місцем
роботи або проживання відповідача суду
надано не було.

Притягнення відповідача до
адміністративної відповідальності за
ст.ст. 173-2, 173 КУпАП, не може свідчити
про систематичне порушення
відповідачем правил співжиття, що
робить неможливим проживання з ним в
одному будинку, оскільки вказаними
постановами не застосувалися
зазначені вище заходи, які мають
передувати виселенню відповідача, а
тому систематичне порушення
відповідачем правил співжиття, що
робить неможливим проживання з ним в
одному будинку - не доведено.

За таких обставин, враховуючи
вищевикладене колегія суддів,вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
частковому скасуванню в частині
виселення відповідача з ухваленням в
цій частині нового рішення про відмову
у задоволенні позову в частині
виселення відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 24
жовтня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа
Петропавлівський районний сектор
Головного управління Державної
міграційної служби у
Дніпропетровській області про
усунення перешкод в користуванні
майном шляхом виселення та зняття з
реєстрації за місцем проживання
скасувати частково в частині виселення
ОСОБА_2 з буд. АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення.

Відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні майном шляхом
виселення.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Додаткове рішення Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 17 грудня 2013 року скасувати.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді