У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.

суддів: Амеліна В.І.,
Олійник А.С.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом
Брюховицької селищної ради
Шевченківського району м. Львова
Львівської області до ОСОБА_1, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2,
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, треті особи, які
заявляють самостійні вимоги щодо
предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
знесення самочинного збудованого
нерухомого майна; за позовом третіх
осіб, які заявляють самостійні вимоги
щодо предмета спору ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
ОСОБА_2, інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області у Львівській
області, про знесення самочинно
збудованого нерухомого майна та
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Львівської
області від 27 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року Брюховицька селищна
рада Шевченківського району м. Львова
Львівської області звернулась до суду
із зазначеним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що у вересні 2006 року ОСОБА_1
і ОСОБА_2 розпочали будівництво
житлового будинку по АДРЕСА_1 на
відстані 0,5 м від огородження між
будинками АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 на
відстані 4,5 м від самого будинку сім'ї
ОСОБА_4 без дозволу на виконання
будівельних робіт та погодженої
проектної документації. Згідно з
рішенням апеляційного суду Львівської
області будівництво житлового будинку
АДРЕСА_3 є самочинним, а будівельні
роботи, що пов'язані з будівництвом
зазначеного будинку, визнано такими, що
проводяться з порушенням будівельних
та протипожежних норм. Заборонено
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проводити будівництво
зазначеного житлового будинку до
приведення проектної документації у
відповідність чинному законодавству
та отримання відповідних дозволів на
проведення будівельних робіт. Всупереч
зазначеному судовому рішенню суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_1
продовжує будувати зазначений будинок,
тому просив зобов'язати останнього
знести за власний рахунок самочинно
збудований житловий будинок по
АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулись до суду з
позовом про зобов'язання ОСОБА_1
знести за власний рахунок самочинно
збудований житловий будинок по АДРЕСА_1
та відшкодувати завдану моральну
шкоду у сумі 2 000 грн.

Свої вимоги обґрунтували підставами,
аналогічними підставам первісного
позову.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 11 квітня 2013 року
позови задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 знести за власний
рахунок самочинно збудований житловий
будинок по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 по 1 000 грн кожному - у
відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 27 листопада 2013 року
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 11 квітня 2013
року скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову у задоволенні
позовів.

У касаційній скарзі заявники
порушують питання про скасування
рішення апеляційного суду Львівської
області від 27 листопада 2013 року,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, і залишення в силі рішення суду
першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах касаційної скарги правильність
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позовів, суд
апеляційної інстанції, дослідивши
докази у справі, дав їм належну оцінку
і, з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, дійшов правильного висновку
про відмову у задоволенні позовів,
оскільки позивачами не доведено
неможливість перебудови спірного
житлового будинку, відсутність згоди
ОСОБА_1 на здійснення такої перебудови
та завдання діями відповідача
моральної шкоди.

Суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права
(ч. 1 ст. 337 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги та зміст
судового рішення суду апеляційної
інстанції не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_4
відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 27 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.О.Карпенко Судді:

В.І.Амелін А.С.Олійник