БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
Справа № 1507/3054/12
Провадження № 2/497/4/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2014 року Болградський
районний суд Одеської області в складі:

головуючої - судді Тимошенко І. В.

за участю секретаря - Бабіч Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Болград цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Комфорт
Авто» про стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом та уточнивши позовні вимоги
(а.с.20 том 3), просить постановити судове
рішення , яким стягнути з відповідача
на його користь: - заробітну плату за
період з червня по вересень 2010 року
включно в сумі 2167 грн. 54 коп.; -
заробітну плату за жовтень 2010 року в
сумі 1496 грн. 64 коп.; - середній заробіток
за час затримки виплати заробітної
плати при звільненні за період з грудня
2012 по червень 2014 року в сумі 10295 грн. 91
коп.; - середньомісячну заробітну плату
за період роботи з 01 листопада 2010 року
по 06 травня 2011 року в сумі 4392 грн. 24 коп.;
- індексацію заробітної плати в сумі 571
грн. 25 коп.; - компенсацію за
невикористану щорічну відпустку за
період роботи з 2010 по 2012 роки; -
заробітну плату за період тимчасової
непрацездатності згідно лікарняних
листів від 28 квітня 2012 року , 15 травня
2012 року, 24 листопада 2012 року, 07 грудня 2012
року; - 10000 грн. на відшкодування
моральної шкоди; - 1700 грн. оплаченого
ним штрафу за постановою про
притягнення ТОВ «Комфорт Авто» до
адміністративної відповідальності ; -
1300 грн. оплачених ним в касу
відповідача за участь в тендері ; - 10000
грн. витрат на правову допомогу.

Позивач посилається на те, що він з 19
червня 2010 року був прийнятий на роботу
до ТОВ «Комфорт Авто» та працював
водієм на маршруті Олександрівка -
Одеса. За період роботи з 19 червня по
жовтень 2010 року включно йому не була
виплачена його заробітна плата, яка не
виплачена йому і по теперішній час. З 01
листопада 2010 року він був звільнений з
роботи, а потім з 01 травня 2011 року знову
прийнятий на роботу до ТОВ «Комфорт
Авто» нібито на підставі його заяв про
звільнення з роботи за власним
бажанням та прийняття на роботу знову ,
хоча насправді він таких заяв не писав,
з роботи не звільнявся і весь час з 01
листопада 2010 року по 01 травня 2011 року
продовжував працювати в ТОВ «Комфорт
Авто» водієм на маршруті
«Олександрівка - Одеса» . Згодом наказ
про його звільнення з роботи з 01
листопада 2010 року було скасовано.
Однак заробітна плата за період його
роботи з 01 листопада 2010 року по 01 травня
2011 року йому не нарахована і не
виплачена. В період часу з 05 листопада
2010 по 04 травня 2011 року він також
працював за сумісництвом в ТДВ
«Ренійське АТП 15140» водієм на маршруті
«Плавні - Одеса». При цьому він працював
два дні у ТДВ «Ренійське АТП 15140»,
наступні два дні у ТОВ «Комфорт Авто» і
так далі.

З 01 грудня 2012 року його - позивача
звільнено з роботи у ТОВ «Комфорт
Авто», при цьому відповідачем не
проведено з ним повний розрахунок при
звільненні, не виплачена його
заробітна плата за період з 19 червня по
01 листопада 2010 року та з 01 листопада 2010
року по 01 травня 2011 року, не виплата
заробітна плата за періоди тимчасової
непрацездатності по лікарняним
листкам від 28 квітня 2012 року , 15 травня
2012 року, 24 листопада 2012 року, 07 грудня 2012
року, відповідно до яких він знаходився
на стаціонарному та на амбулаторному
лікуванні, але відповідач відмовився
прийняти у нього ці листки
непрацездатності та оплатити їх. Крім
того, за весь час роботи у відповідача
він жодного разу не використав право на
щорічну відпустку , але і компенсація
за невикористану відпустку йому також
відповідачем не виплачена.

30 листопада 2011 року він вніс в касу ТОВ
«Комфорт Авто» 1300 грн. за участь у
тендері, які підлягають поверненню
йому, але відповідачем йому ця сума не
повернена. 19 грудня 2011 року по
квитанції № 44-899 на прохання колишнього
директора ТОВ «Комфорт Авто» ОСОБА_2
він оплатив 1700 грн. штрафу , який було
накладено на ТОВ «Комфорт Авто» за
постановою про притягнення товариства
до адміністративної відповідальності ;
ці гроші також підлягають йому
поверненню, але до теперішнього часу не
повернені. Неправомірними діями
відповідача , пов'язаними з
несвоєчасною виплатою йому заробітної
плати, незаконним звільненням його з
роботи з 01 листопада 2010 року , йому
заподіяна моральна шкода , яку він
оцінює в 10000 грн. В зв'язку з розглядом
цієї справи в судовому порядку він
поніс витрати на правову допомогу в
сумі 10000 грн.

Представник відповідача - директор ТОВ
«Комфорт Авто» Тельпис Д.П. позов
визнав частково та пояснив, що ТОВ
«Комфорт Авто» не заперечує проти
стягнення на користь позивача
нарахованої йому заробітної плати за
період роботи позивача з 19 червня по 01
листопада 2010 року з врахуванням
індексації, не заперечує проти
стягнення на користь позивача
заробітної плати за період його
тимчасової непрацездатності , який
підтверджується лікарняними листами .
Решту позовних вимог позивача
представник відповідача не визнав,
посилаючись на наступне. Позивач був
прийнятий на роботу до ТОВ «Комфорт
Авто» з 19 червня 2010 року водієм на
маршрут «Олександрівка - Одеса». З 01
листопада 2010 року позивач був
звільнений з роботи на підставі його
заяви про звільнення за власним
бажанням. З 01 травня 2011 року позивач був
знову прийнятий на роботу у ТОВ
«Комфорт Авто» на підставі його заяви
про прийняття на роботу. В період часу з
01 листопада 2010 року по 01 травня 2011 року
позивач у ТОВ «Комфорт Авто» не
працював, шляхові листи йому не
видавалися, маршрути він не виконував.
В цей період часу позивач працював
водієм у ТДВ «Ренійське АТП 15140». Після
звільнення з ТДВ «Ренійське АТП 15140»
позивач знову був прийнятий на роботу
до ТОВ «Комфорт Авто» з 01 травня 2011
року. В зв'язку з тим , що позивач
оспорював факт написання ним заяв від 01
листопада 2010 року та від 01 травня 2011
року про його звільнення з роботи за
власним бажанням та прийом його на
роботу знову , наказом директора ТОВ
«Комфорт Авто» від 13 січня 2014 року
накази про звільнення позивача з
роботи з 01 листопада 2010 року та про
прийняття його на роботу з 01 травня 2011
року скасовані. Разом з тим в період
часу з 01 листопада 2010 по 01 травня 2011
року позивач в ТОВ «Комфорт Авто» не
працював, в табелях обліку робочого
часу йому проставлені прогули, тому
підстав для нарахування та виплати
позивачу заробітної плати за цей час не
має.

З 01 грудня 2012 року позивача звільнено з
роботи у ТОВ «Комфорт Авто» за прогули.
19 грудня 2013 року з позивачем проведено
повний розрахунок при звільненні. 1300
грн., яки були внесені позивачем в касу
ТОВ «Комфорт Авто» 30 листопада 2011 року
за участь в тендері, відповідно до
рішення спільних зборів засновників та
трудового колективу ТОВ «Комфорт Авто»
від 22 січня 2011 року та наказу директора
ТОВ «Комфорт Авто» № 3 від 20 січня 2011
року поверненню позивачу не
підлягають. 1700 грн. штрафу, які позивач
сплатив за постановою про накладення
на ТОВ «Комфорт Авто»
адміністративного стягнення, були
повернені позивачу 05 липня 2012 року, що
підтверджується відповідним касовим
ордером. Всі інші позовні вимоги
позивача є необґрунтованими і такими ,
що не підлягають задоволенню.

Суд, заслухавши сторони, свідків,
дослідивши докази по справі, вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 10, 11, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини ,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач був прийнятий на роботу у
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Комфорт Авто» з 19
червня 2010 року водієм транспортних
засобів , що підтверджується копією
наказу № 27 від 19 червня 2010 року (а.с.35
том 1).

Наказом директора ТОВ «Комфорт Авто» №
42 від 1 листопада 2010 року позивача було
звільнено з займаної посади з 01
листопада 2010 року за ст.. 36 п.1 КЗпП
України на підставі заяви ОСОБА_1 про
звільнення за власним бажанням (а.с.37
том 1). Наказом директора ТОВ «Комфорт
Авто» № 17 від 01 травня 2011 року позивача
було знову прийнято на роботу водієм
автотранспортних засобів з 01 травня 2011
року на підставі заяви ОСОБА_1 про
прийняття на роботу (а.с.38 том 1).
Наказом директора ТОВ «Комфорт Авто» №
3 від 13 січня 2014 року наказ № 42 від 01
листопада 2010 року в частині звільнення
ОСОБА_1 з роботи та наказ № 17 від 01
травня 2011 року про прийняття ОСОБА_1 на
роботу скасовані (а.с.222 том 1). При цьому
в наказі № 3 від 13 січня 2014 року
зазначено, що підставою для скасування
зазначених наказів № 42 та № 17 стало
оспорювання позивачем ОСОБА_1 факту
написання ним заяв від 01.11.2010 року про
звільнення з роботи за власним
бажанням та від 01.05.2011 року про
прийняття на роботу з 01.05.2011 року, а
також відсутність у ТОВ «Комфорт Авто»
переконливих доказів підписання цих
заяв саме позивачем.

Судом встановлено , що за період роботи
позивача у ТОВ «Комфорт Авто» з 19
червня по 01 листопада 2010 року йому
нарахована до виплати заробітна плата
з врахуванням індексації : за червень
2010 року в сумі 898.07 коп., за липень 2010
року - 1057.08 грн., за серпень 2010 року - 842.66
грн., за вересень 2010 року - 510.48 грн., за
жовтень 2010 року 185.97 грн. (а.с. 58 том 3).
Відповідач не заперечує той факт , що
заробітна плата за цей період часу
позивачу нарахована але не виплачена
та не заперечує проти стягнення на
користь позивача зазначеної суми
заробітної плати з врахуванням
індексації. Позивач з розміром
нарахованої заробітної плати за період
з 19 червня по 01 жовтня 2010 року згоден.

Посилання позивача на те, що йому за
жовтень 2010 року підлягає нарахуванню
та виплаті заробітна плата за 24 робочих
дня в сумі 1496 грн. 64 коп. є
безпідставним. Судом шляхом огляду в
судовому засіданні шляхових листів за
жовтень 2010 року , виданих на ім'я
позивача (а.с.40-47 том 2), журналів
проведення медичного огляду водіїв та
проведення технічного огляду
транспортних засобів за жовтень 2010
року (а.с.60-67 том 3) встановлено, що
позивачем у жовтні 2010 року було
відпрацьовано 10 робочих днів. В той же
час відповідачем за жовтень 2010 року
позивачу нарахована заробітна плата за
3 робочих дня. За дорученням суду (а.с. 41
том 3) відповідачем донарахована
позивачу заробітна плата за
відпрацьовані ним робочі дні (7 робочих
днів) в сумі 407.16 грн. , в зв'язку з чим за
жовтень 2010 року позивачу підлягає
виплаті заробітна плата в сумі 593 грн. 13
коп. Загальна сума нарахованої, але не
виплаченої позивачу заробітної плати
за період роботи з 19 червня по 01
листопада 2010 року з врахуванням
індексації складає 3901 грн. 42 коп.(а.с.58
том 3). Оскільки зазначена сума
заробітної плати не виплачена позивачу
в порушення вимог ст. 115 КЗпП України до
теперішнього часу , саме цю суму
заробітної плати суд вважає за
необхідне стягнути на користь
позивача.

Посилання позивача на лист ПАТ
«Чорноморська транспортна компанія» №
139 від 03 квітня 2014 року, згідно якого
ним було відпрацьовано у жовтні 2010 року
24 робочих дня (а.с.194 том 2) є
безпідставним , оскільки ці відомості
суперечать первісним документам
обліку робочого часу, які були
досліджені судом.

Вимога позивача про стягнення на його
користь індексації заробітної плати за
період з 19 червня по 01 листопада 2010 року
в сумі 571 грн. 25 коп. є безпідставною.
По-перше позивачем не приведено
розрахунок зазначеної суми індексації.
По-друге індексація заробітної плати
позивача за зазначений період часу
проведена відповідачем у
відповідності до норм Закону України
«Про індексацію грошових доходів
населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХII та
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 1078 від 17.07.2003 року «Про затвердження
Порядку проведення індексації
грошових доходів населення» (а.с.58 том
3).

На користь позивача підлягає стягненню
з відповідача також заробітна плата за
періоди тимчасової непрацездатності з
09 по 28 квітня 2012 року , з 07 по 16 червня 2012
року, з 24 по 27 листопада 2012 року, з 28
листопада по 07 грудня 2012 року , що
підтверджується листками
непрацездатності від 28 квітня 2012
року,від 15 червня 2012 року , від 24
листопада 2012 року, від 07 грудня 2012 року
(а.с.22-25 том 3), в сумі 1168 грн. 13 коп. (а.с.59
том 3).

Вимога позивача про стягнення на його
користь середнього заробітку за період
роботи у ТОВ «Комфорт Авто» з листопада
2010 року по квітень 2011 року включно в
сумі 4392 грн. 24 коп. задоволенню не
підлягає з наступних підстав. Судом
встановлено, що з 01 листопада 2010 року
позивач був звільнений з ТОВ «Комфорт
Авто» за ст.. 36 п.1 КЗпП України наказом
директора ТОВ «Комфорт Авто» № 42 від 1
листопада 2010 року, який в наступному
був скасований наказом директора ТОВ
«Комфорт Авто» № 3 від 13 січня 2014 року.
З 05 листопада 2010 року позивач був
прийнятий на роботу водієм до ТДВ
«Ренійське АТП 15140», що підтверджується
наказом директора цього товариства № 23
від 05 листопада 2010 року (а.с.233 том 1).
Наказом № 9к від 04 травня 2011 року
позивач був звільнений з ТДВ
«Ренійське АТП 15140» за власним бажанням
(а.с.233 том1). Наказом директора ТОВ
«Комфорт Авто» № 17 від 01 травня 2011 року
позивача було знову прийнято на роботу
водієм автотранспортних засобів з 01
травня 2011 року. Цей наказ також
скасовано наказом директора ТОВ
«Комфорт Авто» № 3 від 13 січня 2014 року.
З табелів обліку робочого часу (а.с.172-177
том 2) вбачається , що позивач дійсно в
період часу з 05 листопада 2010 по 04
травня 2011 року працював в ТДВ
«Ренійське АТП 15140», виконував рейси,
йому була нарахована за цей період часу
заробітна плата. Рішенням
Болградського районного суду Одеської
області від 24 січня 2013 року з ТДВ
«Ренійське АТП 15140» на користь позивача
стягнена нарахована , але не виплачена
йому заробітна плата за вказаний
період роботи в сумі 5939 грн. 07 коп.
Рішення суду набрало законної сили (а.с.
68-72 том 3).

Судом також встановлено , що в період
часу з 01 листопада 2010 року по 01 травня
2011 року у ТОВ «Комфорт Авто» позивач не
працював. В цей період часу позивачу не
видавалися шляхові листи , що
підтверджується журналом обліку
шляхових листів , який було досліджено
в судовому засіданні та копія якого
долучена до матеріалів справи (а.с.63-78
том 1). В цей період часу в табелях
обліку робочого часу мається відмітка
про скоєння позивачем прогулів (а.с.223-228
том 1). В цей період часу позивачу не
нараховувалась та не виплачувалась
заробітна плата.

Посилання позивача на те, що він
фактично в період з 01 листопада 2010 року
по 01 травня 2011 року продовжував
працювати в ТОВ «Комфорт Авто» та
виконувати рейси за маршрутом
«Олександрівка -Одеса» у дні, вільні
від роботи у ТДВ «Ренійське АТП 15140»,
підтвердження в судовому засіданні не
знайшло. Судом встановлено , що позивач
у ТОВ «Комфорт Авто» працював водієм
на маршруті «Олександрівка - Одеса».
Для виконання маршруту позивач повинен
був отримати у ТОВ «Комфорт Авто»
шляховий лист, перед початком рейсу
пройти медичний огляд та перевірку
технічного стану транспортного
засобу, на якому здійснювався маршрут,
по прибуттю до м. Одеса поставити
відмітку про прибуття в шляховому
листі. Вимога щодо обов'язкового
проходження водієм предрейсового
медичного огляду та обов'язкової
перевірки технічного стану
транспортного засобу визначена ст.. 35,45
Закону України «Про дорожній рух» ,
ст..18, 40 Закону України «Про
автомобільний транспорт», Правилами
надання послуг пасажирського
автомобільного транспорту ,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 176 від 18.02.1997 року.

Так в судовому засіданні за участю
сторін були досліджені в оригіналах
шляхові листи, видані ТОВ «Комфорт
Авто» за маршрутом «Олександрівка -
Одеса» , журнали проведення медичного
огляду водіїв та проведення перевірки
технічного стану транспортних засобів
, відомості продажу квитків за вказаним
маршрутом за період з 01 листопада 2010
року по 01 травня 2011 року. При цьому
судом встановлено наступне.

У листопаді 2010 року позивач медичний
огляд та перевірку технічного стану
транспортного засобу пройшов лише
один раз - 24 листопада 2010 року, що
підтверджуєьться записом в журналах
медичного огляду водіїв та перевірки
технічного стану транспортних засобів
. При цьому згідно табелю обліку
робочого часу за листопад 2010 року в цей
день 24 листопада 2010 року позивач
виконував маршрут та знаходився на
робочому місці у ТДВ «Ренійське АТП
15140» (а.с.172 том 2). Відповідно до листа
ПАТ «Чорноморська транспортна
компанія» № 139 від 03.04.2014 року позивач у
жовтні 2010 року рейси, як водій ТОВ
«Комфорт Авто», не виконував (а.с.194 том
2). Таким чином судом достовірно
встановлено, що у листопаді 2010 року
позивач, як водій ТОВ «Комфорт Авто»,
рейси не виконував.

У грудні 2010 року згідно відмітки в
шляхових листах позивач пройшов
медичний огляд 9,11,20,21,23,31 грудня 2010 року
(а.с.57-58 том 2); згідно листа ПАТ
«Чорноморська транспортна компанія» №
139 від 03.04.2014 року позивач ОСОБА_1
виконував рейси, як водій ТОВ «Комфорт
Авто», 8-11,21-22 грудня 2010 року (а.с.194 том 2).
Разом з тим згідно журналів проведення
медичного огляду водіїв та технічного
огляду транспортних засобів водій
ОСОБА_1 у грудні 2010 року пройшов
медичний огляд та перевірку технічного
стану транспортного засобу лише 11 та 12
грудня 2010 року. 10,22,31 грудня 2010 року
позивач виконував рейси у ТДВ
«Ренійське АТП 15140» , що
підтверджується табелем обліку
робочого часу ( а.с.173 том 2). З відомостей
продажі квитків, досліджених в
судовому засіданні, встановлено, що 31
грудня 2010 року маршрут «Олександрівка
- Одеса» виконував водій ТОВ «Комфорт
Авто» Погорельник. Таким чином за
зазначеними відомостями у грудні 2010
року позивач виконував рейс за
маршрутом «Олександрівка - Одеса» , як
водій ТОВ «Комфорт Авто», з дотриманням
правил безпеки перевезення пасажирів ,
а саме з проходженням медогляду та
перевірки технічного стану
транспортного засобу , лише один день 11
грудня 2010 року.

У січні 2011 року згідно відомостей
продажу квитків, досліджених судом, та
листа ПАТ «Чорноморська транспортна
компанія» № 139 від 03.04.2014 року (а.с.194 том
2) позивач, як водій ТОВ «Комфорт Авто»,
виконував рейс «Олександрівка - Одеса»
один раз - 25 січня 2011 року (а.с.194 том 2). З
журналів же проведення медичного
огляду водіїв та перевірки технічного
стану транспортних засобів таки
огляди позивач пройшов у січні 2011 року
один раз - 26 січня 2011 року. Таким чином у
січні 2011 року позивач рейси у ТОВ
«Комфорт Авто» з дотриманням правил
безпеки перевезення пасажирів не
виконував.

У лютому 2011 року згідно відомостей
продажу квитків, досліджених в
судовому засіданні, та листа ПАТ
«Чорноморська транспортна компанія» №
139 від 03.04.2014 року (а.с.194 том 2) позивач, як
водій ТОВ «Комфорт Авто», виконував
рейси 2,21-25 лютого 2011 року (а.с.194 том 2). З
журналів проведення медичного огляду
водіїв та технічного огляду
транспортних засобів вбачається, що у
лютому 2011 року медичний огляд та огляд
транспортного засобу позивач пройшов
двічі - 24 та 25 лютого 2011 року. Згідно
табелю обліку робочого часу 2,21,22,24
лютого 2011 року позивач працював у ТДВ
«Ренійське АТП 15140» (а.с.175 том 2). З
аналізу зазначених документів
вбачається , що у лютому 2011 року позивач
виконував рейс, як водій ТОВ «Комфорт
Авто», лише один день - 25 лютого 2011 року.

У березні 2011 року згідно відомостей
продажу квитків, досліджених судом, та
листа ПАТ «Чорноморська транспортна
компанія» № 139 від 03.04.2014 року (а.с.194 том
2) позивач, як водій ТОВ «Комфорт Авто»,
виконував рейси 4,18,27-29 березня 2011 року.
В шляхових листах на маршрут
«Олександрівка - Одеса» маються
відмітки про проходження позивачем
медичного огляду 5,18,19,27,28,29 березня 2011
року (а.с.61-62 том 2). В той же час
відповідно до журналів проведення
медичного огляду водіїв та перевірки
технічного стану транспортних засобів
у березні 2011 року позивач пройшов
медичний огляд та огляд транспортного
засобу лише 5 та 19 березня 2011 року.
Відповідно до табелю обліку робочого
часу 5,19,27,29 березня 2011 року позивач
виконував рейси як водій ТДВ
«Ренійське АТП 15140» (а.с.176 том 2). Таким
чином з аналізу перелічених
документів встановлено, що у березні 2011
року позивач, як водій ТОВ «Комфорт
Авто», рейси не виконував.

У квітні 2011 року згідно відомостей
продажу квитків та листа ПАТ
«Чорноморська транспортна компанія» №
139 від 03.04.2014 року позивач, як водій ТОВ
«Комфорт Авто» виконував рейси 2,10-16,27-30
квітня 2011 року (а.с.194 том 2). В шляхових
листах за квітень 2011 року за маршрутом
«Олександрівка - Одеса» маються
відмітки про проходження позивачем
медичного огляду 2,10,11,12,14,15,16,27,28,29,30
квітня 2011 року (а.с.63-64 том 2). Разом з тим
відповідно до журналів проведення
медичного огляду водіїв та перевірки
технічного стану транспортних засобів
позивач у квітні 2011 року пройшов
медичний огляд та огляд транспортного
засобу лише 3,28,30 квітня 2011 року. Згідно
табелю обліку робочого часу 3,11,13,15,28,30
квітня 2011 року позивач виконував рейси,
як водій ТДВ «Ренійське АТП 15140» (а.с.177
том 2). З аналізу перелічених документів
вбачається , що у квітні 2011 року
позивач, як водій ТОВ «Комфорт Авто»,
рейси не виконував.

Дослідивши та проаналізувавши
перелічені вище відомості, суд
доходить висновку , що не має підстав
для нарахування та виплати позивачу
заробітної плати за період з 01
листопада 2010 року по 01 травня 2011 року ,
оскільки судом встановлено , що в цей
період часу позивачу у встановленому
порядку ТОВ «Комфорт Авто» шляхові
листи для здійснення маршруту
«Олександрівка - Одеса» не видавались,
що підтверджується журналом обліку
шляхових листів (а.с.63-78 том 1), в табелях
обліку робочого часу за цей період
зазначено, що позивачем скоєні прогули
(а.с.223-228 том 1). Одиничні виходи позивача
на роботу та виконані ним рейси за
маршрутом «Олександрівка - Одеса» 11
грудня та 25 лютого 2011 року носили
самочинний характер. Це
підтверджується поясненнями в
судовому засіданні свідків ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про те, що позивач в зазначений
період часу самочинно дописував себе у
шляхових листах , яки видавалися на ім'я
ОСОБА_4 та інших водіїв, але фактично на
роботу у встановленому порядку не
виходив і рейси у ТОВ «Комфорт Авто» не
виконував. Свідок ОСОБА_4 також пояснив
, що позивач мав вільний доступ до
транспортного засобу , на якому
виконувався у ТОВ «Комфорт Авто»
маршрут «Олександрівка - Одеса», та міг
самовільно виконати маршрут на цьому
транспортному засобі , який знаходився
на той час у їх спільній власності.

Інформація, що міститься у відомостях
продажу квитків та в листі ПАТ
«Чорноморська транспортна компанія» №
139 від 03.04.2014 року про дні виконання
позивачем рейсів за маршрутом
«Олександрівка - Одеса» в період часу з
листопада 2010 по квітень 2011 року , суд не
приймає до уваги та вважає цю
інформацію недостовірною. Так судом з
пояснень позивача, представника
відповідача, свідка ОСОБА_2 встановлено
, що відомості про водія, який виконує
рейс у конкретну дату, вносилися
диспетчером ПАТ «Чорноморська
транспортна компанія» до електронного
диспетчерського журналу та до
відомостей продажу квитків без
обов'язкової перевірки особи водія за
паспортним або іншим документом , ці
відомості вносилися диспетчером на
підставі особистого знайомства з
водієм, оскільки диспетчер та водій
майже кожного дня спілкуються між
собою. Судом встановлено, що в цей
період часу позивач працював в ТДВ
«Ренійське АТП 15140» та виконував рейси
за маршрутом «Плавні - Одеса», який
збігається за часом з маршрутом
«Олександрівка - Одеса». За таких
обставин інформацію, яка міститься в
відомостях продажу квитків та в
електронному диспетчерському журналі,
не можна вважати такою , що відповідає
дійсності. Тим більш , що ця інформація
суперечить первинним документам
проходження водіями медичного огляду
та перевірки технічного стану
транспортного засобу, а також
первинним документам обліку шляхових
листів та обліку робочого часу.

З врахуванням викладеного суд не
знаходить підстав для нарахування та
виплати позивачу заробітної плати за
період з 01 листопада 2010 року по 01 травня
2011 року.

Наказами директора ТОВ «Комфорт Авто»
№ 64 від 31 жовтня 2013 року та № 72 від 21
листопада 2013 року позивача звільнено з
роботи за прогули без поважних причин з
01 грудня 2012 року (а.с.47,48 том 3). Судом
встановлено, що у 2013 році позивач
звернувся до Болградського районного
суду з позовом про поновлення на
роботі. В ході розгляду зазначеної
справи 19 грудня 2013 року з позивачем
було проведено розрахунок при
звільненні з виплатою належних
позивачу від підприємства сум на день
звільнення , що підтверджується
видатковим касовим ордером № 176 від 19
грудня 2013 року (а.с. 36 том 3). Позивач цей
факт не заперечує. Відповідно до ст.. 116
Кодексу законів про працю України при
звільненні працівника виплата всіх сум
, що належать йому від підприємства ,
установи, організації , провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Відповідно до ст.. 117 КЗпП
України в разі не виплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові
сум у строки , зазначені в статті 116
цього Кодексу, при відсутності спору
про їх розмір підприємство, установа ,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що позивач в день
звільнення, тобто 01 грудня 2012 року на
роботі був відсутній. Позивача
звільнено з роботи за прогули , а саме
не виходи на роботу з 01 грудня 2012 року ,
що підтверджується рішенням
Болградського районного суду Одеської
області від 28.02.2014 року та ухвалою
Апеляційного суду Одеської області від
14.05.2014 року по справі № 497/3188/13-ц за
позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Комфорт Авто»
про скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу , якими встановлено , що позивач
з грудня 2012 року і по день видання
наказу про звільнення був відсутній на
роботі (а.с.29-35 том 3). Оскільки позивачу
не була виплачена на день його
звільнення з роботи заробітна плата за
період з 19 червня по 01 листопада 2010 року
, тобто при звільненні позивача не була
проведена виплата всіх сум , що
належать йому від підприємства, на
користь позивача підлягає стягненню
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні за період з 19
грудня 2013 року (оскільки раніше позивач
за розрахунком до відповідача не
звертався) по день постановлення
судового рішення в цій справі , тобто
за 7 місяців . Середньомісячна
заробітна плата позивача за два
останніх повних відпрацьованих місяця
перед звільненням складає: 716.72 грн. (за
жовтень 2012 року) + 1218.42 грн. (за листопад
2012 року)(а.с.49 том 3, 11-12 том 2) = 1935 грн. 14
коп. : 2 місяці = 967 грн. 57 коп. Середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні складає 967.57грн. х 7
місяців = 6772 грн. Суду не надано доказів
про те, що в період з 19 грудня 2013 року
позивач працевлаштований та отримав
будь - який дохід. Тому суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача середній заробіток за
час розрахунку при звільненні в сумі 6772
грн.

Вимога позивача щодо стягнення з
відповідача на його користь грошової
компенсації за невикористані щорічні
відпустки за час роботи у ТОВ «Комфорт
Авто» з 2010 по 2012 роки задоволенню не
підлягає. Ця вимога позивача вже була
предметом розгляду суду . Так
Болградським районним судом в ході
розгляду цивільної справи № 497/3188/13-ц
за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Комфорт Авто»
про скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу була розглянута вимога
позивача про стягнення грошової
компенсації за невикористану щорічну
відпустку за період з 19 червня 2010 року
по 07 грудня 2012 року , в задоволенні
позову в цій частині судом відмовлено
(а.с.29-32 том 3). Це рішення суду набрало
законної сили (а.с.33-35). Тому ця вимога
позивача не підлягає повторному
розгляду в цій справі.

Вимога позивача про стягнення з
відповідача на його користь 1300 грн.
задоволенню не підлягає з таких
підстав. Судом встановлено, що 30
листопада 2011 року позивач сплатив в
касу ТОВ «Комфорт Авто» 1300 грн. за
участь в тендері, що підтверджується
відповідною квитанцією (а.с.161 том 2). Цей
факт не заперечується відповідачем.
Позивач пояснив , що ці грошові кошти
були внесені ним в касу ТОВ «Комфорт
Авто» на добровільних засадах в якості
оплати за участь ТОВ «Комфорт Авто» в
тендері на право перевезення пасажирів
за маршрутом «Олександрівка- Одеса», на
якому він - позивач працював.
Відповідно до протоколу засідання
обласного конкурсного комітету з
визначення перевізників на
внутрішньообласних автобусних
маршрутах загального користування № 18
від 14 травня 2008 року ТОВ «Комфорт Авто»
визначено переможцем конкурсу з
обслуговування внутрішньообласного
автобусного маршруту загального
користування «Олександрівка - Одеса» з
укладенням договору з перевізником на
3 роки (а.с. 246 том 2). Відповідно до
протоколу № 1 спільних зборів
засновників та трудового колективу ТОВ
«Комфорт Авто» від 22 січня 2011 року
зборами було прийнято рішення про
внесення грошових коштів за участь в
конкурсі (тендері) власниками
транспортних засобів на добровільних
засадах без повернення цих коштів
(а.с.243 том 2). Наказом директора ТОВ
«Комфорт Авто» № 3 від 20 січня 2011 року
головному бухгалтеру товариства
доручено приймати грошові кошти за
участь в тендері без повернення цих
коштів власниками транспортних
засобів (а.с.244 том 2). Свідки ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтвердили в судовому
засіданні факт проведення зазначених
зборів та прийняття зборами
зазначеного рішення. За викладених
обставин суд доходить висновку , що
оскільки позивач , працюючи на маршруті
«Олександрівка - Одеса» , в
добровільному порядку вніс в касу
відповідача грошові кошти в сумі 1300
грн. в якості витрат на проведення
конкурсу з визначення перевізника за
вказаним маршрутом, ці кошти не
підлягають поверненню позивачу.

Вимога позивача про стягнення з
відповідача на його користь 1700 грн.
також задоволенню не підлягає. Позивач
надав суду копію квитанції № 44-899 від 19
грудня 2011 року, відповідно до якої ТОВ
«Комфорт Авто» сплачено через
позивача ОСОБА_1 1700 грн. штрафу за
адміністративне правопорушення згідно
постанови № 010187 від 20.02.2008 року (а.с.155
том 2). Разом з тим позивачем не надано
суду доказів про те на підставі чого та
з яких причин саме ним було сплачено
цей штраф, де знаходиться оригінал
квитанції і чому до теперішнього часу
ця квитанція не пред'явлена до
бухгалтерії ТОВ «Комфорт Авто». За
твердженням позивача зазначений штраф
було сплачено ним на прохання
колишнього директора ТОВ «Комфорт
Авто» ОСОБА_2, який обіцяв , що ця сума
буде йому - позивачу повернена.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_2 цих
обставин в судовому засіданні не
підтвердив. Відповідно до видаткового
касового ордеру № 141 від 05 липня 2012 року
позивачу видано з каси ТОВ «Комфорт
Авто» 1700 грн. - повернення
невикористаних грошей (по штрафу) (а.с.159
том 2). Позивач факт отримання грошей в
сумі 1700 грн. за видатковим касовим
ордером від 05 липня 2012 року не
заперечував і не міг пояснити за що
саме та чому йому були повернені ці
грошові кошти. З змісту видаткового
касового ордеру не можна зрозуміти про
який саме штраф йдеться. Разом з тим у
бухгалтерських документах відповідача
відсутні будь - яки інші документи про
сплату позивачем штрафу в сумі 1700 грн.
За викладених обставин суд вважає, що
позивач не довів свою позовну вимогу
щодо стягнення з відповідача 1700 грн. ,
підстав для стягнення з відповідача
цієї суми суд не знаходить.

Вимога позивача про стягнення
моральної шкоди підлягає частковому
задоволенню. Суд вважає, що в зв'язку з
тим, що позивачу не була своєчасно , у
строки , визначені ст.. 115 КЗпП України ,
виплачена його заробітна плата за
період з 19 червня по 01 листопада 2010
року , йому заподіяна моральна шкода ,
пов'язана з моральними переживаннями
через несвоєчасну виплату заробітної
плати та необхідність докладання
додаткових зусиль для організації
свого життя, прийняття додаткових
заходів для забезпечення свого
проживання та проживання членів своєї
сім'ї. При визначенні розміру моральної
шкоди суд враховує ступень моральних
переживань позивача, ступень вини
позивача. Разом з тим суд враховує і те ,
що позивач не надав будь - яких доказів
про погіршення стану його здоров'я в
зазначений період часу або про будь-які
інші обставини , які б свідчили про
значну ступень його моральних
страждань. Тому суд вважає за
необхідне відповідно до вимог ст. 237-1
КЗпП України стягнути на користь
позивача на відшкодування моральної
шкоди 1000 грн.

Вимога позивача про стягнення витрат
на правову допомогу в сумі 10000 грн.
підлягає частковому задоволенню. За
змістом ст.. 79 ч.1,3 п.2, 84 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат , пов'язаних з розглядом
справи; до витрат , пов'язаних з
розглядом судової справи належать
витрати на правову допомогу; граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу встановлюється законом.
Згідно ст.. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Правову допомогу позивачу при розгляді
цієї справи надавала ОСОБА_7, яка діяла
від імені позивача на підставі
довіреності(а.с.220 том 1), яка має вищу
юридичну освіту , є суб'єктом
підприємницької діяльності та з якою
позивачем укладено договір про надання
правової допомоги (а.с.249,251,252 том 2).
Згідно квитанції від 02 грудня 2013 року
позивачем сплачено ОСОБА_7 за надання
правової допомоги 10000 грн. (а.с.250 том 2).
Представник позивача ОСОБА_7
безпосередньо приймала участь у
судових засіданнях при розгялді цієї
справи : 20 січня 2014 року з 09.34 до 12.45
годин, 05 березня 2014 року з 09.07 до
11.24годин , 09 квітня 2014 року з 09.50 до 10.39
годин, 18 квітня 2014 року з 10.10 до 12.15
годин, 10 червня 2014 року з 10.25 до 10.50 годин
, 18 червня 2014 року з 10.15 до 11.40 годин , 10
липня 2014 року з 10.05 до 10.25 годин, а
всього 10 годин 32 хвилини або 632 хвилини.
Також представник відповідача ОСОБА_7
складала від імені позивача позовні
заяви та заяви про уточнення позовних
вимог , ознайомлювалась з матеріалами
справи. Разом з тим представник
відповідача ОСОБА_7 не надала суду
пояснень та не надала доказів про те,
скільки часу було нею витрачено на
підготовку позовних заяв та уточнень
до них , а також на ознайомлення з
матеріалами справи. Пояснення позивача
та його представника ОСОБА_7 про те, що
до суми витрат на правову допомогу
включені витрати на відрядження до
м.Одеса і м.Арциз та на надання запитів,
суд до уваги не приймає, оскільки таки
витрати не підтверджені будь - якими
об'єктивними доказами ( письмових
доказів про відбування представника
позивача у відрядження та знаходження
у відрядженні не надано, також не
надано суду копій запитів та відповіді
на них).

На момент ухвалення рішення суду в цій
справі мінімальний розмір заробітної
плати складає 1218 грн. 40% від мінімальної
заробітної плати складає 487 грн. 20 коп.
Відтак граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу за участь
представника відповідача в судових
засіданнях при розгляді цієї справи
складає: 487.20 грн. : 60 хвилин х 632 хвилини =
5119 грн. 20 коп. Оскільки позивачем та
його предстаником не надано доказів
про те скільки часу було витрачено на
складення позовних заяв та
ознайомлення з матералами справи, суд
вважає за необхідне стьягнути на
користь позивача витрати на правову
допомогу в загальній сумі 6000 грн.

Керуючись ст. 10,11,60,131,212-215,294 ЦПК України,
ст. 94, 115, 116, 117 Кодексу законів про
працю України , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «КОМФОРТ АВТО» на
користь ОСОБА_1 :

- нараховану але не виплачену йому
заробітну плату за період з 19 червня 2010
року по 01 листопада 2011 року з
врахуванням індексації в сумі 3901 грн. 42
коп.,

- заробітну плату за час тимчасової
непрацездатності в сумі 1168 грн. 13 коп.,

- середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 6772
грн.,

- на відшкодування моральної шкоди 1000
грн.,

- витрати на правову допомогу в сумі 6000
грн.,

- а всього 18841 грн. 55 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «КОМФОРТ АВТО» на
користь держави 243 грн. 60 коп. судового
збору.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
через Болградський районний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Суддя :
Тимошенко Ірина
Вольдемарівна