РІШЕННЯ

Іменем України

18.02.2014 року
м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської
області в складі :

головуючого -
Бібіка О.В.

за участю секретаря -
Онацької В.В..,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Зміїв
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Чемужівської сільської ради
Зміївського району Харківської
області, треті особи Зміївська
державна нотаріальна контора
Харківської області, ОСОБА_6 про
визнання права власності на спадщину в
порядку спадкування за законом,
визнання права власності на частину
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності,

В С
Т А Н О В И В :

31 січня 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися до суду з позовною заявою до
Чемужівської сільської ради
Зміївського району Харківської
області, в якій просять визнати за
ОСОБА_1 право власності на ? частину
житлового будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною надвірних
будівель як на майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною надвірних
будівель в порядку спадкування за
законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 в
м. Змієві Харківської області чоловіка
ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною надвірних
будівель в порядку спадкування за
законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 в
м. Змієві Харківської області батька
ОСОБА_5.

На обґрунтування посилається, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5, після його
смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2
частки житлового будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною надвірних
будівель. На момент смерті у будинку
постійно зі спадкодавцем проживали
дружина та дочка. При зверненні до
нотаріальної контори з приводу
оформлення спадщини їм було відмовлено
у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
будинок, що входить до спадкової маси.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 не з»явилися, надали до
канцелярії суду заяву, в якій вказали,
що позов підтримують в повному обсязі.
Просили розгляд справи проводити за їх
відсутності, без фіксування судового
процесу технічними засобами
звукозапису (а.с. 42)

Представник відповідача Чемужівської
сільської ради Зміївського району
Харківської області у судове засідання
не з»явився, надав до канцелярії суду
заяву, в якій просив справу розглядати
за відсутності їх представника, без
фіксування судового процесу
технічними засобами фіксування. Проти
позовних вимог не заперечує. (а.с. 48)

Представник третьої особи Зміївської
державної нотаріальної контори в
Харківській області у судове засідання
не з»явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений своєчасно. Що
підтверджується розпискою про
вручення судової повістки (а.с. 35)

Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання
не з»явилася, надала до канцелярії суду
заяву, в якій вказала, що обставинами,
викладеними у позовній заяві, повністю
згодна, проти задоволення позову
заперечень не має (а.с. 46-47)

Суд, дослідивши наявні у справі
докази прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.
Змієві Харківської області помер
ОСОБА_5, що підтверджується копією
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, яке
видане 12 лютого 2013 року виконавчим
комітетом Чемужівської сільської ради
Зміївського району Харківської
області /актовий запис про смерть №10/.
(а.с. 21)

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася
спадщина у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_1, який відповідно до рішення
виконкому Готвальдівської районної
ради народних депутатів від 21.03.1989 року
№ 144 належав йому на праві особистої
власності, що підтверджується даними з
копії довідки № 1032 від 23.01.2014 року,
виданої директором КП «Зміївське БТІ»
(а.с. 19) та даними з копії довідки № 65 від
09.01.2014 року, виданої Чемужівським
сільським головою з якої вбачається, що
згідно записів по господарських книг
сільської ради за № 0981/1 домоволодіння
АДРЕСА_1, належить на праві власності
ОСОБА_5 (а.с. 26)

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі,
зареєстрованому 24 грудня 1966 року
Чемужівською сільською радою
Зміївського району Харківської
області (а.с. 10)

До правовідносин, що виникли між
сторонами по справі з урахуванням
принципу темпоральності, суд
застосувує норми статті 22 КпШС України,
якою передбачено, що майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є їх спільною
власністю.

Відповідно до ч.2 ст. 22 КпШС України, яка
діяла на час придбання спірного майна,
подружжя користуються рівними правами
на майно і в тому випадку, якщо один із
них був зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин та не мав
самостійного заробітку.

Час оформлення права власності на
майно та титул не впливає на право
одного з подружжя на частину майна,
придбаного в період шлюбу.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9
Конституції України чинні міжнародні
договори, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, є
частиною національного законодавства
України.

Законом України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року
ратифіковано Конвенцію про захист прав
і основних свобод людини 1950 року (далі -
Конвенція), Перший протокол та
протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу
Конвенції кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були батьками ОСОБА_2,
що підтверджується копією свідоцтва
про народження серії НОМЕР_2,
зареєстрованого Чемужівською
сільською радою Зміївського району
Харківської області (а.с. 15), та ОСОБА_6,
що підтверджується копією свідоцтва
про народження серії НОМЕР_3,
зареєстрованого Чемужівською
сільською радою Зміївського району
Харківської області (а.с. 19), яка після
реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4,
змінила прізвище «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6»,
що підтверджується копією свідоцтва
про укладення шлюбу серії НОМЕР_4,
зареєстрованого Готвальдівським
відділом РАГС Харківської області (а.с.
20)

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 04.10.1991 року №7 «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок», право
власності на жилий будинок, збудований
громадянином на відведеній в
установленому порядку земельній
ділянці і прийнятий в експлуатацію,
виникає з часу його реєстрації у
виконкомі місцевої ради.

Із відповіді Зміївської державної
нотаріальної контори Харківської
області № 262/01-16 від 12.02.2014 року
вбачається, що свідоцтво про право на
спадщину після смерті ОСОБА_5 не
видавалося ( а.с .40,41).

Факт постійного проживання позивачів
зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час його
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та прийняття
спадщини у відповідності до вимог ч.3
ст. 1268 ЦК України, підтверджується
довідкою Чемужівської сільської ради
Зміївського району Харківської
області №64 від 15.01.2014 року та відміткою
про реєстрацію постійного місця
проживання у паспорті громадянина
України на ім.»я позивачів (а.с.27, 8, 13)

Згідно п. 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування» у разі відмови нотаріуса
в оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Таким чином, оскільки позивач не може
отримати свідоцтво про право на
спадщину в нотаріальній конторі, право
власності може бути визнане судом.

У той же час, згідно п. 24 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 7 від
30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування»
відповідачами у справах про
спадкування є спадкоємці, які прийняли
спадщину. При відсутності інших
спадкоємців за заповітом і за законом,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини, а також
відмови від її прийняття відповідачами
є територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1
липня 2004 року державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що супроводжується внесенням
даних до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону
право власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване
до набрання чинності Законом України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
нерухоме майно набувається в порядку,
який існував на час його будівництва, а
не виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого прав, а не підставою
його виникнення (постанова Верховного
Суду України від 13 червня 2012 р. №
6-54цс12).

Відповідно до частини першої
статті 58 Конституції України закони та
інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Крім того,
згідно з частиною першою та частиною
другою статті 5 Цивільного кодексу
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на
законодавчому рівні було встановлено
порядок та умови прийняття в
експлуатацію об'єктів будівництва
постановою Кабінету Міністрів України
від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів державного
замовлення» (втратила чинність). Тобто
до 5 серпня 1992 року не передбачалась
процедура введення приватних житлових
будинків в експлуатацію при оформленні
права власності.

З аналізу положень Конституції
України та Цивільного кодексу України
вбачається, що не потребує введення в
експлуатацію приватних житлових
будинків, збудованих до 5 серпня 1992
року, при набутті права власності на
такі об'єкти (лист Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409
«Щодо прийняття в експлуатацію
об'єктів, закінчених будівництвом до 5
серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 5 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної інвентаризації
(лист Державної
архітектурно-будівельної інспекція
України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо
порядку прийняття в експлуатацію
самовільно побудованого садового
будинку і розмірів штрафів»).

Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК
України, листа Міністерства Юстиції
України № 19-32/319, від 21 лютого 2005 року,
якщо у разі смерті власника нерухомого
майна, первинна реєстрація права
власності на яке не проводилася і
правовстановлюючий документ
відсутній, питання про визначення
належності цього майна попередньому
власнику та наступного власника
(спадкоємця) повинно вирішуватися в
судовому порядку.

З огляду на вказане, враховуючи
положення ст..28 28 КпШС України у разі
поділу майна, що є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними, ? частка житлового
будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною
надвірних будівель належить на праві
власності ОСОБА_1 як майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Інша ? частка будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною надвірних
будівель входить до спадкової маси
після смерті ОСОБА_5 Та фактично
успадкована ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних
частках, як спадкоємцями першої черги
за законом.Н

Нотаріальний процес оформлення
спадщини регламентовано п. 4.15.
„Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затв. наказом
Міністерства юстиції України від 22.02.2012
№ 296/5 та Зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 22 лютого 2012 р. за №
282/20595 - видача свідоцтва про право на
спадщину на майно, яке підлягає
реєстрації, проводиться нотаріусом
після подання правовстановлюючих
документів щодо належності цього майна
спадкодавцеві та перевірки
відсутності заборони або арешту цього
майна.

Отже, колізія закону щодо виникнення
права власності на нерухоме майно, яке
відноситься до спадкової маси за
законодавством, що діяло на час
створення об»єкту нерухомості та
відсутність державної реєстрації
речового права на ім.»я спадкодавця на
час оформлення спадкових прав,
унеможливлює в нотаріальному порядку
оформити спадщину.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до
висновку про задоволення позову в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України
суд, -

В И
Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити
повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на ? частку житлового будинку
з надвірними спорудами АДРЕСА_1 як на
майно, що є спільною сумісною власністю
подружжя.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на 1/4 частку житлового
будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1
в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на 1/4 частку житлового
будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1
в порядку спадкування за законом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Зміївський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

О.В.Бібік