Номер провадження: 22-ц/785/5369/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Калараш А.А., Комаровської Н.В.

з участю секретаря Волчанського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
управління Держземагенства у м.Одесі,
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, третя
особа дачно-будівельного кооперативу
«Чорномор», про визнання недійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2,
дачно-будівельного кооперативу
«Чорномор», Одеської міської ради,
Комунального підприємства «МБТІ та
РОН», Київської районної адміністрації
Одеської міської ради про визнання
свідоцтв про право власності частково
не чинними, визнання частково
недійсними договорів купівлі-продажу
та дарування, за апеляційної скаргою
ОСОБА_3 на рішення Київського районного
суду м.Одеси від 28 березня 2014 року

встановила:

23 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом, який
ухвалою Київського районного суду
м.Одеси від 28 березня 2014 року був
залишений без розгляду.

29 січня 2014 року ОСОБА_2 повторно
звернулася до суду з аналогічним
позовом, посилалася на те, що вона є
членом дачно-будівельного кооперативу
«Чорномор» та власницею житлового
будинку літер «А» та погребу літер «Л1»,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
Рішенням Київського районного суду
м.Одеси від 20 квітня 2014 року визнано
недійсним та скасоване рішення
Одеської міської ради народних
депутатів від 10 серпня 2000 року в
частині передачі в приватну власність
ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0069
га., на якій розташований погріб літер
«Л1», а також визнані недійсними
держані акти про право власності на
зазначену земельну ділянку: державний
акт від 12 грудня 2000 року виданий ОСОБА_4
та державний акт від 20 березня 1999 року
виданий ОСОБА_3

Оскільки зазначені правовстановлюючі
документи ОСОБА_4 на спірну земельну
ділянку визнані недійсними, тому
ОСОБА_2 просила визнати недійсним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки від 14 грудня 2001 року, за яким
ОСОБА_4 продала земельну ділянку ОСОБА_3

Оскільки на підставі визнаних
недійсними правовстановлюючих
документів ОСОБА_3 незаконно отримала
витяг з державного земельного кадастру
України від 21 березня 2013 року про
реєстрацію за нею спірної земельної
ділянки, тому ОСОБА_2 також просила:

- визнати недійсним виданий витяг,
скасувати реєстрацію земельної
ділянки у земельному кадастрі та
заборонити управлінню Держземагенства
у м.Одесі виготовлення та видачу
будь-яких документів на земельну
ділянку на користь ОСОБА_3 або її
законних представників;

- заборонити Реєстраційній службі
Одеського міського управління юстиції
виготовлення та видачу будь-яких
документів на земельну ділянку на
користь ОСОБА_3 або її законних
представників.

- заборонити ОСОБА_3 самовільно
використовувати земельну ділянку та
перешкоджати членам кооперативу у її
спільному користуванні;

- передати земельну ділянку у загальне
користування членів кооперативу;

24 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з зустрічним позовом, посилалася
на те, що вона є членом
дачно-будівельного кооперативу
«Чорномор». В 1999 році при приватизації
майна кооперативу члену кооперативу
ОСОБА_5 помилково була видана довідка
кооперативу про те, що у її
користуванні знаходиться земельна
ділянка площею 418 кв.м., на якій
розміщені споруди в тому числі погріб
літера «Л1», в той час, як погріб
знаходився в її користуванні. На
підставі цієї довідки ОСОБА_5 отримала
свідоцтво про право власності від
25.06.1999р. на 23/1000 частин будівлі
дачно-будівельного кооперативу
«Чорномор», які складаються з дачної
будівлі літер «Л», господарських
споруд літер «Л1». В подальшому ОСОБА_5
продала зазначені будівлі ОСОБА_6 за
договором купівлі-продажу від 11.12.2001р.;
ОСОБА_6 - подарував ОСОБА_7 за договором
дарування від 13.10.2003р.; ОСОБА_7 -
подарувала ОСОБА_2 за договором
дарування від 17.05.2005р. ОСОБА_2 отримала
свідоцтво про право власності від
30.01.2008р.

ОСОБА_3 просила визнати частково
недійсним свідоцтво про право
власності від 25.06.1999р. на ім'я ОСОБА_5 в
частині виключення зі свідоцтва
погребу літер «Л1»; а також визнати
частково недійсними всі угоді по
відчуженню погребу та свідоцтво про
право власності від 30.01.2008р. на ім»я
ОСОБА_2

Рішенням Київського районного суду
м.Одеси від 28 березня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволений, в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про відмову в
позові та задоволення зустрічного
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
заперечень на апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що
правовстановлюючі документи ОСОБА_4 на
спірну земельну ділянку визнані
недійсними, тому підлягає визнанню
недійсним договір купівлі-продажу цієї
земельної ділянки від 14 грудня 2001 року,
за яким ОСОБА_4 продала земельну
ділянку ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з
висновками суду про визнання недійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 14 грудня 2001 року, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що
рішенням Київського районного суду
м.Одеси від 20 квітня 2011 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 6 липня 2011 року,
визнано недійсним та скасоване рішення
Одеської міської ради народних
депутатів від 10 серпня 2000 року в
частині передачі в приватну власність
ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0069
га., на якій розташований погріб літер
«Л1», а також визнані недійсними
держані акти про право власності на
зазначену земельну ділянку: державний
акт від 12 грудня 2000 року виданий ОСОБА_4
та державний акт від 20 березня 1999 року
виданий ОСОБА_3.(т.2, а.с.16-31). Оскільки
зазначені правовстановлюючі документи
ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку
визнані недійсними, тому суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про визнання на підставі ч.1
ст. 48 ЦК УРСР недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
14 грудня 2001 року, за яким ОСОБА_4, не
будучи власницею земельної ділянки,
продала її ОСОБА_3

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що на
підставі визнаних недійсними
правовстановлюючих документів ОСОБА_3
незаконно отримала витяг з державного
земельного кадастру України від 21
березня 2013 року про реєстрацію за нею
спірної земельної ділянки. Тому суд
обґрунтовано визнав недійсним виданий
витяг, скасував реєстрацію земельної
ділянки у земельному кадастрі та
заборонив управлінню Держземагенства
у м.Одесі та Реєстраційній службі
Одеського міського управління юстиції
виготовлення та видачу будь-яких
документів на земельну ділянку на
користь ОСОБА_3 або її законних
представників, а також заборонив
ОСОБА_3 самовільно використовувати
земельну ділянку.

Однак колегія суддів не погоджується з
рішенням суду в частини заборони
ОСОБА_3 перешкоджати членам ДБК
«Чорномор» у спільному використанні
земельною ділянкою та передачі її у
загальне користування членів ДБК
«Чорномор». Колегія суддів вважає, що в
цій частині позовні вимоги ОСОБА_2
задоволенню не підлягають, оскільки
вони заявлені від імені членів ДБК
«Чорномор» без відповідних
повноважень. Рішення суду в цій частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні цих вимог.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що відсутні підстави
для визнання недійсними угод та
правовстановлюючих документів на
погріб літера «Л1». Колегія суддів
погоджується з рішенням суду в цій
частині, оскільки такий висновок суду
ґрунтується на законі та
підтверджується матеріалами справи.

Так, рішення суду частково ґрунтується
на фактах, які були встановлені
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 14 лютого 2011 року, залишеним
без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 5 липня 2011 року(т.2, а.с.10-106).
Зазначеними судовими рішеннями
підтверджено право власності ОСОБА_2 на
погріб літера «Л1». Суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що відсутні підстави для
визнання частково недійсними всіх угод
по відчуженню погребу та свідоцтва про
право власності від 30.01.2008р. на ім»я
ОСОБА_2

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги про те, що судом
першої інстанції безпідставно
розглянуті позовні вимоги ОСОБА_2 до
управління Держземагенства у м.Одесі
та Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції про
заборону виготовлення та видачу
будь-яких документів на земельну
ділянку на користь ОСОБА_3, оскільки
вони не підлягають розгляду за
правилами цивільного судочинства.
Колегія суддів вважає, що зазначені
вимоги похідні від вимог про право
власності, пов»зані з цими вимогами, а
тому обґрунтовано розглянуті судом.

Не заслуговує на увагу посилання
апелянта на порушення процесуальних
прав інших учасників справи: зокрема
відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги про неналежну
оцінку доказам, та вважає, що суд надав
оцінку доказам на підставі всебічного,
повного, об»єктивного та
безпосереднього їх дослідження
відповідно до вимог ч.1 ст.212 ЦПК
України.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду, судове рішення ухвалено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для його скасування в решті частини
відсутні.

Таким чином, рішення суду в частині
заборони ОСОБА_3 перешкоджати членам
ДБК «Чорномор» у спільному
використанні земельною ділянкою та
передачі її у загальне користування
членів ДБК «Чорномор» підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні цих вимог. В
решті частини рішення підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.п.1,2, 308, 309 ч.1
п.п.3, 4, 314 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду
м.Одеси від 28 березня 2014 року скасувати
в частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 про забов"язання ОСОБА_3 не
перешкоджати членам ДБК «Чорномор» у
її спільному використанні за рішенням
Правління земельною ділянкою площею
0,0069 га., відновлення становища, яке
існувало до порушення, з передачею
земельної ділянки у загальне
користування членів ДБК «Чорномор», та
в цій частині в позові відмовити.

В решті рішення Київського районного
суду м.Одеси від 28 березня 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Судді апеляційного суду Одеської
області
В.Д.Коротков

А.А.Калараш

Н.В.Комаровська