справа № 208/779/14-ц
№ провадження 2/208/913/14
РІШЕННЯ

Іменем
України

28 лютого 2014 р.
м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Ричка С.О.

при секретарі - Щербацевич Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Заводського районного
суду м. Дніпродзержинська цивільну
справу за первісним позовом: ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Перша
дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визнання заповіту
недійсним та визнання права власності
на нерухоме майно та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа -
Перша дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визнання права
власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з зазначеним
позовом до ОСОБА_2 та просила визнати
недійсним заповіт як розпорядження на
випадок смерті, складений ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2, посвідченого державним
нотаріусом Першої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори 13
травня 2004 року, а також визнати за нею
право власності на 1/5 частину квартири
АДРЕСА_1, а також на нежитлове
приміщення літ. М-2, загальною площею 245
кв.м., яке розташоване за адресою
АДРЕСА_2, в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 р.
помер її дід - ОСОБА_3. На момент смерті
померлому належало наступне нерухоме
майно: нежитлове приміщення літ. М-2,
загальною площею 245 кв.м., яке
розташоване за адресою АДРЕСА_2, яке
належало йому на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом,
виданого 20.08.1993 р. Четвертою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за № 3-4981,
зареєстрованого Дніпродзержинським
БТІ за реєстровим № 230п-35; 1/5 частина
квартири АДРЕСА_1, на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого 23.01.1998 р. виконкомом
Дніпропетровської міської ради на
підставі розпорядження за № 4/458-98,
зареєстрованого КП "ДМБТІ" в реєстрову
книгу за № 322п-21. Інші частки квартири
належали іншим співвласникам, а саме
дружині ОСОБА_4, доньці ОСОБА_5, зятю -
ОСОБА_6, та позивачу - ОСОБА_1, кожному по
1/5 частці. Крім того, на момент смерті
померлому належав житловий будинок (А-2)
АДРЕСА_3, житловою площею 44,1 кв.м.,
загальною площею 124,5 кв.м., з
господарчими будівлями та спорудами (Б,
В - сараї з погрібом, Г - вбиральня, Д -
гараж, Е, Ж - навіси, З - вольєр, № 1-13, І,
ІІ, ІІІ - споруди), який розташований на
земельній ділянці площею 1716 кв.м., який
належав йому на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
01.06.1993 р. Четвертою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою за
реєстровим № 3-3340, зареєстрованого КП
"ДМБТІ" за реєстровим № 402-65. За життя
він склав два заповіти, один був
складений 20.12.1995 року, який був
посвідчений Першою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою за
реєстровим № 1-2389, яким заповідав
своєму синові - відповідачу, житловий
будинок з відповідною частиною
господарчих будівель та споруд
АДРЕСА_3, а все інше майно, з чого б воно
не складалося та все те, що йому буде
належати на момент смерті, заповів мені
- ОСОБА_1. Після цього, 13.05.2004 р. померлий
складає інший заповіт, який був також
посвідчений Першою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою за
реєстровим номером 9-584, яким заповів
все майно, яке буде належати йому на
момент смерті, своєму синові ОСОБА_3,
відповідачу по справі. Таким чином,
згідно із ст. 1254 ЦК України, кожний
новий заповіт скасовує попередній.
Отже, через те, що був складений
наступний заповіт від 13.05.2004 р. позивач
за первісним позовом була позбавлена
права на спадкування, тому вважає, що
заповіт від 13.05.2004 р. є таким, що не
відповідає волі покійного, його
волевиявлення не було вільним. Згідно з
ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, може бути визнаний
судом недійсним за позовом цієї особи,
а в разі її смерті - за позовом інших
осіб, чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Відповідач ОСОБА_2 не погодившись з
позовними вимога відповідно до ст.123
ЦПК України подав до суду зустрічний
позов, в якому зазначив, що позовні
вимоги визнає частково, та пояснив, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер його батько -
ОСОБА_3. Після його смерті у якості
спадкоємців за законом, які б мали
право на спадщину як спадкоємці першої
черги належали: дружина померлого -
ОСОБА_4, донька померлого - ОСОБА_5, та
він. На момент смерті померлому
належала 1/5 частина квартири АДРЕСА_1,
на підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого 23.01.1998 р.
виконкомом Дніпропетровської міської
ради на підставі розпорядження за №
4/458-98, зареєстрованого КП "ДМБТІ" в
реєстрову книгу за № 322п-21. Інші частки
квартири належали іншим співвласникам,
а саме дружині ОСОБА_4, доньці ОСОБА_5,
зятю - ОСОБА_6, онуці - ОСОБА_1, кожному по
1/5 частці. Крім того, на момент смерті
померлому належав житловий будинок
АДРЕСА_3, житловою площею 44,1 кв.м.,
загальною площею 124,5 кв.м., з
господарчими будівлями та спорудами,
який розташований на земельній ділянці
площею 1716 кв.м., який належав йому на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого 01.06.1993 р.
Четвертою дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстровим №
3-3340, зареєстрованого КП "ДМБТІ" за
реєстровим № 402-65. Також моєму батькові
на момент відкриття спадщини належало
наступне нерухоме майно: нежитлове
приміщення літ. М-2, загальною площею 245
кв.м., яке розташоване за адресою
АДРЕСА_2, яке належало померлому на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
Четвертою дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за № 3-4981,
зареєстрованого Дніпродзержинським
БТІ за реєстровим № 230п-35. На випадок
смерті померлий 20.12.1995 року склав
заповіт, який був посвідчений Першою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстровим №
1-2389, яким заповідав йому житловий
будинок з відповідною частиною
господарчих будівель та споруд
АДРЕСА_3, а все інше майно, з чого б воно
не складалося та все те, що йому буде
належати на момент смерті, заповів
своїй онуці - ОСОБА_1. Після цього, він
змінив своє рішення, та 13.05.2004 р. склав
інший заповіт, який був посвідчений
Першою дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстровим №
9-584, яким заповідав на користь Позивача
за зустрічним позовом все майно, яке
буде належати йому на момент смерті.
Перший заповіт він склав у віці 57 років,
а другий заповіт був складений у віці 66
років. В останні роки перед смертю у
заповідача розвився віковий склероз і
почастішали випадки не сприйняття
дійсних подій. За життя між ними була
домовленість про те, що на користь
Позивача за зустрічним позовом він
заповість будинок АДРЕСА_3, а інше
майно, яке буде належати йому на момент
смерті він заповість на користь своєї
онуки - ОСОБА_1. Таким чином, виконуючи
свою волю, а також дотримуючись
домовленостей, померлий склав 20.12.1995 р.
заповіт, в якому заповів вищевказаний
будинок на його користь, а інше майно
своїй онуці. Але в останні роки життя,
через хворобу, яка не давала його
батькові можливості усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними, а
також перебуваючи постійно під
психологічним тиском своєї дружини
(матері Позивача за зустрічним позовом)
він був вимушений скласти новий
заповіт, а саме 13.05.2004 р., яким все майно,
яке належало йому на момент смерті,
заповів на його користь.

В судове засідання позивач за
первісним позовом та відповідач за
зустрічним позовом не з'явилась, але
надала до суду заяву в якій просила
визнати недійсним заповіт, складений
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідченого
державним нотаріусом Першої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори 13 травня 2004 року,
а також визнати за нею право власності
на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, а також
на нежитлове приміщення літ. М-2,
загальною площею 245 кв.м., яке
розташоване за адресою АДРЕСА_2, в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
р., розглянути справу без її участі та
без застосування технічних засобів.

В судовому засіданні відповідач за
первісним позовом та позивач за
зустрічним позовом в судове засідання
не з'явився, але надав до суду заяву в
який визнав, що під час складання
заповіту, яким заповідач змінив своє
розпорядження на випадок смерті, а саме
13.05.2004 р., він не усвідомлював своїх дій
та не міг ними керувати, а тому цей
заповіт слід визнати недійсним, але він
не визнав її вимоги в частині визнання
права власності на нежитлове
приміщення літ. М-2, загальною площею 245
кв.м., яке розташоване за адресою
АДРЕСА_2, тому як на день смерті дане
нерухоме померлому вже не належало,
крім того у зв'язку з тим, що в суді
розглядається справа щодо спадкового
майна, яке належало по праву власності
ОСОБА_3, а він є спадкоємцем також і за
заповітом, яким був ним складений 20.12.1995
р., просив суд визнати за ним право
власності в порядку спадкування на
житловий будинок (літ А-2) АДРЕСА_3,
житловою площею 44,1 кв.м., загальною
площею 124,5 кв.м., з господарчими
будівлями та спорудами (Б, В - сараї з
погрібом, Г - вбиральня, Д - гараж, Е, Ж -
навіси, З - вольєр, № 1-13, І, ІІ, ІІІ -
споруди), який розташований на
земельній ділянці площею 1716 кв.м. та
просив розглянути справу без його
участі та без застосування технічних
засобів.

В судове засідання представник Третьої
особи, Першої дніпропетровської
державної нотаріальної контори не
з'явився, але надав до суду заяву в якій
просив суд розглянути справу без
участі їх представника та винести
рішення на розсуд суду.

Суд вважає можливим розглянути справу
за відсутності сторін, згідно вимог ч.2
ст. 158 ЦПК України.

В зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного запису не здійснюється на
підставі ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, повно і
всебічно з'ясувавши обставини справи,
дотримуючись принципів змагальності і
диспозитивності цивільного
судочинства, оцінивши докази у справі
за своїм внутрішнім переконанням
згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи
порушені, невизнані або оспорювані
права, свободи чи інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб
згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що
позовні вимоги як за первісним так і за
зустрічним позовом підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України захист
цивільних прав та інтересів
здійснюється за допомогою судової
влади. Кожна особа має право звернутися
до суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів може бути, зокрема,
визнання права.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Відповідно п. 17 постанови Пленуму
Верховного суду України № 7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику» у
справах про спадкування» право на
пред'явлення позову про недійсність
заповіту виникає лише після смерті
заповідача. Заповідач має право у
будь-який час скасувати або змінити
заповіт. У такому разі, заповіт, який
був складений пізніше, скасовує
попередній заповіт повністю, або в
частині, в якій він йому суперечить.
Але, при цьому, якщо новий заповіт,
складений заповідачем, був визнаний
недійсним, чинність попереднього
заповіту відновлюється, у разі якщо
такий заповіт був складений фізичною
особою, яка в момент його складання не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними (ст. 225 ЦК України), а
також у разі, якщо такий заповіт був
складений під впливом насильства
(фізичного або психологічного тиску).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 р., що підтверджується
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1.

Позивач за первісним позовом, ОСОБА_1 є
онукою померлого, а відповідач за
первісним позовом, ОСОБА_2 є сином
померлого ОСОБА_3

Як встановлено в судовому засіданні,
після смерті спадкодавця, ОСОБА_3
відкрилась спадщина, яка складається з
наступного нерухомого майна: 1/5 частина
квартири АДРЕСА_1, яка належала
померлому на підставі свідоцтва про
право власності на житло, виданого
23.01.1998 р. виконкомом Дніпропетровської
міської ради на підставі розпорядження
за № 4/458-98, зареєстрованого КП "ДМБТІ" в
реєстрову книгу за № 322п-21. Інші частки
квартири належали іншим співвласникам,
а саме дружині ОСОБА_4, доньці ОСОБА_5,
зятю - ОСОБА_6, та позивачу - ОСОБА_1,
кожному по 1/5 частці. Крім того, на
момент смерті померлому належав
житловий будинок (А-2) АДРЕСА_3, житловою
площею 44,1 кв.м., загальною площею 124,5
кв.м., з господарчими будівлями та
спорудами (Б, В - сараї з погрібом, Г -
вбиральня, Д - гараж, Е, Ж - навіси, З -
вольєр, № 1-13, І, ІІ, ІІІ - споруди), який
розташований на земельній ділянці
площею 1716 кв.м., який належав йому на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого 01.06.1993 р.
Четвертою дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстровим №
3-3340, зареєстрованого КП "ДМБТІ" за
реєстровим № 402-65. Що стосується
нежитлового приміщення літ. М-2,
загальною площею 245 кв.м., яке
розташоване за адресою АДРЕСА_2,
встановлено, що померлий уклав договір
купівлі-продажу з його ОСОБА_8, який був
посвідчено 23.03.2004 р. приватним
нотаріусом Дніпродзержинського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
за р. № 274, а отже на момент смерті воно
йому не належало.

З матеріалів справи вбачається, що ще
за життя спадкодавець склав 20.12.1995 року
заповіт, згідно якого заповів своєму
сину ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_3, а
все інше майно, з чого б воно не
складалося та все те, що йому буде
належати на момент смерті, заповів
своїй онуці - ОСОБА_1.

Як вбачається з матеріалів справи,
13.05.2004 р. ОСОБА_3 склав інший заповіт,
який був посвідчений Першою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстровим №
9-584, яким заповідав на користь сина
ОСОБА_2 все майно, яке буде належати
йому на момент смерті де б воно не
знаходилось та з чого б воно не
складалося.

Після смерті ОСОБА_3 померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 р., відкрилася спадщина на
належне йому нерухоме майно: нежитлове
приміщення літ. М-2, загальною площею 245
кв.м., яке розташоване за адресою
АДРЕСА_2; 1/5 частина квартири АДРЕСА_1;
житловий будинок АДРЕСА_3 та була
заведена спадкова справа, в рамках якої
спадщину прийняли ОСОБА_2, та ОСОБА_1,
інші спадкоємці від прийняття спадщини
відмовилися, про що ними були подані
відповідні заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України,
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Згідно із ст. 1254 ЦК України, заповідач
має право у будь-який час скасувати або
змінити заповіт. У такому разі, заповіт,
який був складений пізніше, скасовує
попередній заповіт повністю, або в
частині, в якій він йому суперечить.
Але, при цьому, якщо новий заповіт,
складений заповідачем, був визнаний
недійсним, чинність попереднього
заповіту відновлюється, у разі якщо
такий заповіт був складений фізичною
особою, яка в момент його складання не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними (ст. 225 ЦК України), а
також у разі, якщо такий заповіт був
складений під впливом насильства
(фізичного або психологічного тиску)
/ст. 231 ЦК України/.

Згідно із ст. 31 ЦПК України Відповідач
має право визнати позов повністю або
частково.

Згідно із ст. 10 ПЦК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідач за первісним позовом та
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
визнав той факт, що його батько під час
складання заповіту 13.05.2004 р. перебував у
такому стані, в якому він не
усвідомлював своїх дій та не міг ними
керувати, а тому вважає, що цей заповіт
слід визнати недійсним. У такому разі
Позивач за основним позовом
(Відповідач за зустрічним) дійсно має
право на спадкування того майна, яке
померлий заповідав на її користь
заповітом, складеним 20.12.1995 р.

Згідно із ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

У відповідності до положень статті 212
ЦПК України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, з урахуванням всього
вищевикладеного, суд вважає за можливе
визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2,посвідчений 13 травня 004
року Першою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою за
реєстровим номером 9-584. У разі визнання
заповіту складеного 13.05.2004 р. недійсним,
відновлюється чинність попередньо
складеного заповіту, а саме
посвідченого 20.12.1995 р., за яким померлий
заповідав ОСОБА_2 - відповідачу за
первісним позовом та позивачу за
зустрічним позовом, житловий будинок з
відповідною частиною господарчих
будівель та споруд АДРЕСА_3, а все інше
майно, з чого б воно не складалося та
все те, що йому буде належати на момент
смерті, заповів Позивачу за первісним
позовом та відповідачу за зустрічним -
ОСОБА_1.

У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне
задовольнити частково позовні вимоги
за первісним позовом ОСОБА_1 в частині
визнання за нею права власності на 1/5
частину квартири АДРЕСА_1. Що
стосується задоволення вимоги про
визнання права власності на нежитлове
приміщення літ. М-2, загальною площею 245
кв.м., яке розташоване за адресою
АДРЕСА_2, суд вважає за необхідне в
задоволенні позову в цій частині
відмовити, через те, що на момент смерті
ОСОБА_3 йому дана нерухомість не
належала, що підтверджує відповідь БТІ
м. Дніпродзержинська від 25.02.2014 р. ,
згідно до якої право власності на цей
об'єкт нерухомості зареєстровано за
ОСОБА_8 на підставі договору
купівлі-продажу посвідченого 23.03.2004 р.
приватним нотаріусом
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 за р. № 274.

Що стосується позовних вимог позивача
за зустрічним позовом ОСОБА_2 суд
вважає за можливе задовольнити їх в
повному обсязі, визнавши за ним право
власності в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р. на житловий
будинок літ. А-2, житловою площею 44,1
кв.м., загальною площею 124,5 кв.м., з
господарчими будівлями та спорудами (Б,
В - сараї; Г - вбиральня; Д - гараж; Е, Ж -
навіс; З - вольєр; №№ 1-13, І, ІІ, ІІІ -
споруди), який розташований по АДРЕСА_3.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
судові витрати сплачені сторонами
залишити за ними.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 15, 16, 192, 203, 215, 225, 231, 1218, 1235, 1254, 1268 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного
суду України № 7 від 30 травня 2008 року
«Про судову практику» у справах про
спадкування», ст. ст. 8, 10, 11, 60, 74-76, 88, 113,
123, 158, 169, 197, 209, 212-215, 218, 219 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Перша дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визнання
заповіту недійсним та визнання права
власності - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на 1/5 частину квартири
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В іншій частині первісних позовних
вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання права власності -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності в цілому на житловий будинок
АДРЕСА_3 в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
розгляді справи, але не були присутні
при проголошенні рішення мають право
оскаржити його у той же строк з моменту
отримання його копії.

Суддя
Ричка С. О.