У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

судів - Ковальчук Н.М., Григоренко М.П.,

секретаря судового засідання Демчук
Ю.Ю.,

за участю

представника позивача ПАТ КБ
„Приватбанк" Лукашина Є.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Рівненської області цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_4 на заочне рішення
Сарненського районного суду від 19
листопада 2013 року у цивільній справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
„Приватбанк" до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, учасників судового
розгляду, що з'явились у судове
засідання, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Сарненського
районного суду від 19 листопада 2013 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ПАТ КБ „Приватбанк" 24561 грн. 19
коп. заборгованість за кредитним
договором та судовий збір 245 грн. 61 коп.

В апеляційній скарзі відповідач
вказує на незаконність рішення суду
першої інстанції, вважає прийнятим в
порушення норм матеріального та
процесуального права, з
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи,
суперечностями висновків суду та
вказаних судом норм права. Доводить, що
позивачем безпідставно збільшено тіло
кредиту з 3000 грн. до 6690 грн. 23 коп.
Вважає, що наявність отримання
кредитної картки не свідчить про
зобов'язання сплати відповідачем за
користування кредиту за тих обставин,
що в матеріалах справа відсутні докази
щодо отримання та користування даним
кредитом. У відповідача за спливом
чотирьох років не збереглися квитанції
про погашення заборгованості, а тому
позивач мав довести факт видачі та
повернення коштів. Покликається на те,
що суд першої інстанції безпідставно
не застосував строк позовної давності
за тих обставин, що строк дії кредитної
картки становить два роки, а позивач
знав про порушення відповідачем своїх
зобов'язань проте не звернувся у
визначені строки із вимогами про
повернення кредиту. Зазначає, що суд
першої інстанції помилково ототожнив
строк дії договору та строк позовної
давності. За викладених обставин
просить рішення суду скасувати та
постановити по справі нове рішення,
яким відмовити за безпідставністю
позовних вимог та за пропуском строків
позовної давності.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
8.12.2006 року між ОСОБА_4, на підставі
поданої ним заяви, укладено договір б/н
з ПАТ КБ „Приватбанк", за яким
відповідач отримав кредит у розмірі 3000
грн. у вигляді кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Заборгованість за кредитним договором,
станом на 31.07.2013 року, складається із
заборгованості за кредитом у сумі 6690
грн. 23 коп., заборгованості по процентам
за користування кредитом у сумі 12603 грн.
78 коп., заборгованості по комісії за
користування кредитом у сумі 3621 грн. 41
коп., та штрафних санкцій, відповідно до
8.6. умов та правил надання банківського
кредиту у сумі 500 грн. (фіксована
частина), 1145 грн. 77 коп. (процентна
складова).

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції визнав, що відповідач
неналежним чином виконував взяті на
себе зобов'язання щодо користування
кредитом та повернення у строк
встановлений договором, а позивач має
право вимагати повернення позики та
сплати процентів, належних його за
договором.

Дані висновки суду відповідають
положенням ст.ст.610,611,612, ч.2 ст.1054, ч.2
ст.1050 ЦК України та п.п.6.5, 6.6 умов та
правил надання банківських послуг за
якими клієнт зобов'язується погашати
заборгованість по кредиту, відсоткам
за його використання, перевитрат
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісії на умовах передбачених даним
договором, у випадку невиконання
зобов'язання по договору, на вимоги
банку виконати зобов'язання по
повернення кредиту ( в тому числі
простроченого кредиту та овердрафту).

На заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо застосування
строку позовної давності.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.631 ЦК
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за
зобов'язанням з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до п.9.12 договору
укладеного між сторонами, він діє
протягом 12 місяців з часу підписання.
Якщо протягом цього строку ні одна зі
сторін не проінформувала іншу сторону
про припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той же
строк.

Пунктом 6.4 умов передбачено, що у
випадку незгоди зі змінами правил та
/або тарифів банку, позичальник
зобов'язаний надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед банком (у випадку якщо вона є), в
тому числі заборгованість, яка виникла
протягом 30 днів з моменту повернення
карт, виданих держателю і його
довіреним особам. При незгоді зі
списанням коштів по картрахунку
письмово проінформувати банк протягом
35 днів з моменту підписання.

Кредит відповідачу видавався за
платіжною карткою з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Договір між сторонами не є
припиненим, за ініціативою сторін
строк дії картки не припинявся.

Це свідчить про те, що сторони,
укладаючи договір, досягли згоди, що по
закінченню строку його дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк зі спливом дії картки.

Зазначене свідчить, що строк дії
договору та строк дії картки
пролонгувався з кожним роком і діяв до
звернення позивача до суду.

Відповідно до ст.260 ЦК України
позовні давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків встановлених ст.ст.253-255 ЦК
України, а початок перебігу цього
строку починається з наступного для
після відповідної події.

Позовна давність, ст.256 ЦК України,
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Цей строк позивачем не
пропущений, а тому застосування
положень ст.261 ЦК України є
безпідставним.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду ухвалено
без порушень норм матеріального і
процесуального права, судом з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, в повній мірі, апеляційна
скарга не містить посилань на закон, з
порушенням якого ухвалено рішення, та
не спростовує правильності висновків
суду, а тому відсутні підстави для його
скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Сарненського районного
суду від 19 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:
Ю.М. Рожин

Судді:
Н,М, Ковальчук

М,П, Григоренко