Справа №1519/2-4946/11
Провадження №2/521/1078/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року

місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді -
Плавича І.В.,

при секретарі -
Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
в особі Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду наразі знаходиться
на розгляді цивільна справа за позовом
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову та пояснюючи
підстави звернення до суду повноважний
представник сторони позивача вказує,
що 30 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеського
відділення Одеської обласної дирекції
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» - з однієї
сторони, та ОСОБА_2 - з іншої сторони, був
укладений кредитний договір за
№014/3611/85/80825, відповідно до умов якого
банк надає позичальникові кредит у
розмірі 115000,00 доларів США строком до 30
серпня 2026 року виходячи з процентної
ставки 13,00% річних, а остання в свою
чергу - зобов'язується повернути кредит
та сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлені кредитним
договором.

На забезпечення виконання основного
зобов'язання між сторонами було
укладено низку договорів забезпечення:
іпотеки, поруки.

Однак не зважаючи на взяті на себе
зобов'язання, боржник в порушення умов
укладеного договору суму кредиту не
повертає та проценти не сплачує, у
зв'язку з чим банк звернувся з даним
позовом до суду, в якому просив суд
стягнути в солідарному порядку з
відповідачів суму заборгованості
станом на 08 жовтня 2011 року в загальному
розмірі 301308,07 доларів США, що складає
2402238,85 гривень.

Справа вже розглядалась судом. Так,
згідно заочного рішення Малиновського
районного суду міста Одеси від 08 лютого
2010 року заявлений позов був
задоволений. Але за заявою сторони
відповідачів ухвалою Малиновського
районного суду міста Одеси від 08 лютого
2010 року вказане заочне рішення
скасовано та призначено справу до
розгляду в загальному порядку.

Представник банку у відкрите судове
засідання не з'явилась, але від особи
надійшла заява про підтримання
заявлених вимог із клопотанням про
розгляд справи за відсутності сторони
в порядку ст. 158 ЦПК України.

ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не
з'явилась, повідомлялась судом про
розгляд даної цивільної справи,
причини неявки суду не відомі.

ОСОБА_3 у відкрите судове засідання не
з'явилась, повідомлялась судом про
розгляд даної цивільної справи,
причини неявки суду не відомі, але
брала участь в засіданнях по справі,
заперечувала проти задоволення
заявлених вимог.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги
пояснення сторін, дослідивши письмові
докази, які були представлені суду,
надавши правовідносинам, що виникли
між сторонами по справі, належну
правову оцінку, проаналізувавши
відповідні арифметичні розрахунки, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення заявленого позову -
виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом було
встановлено, що 30 серпня 2007 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеського відділення Одеської
обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» (в теперішній час - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») - з однієї
сторони, та ОСОБА_2 - з іншої сторони, був
укладений кредитний договір за
№014/3611/85/80825, відповідно до умов якого
банк надає позичальникові кредит у
розмірі 115000,00 доларів США строком до 30
серпня 2026 року виходячи з процентної
ставки 13,00% річних, а остання в свою
чергу - зобов'язується повернути кредит
та сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлені кредитним
договором.

На забезпечення виконання основного
зобов'язання, 30 серпня 2007 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеського відділення Одеської
обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» - з однієї сторони, та ОСОБА_3 - з
іншої сторони, був укладений договір
поруки, відповідно до умов якого
поручитель бере на себе прямі
зобов'язання відповідати перед
кредитором по зобов'язанням
позичальника ОСОБА_2

30 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль» - з однієї сторони, та
ОСОБА_2 - з іншої сторони, був укладений
договір іпотеки, відповідно до умов
якого зокрема позичальник ОСОБА_2 надає
в іпотеку банку земельну ділянку,
площею 0,1га за адресою: АДРЕСА_1.

Проте як свідчив представник позивача,
в порушення вимог кредитного договору,
позичальник умови договору не виконує,
кредит не повертає, проценти не
сплачує.

Надаючи виниклим між сторонами по
справі належну правову оцінку, судом
досліджено зміст ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК
України, за якою зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. При
цьому, зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Щодо ст. 629
ЦК України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2
ЦК України, кредитний договір
укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК
України, судом звернуто увагу на
наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

З урахуванням даних норм закону, а
також на підставі встановлених фактів
по справі, суд прийшов до висновку, що
між сторонами виникли кредитні
правовідносини, що підтверджується
змістом кредитного договору та
договорів забезпечення. Однак
відповідач ОСОБА_2 не виконує
відповідного грошового зобов'язання.

Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Дійсно, згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з положень кредитного
договору, боржник ОСОБА_2 отримала
відповідну суму кредитних коштів в
користування до 30 серпня 2026 року. Однак
як погодили сторони в умовах договору,
кредитор зокрема має право на
дострокове стягнення заборгованості
за кредитом у випадках невиконання
умов договору позичальником (розділ 6
кредитного договору).

В силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов
зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4)
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд приходить
до обґрунтованого висновку, що
позичальник ОСОБА_2 прострочила
виконання зобов'язання з повернення
суми кредиту та процентів за
правочином.

Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до положень ст. 546 ч.ч.1,2 ЦК
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Матеріали справи свідчать, що належне
виконання позичальником ОСОБА_2
грошового зобов'язання за кредитним
договором було забезпечено іпотекою,
порукою та пенею.

В силу ст. 533 ч.ч.1,2 ЦК України, грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Згідно п.12 постанови Пленуму вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин,
у разі якщо кредит правомірно наданий в
іноземній валюті та кредитодавець
(позивач) просить стягнути кошти в
іноземній валюті, суд у резолютивній
частині рішення зазначає про стягнення
таких коштів саме в іноземній валюті,
що відповідає вимогам частини третьої
статті 533 ЦК. Разом із тим як за
пред'явлення позову, так і при його
вирішенні судом, ціна якого
визначається в іноземній валюті,
судовий збір сплачується позивачем або
стягується судом у гривнях із
урахуванням офіційного курсу гривні до
іноземної валюти, встановленого
Національним банком України на день
сплати.

Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги кредитора у такій
черговості, якщо інше не встановлено
договором: 1) у першу чергу
відшкодовуються витрати кредитора,
пов'язані з одержанням виконання; 2) у
другу чергу сплачуються проценти і
неустойка; 3) у третю чергу сплачується
основна сума боргу.

Тобто зважаючи на таку регламентацію
правовідносин, що виникли між
сторонами по справі, і виходячи із умов
кредитного договору, суд прийшов до
наступного висновку.

Заявляючи та обґрунтовуючи позовні
вимоги, сторона позивача виходить з
розрахунку заборгованості станом на 08
жовтня 2011 року, згідно якого
заборгованість по кредитному договору
складає 301308,07 доларів США, з яких: 105013,95
доларів США - основний борг; 48687,25
доларів США - заборгованість за
процентами; 3935,57 доларів США - пеня за
прострочення тіла кредиту; 143671,30
доларів США - пеня за прострочення
процентів за кредитом.

Як зобов'язує процесуальний закон, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням особи, виключно в межах
заявлених вимог та не вправі на власний
розсуд виходи за рамки цих вимог чи
змінювати осіб, до яких такі вимоги
заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України).

Дійсно, згідно ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Однак
як чітко зобов'язує ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Суд звернув увагу на ті обставини, що
згідно договору поруки від 30 серпня 2007
року, сторони погодили, що договір
набуває чинності з моменту його
підписання сторонами та діє до повного
припинення всіх зобов'язань
позичальника за кредитним договором (п.
4.1. договору).

В силу ст. 559 ч.4 ЦК України, порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. При вирішенні
таких спорів суд має враховувати, що
згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково. Таким строком не може бути
лише несплата чергового платежу.
Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання. При
цьому сама по собі умова договору про
дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Виходячи з положень кредитного
договору та враховуючи той факт, що
банк скористався правом дострокової
вимоги повернення кредиту, суд
приходить до висновку в даному випадку
строк основного зобов'язання слід
розцінювати як такий, що встановлений
моментом пред'явлення вимоги. У зв'язку
з цим, кредитором пропущений
встановлений законом річний строк
звернення з вимогами до поручителя
боржника, що обчислюється з моменту
укладення договору поруки (ст. 559 ч.4 ЦК
України).

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку про відмову в задоволенні
вимог, що заявлені до поручителя
боржника - ОСОБА_3

З приведеного вище аналізу досліджених
судом відомостей сукупно випливає, що
існує законне підґрунтя для
задоволення вимог позивача та за даним
спором стягненню з відповідача ОСОБА_2
підлягає заявлена грошова сума.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином суд вважає обґрунтованим
стягнути з відповідача ОСОБА_2 на
користь банку суму оплаченого судового
збору в розмірі 1700,00 гривень та суму
оплачених витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в розмірі 30,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» суму
заборгованості по кредитному договору
№014/3611/85/80825 від 30 серпня 2007 року з
урахуванням процентів та штрафних
санкцій - в загальному в розмірі 301308,07
доларів США, з яких: 105013,95 доларів США -
основний борг; 48687,25 доларів США -
заборгованість за процентами; 3935,57
доларів США - пеня за прострочення тіла
кредиту; 143671,30 доларів США - пеня за
прострочення процентів за кредитом.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» суму
оплаченого судового збору - в розмірі
1700,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» суму оплачених
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу - в
розмірі 30,00 гривень.

В задоволенні вимог ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: