Справа № 522/1618/14-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси
у складі: головуючого
судді Бондаря В.Я.
при секретарі Іщик О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за позовом
ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, ОСОБА_3 з обмеженою
відповідальністю «ЄВРОПА В.В.В.» за
участю третьої особи ОСОБА_4 про
відшкодування моральної шкоди
завданої джерелом підвищеної
Позивач звернулась до суду з позовом,
зміненим у порядку ст.. 31 ЦПК України
письмовою заявою від 27.03.014 року,
просила стягнути з відповідачів на її
користь моральну шкоду у розмірі 195 000
(сто дев'яносто п'ять тисяч) гривень 00
копійки, а також витрати по оплаті
правової допомоги у розмірі 1 000 (одна
тисяча) гривень 00 копійки та судовий
збір у розмірі 243 (двісті сорок три)
гривні 60 копійки. При цьому посилалась
на те, що 26 листопада 2012 року о 09.20 у
місті Одесі на перехресті вул..
Пантелеймонівська та Катеринінська
відбулась дорожньо-транспортна подія
за участю пасажирського автобусу «БАЗ
А079.04», д/н НОМЕР_1, під управлінням водія
ОСОБА_4 та пішоходом ОСОБА_1 Вироком
Приморського районного суду м. Одеси
від 10 липня 2013 року водія ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
призначено йому покарання у вигляді 4
років позбавлення волі без позбавлення
права керування транспортним засобом.
Одночасно задоволено цивільний позов
до ПАТ «Страхова компанія «СТАТУС» про
стягнення 25 204, 00 гривень на
відшкодування майнової шкоди та 5 000, 00
гривень на відшкодування моральної
шкоди, у решті позовних вимог, а саме до
ТОВ «Європа В.В.В.» про стягнення
моральної шкоди у розмірі 195 000, 00 грн.,
відмовлено. Ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 22.10.2013 року вирок
суду змінено, виключено з резолютивної
частини рішення восьмий абзац, крім
того колегією суду зроблено висновок
про неправильно визначення позивачем
кола відповідачів. У результаті ДТП
позивач отримала тілесні ушкодження,
які згідно висновку експерта від 27.03.2013
року № 823 відносяться до категорії
тяжких тілесних ушкоджень. 26 листопада
2012 року позивачу було проведено
операцію - ПХО рани лівої кисті,
сухожильні шви розгибателей ІІ-ІІІ-ІV-V
пальців кисті, а також ліва нижня
конечність. У період з 26.11.2012 року по
24.12.2012 року позивач знаходилась на
стаціонарному лікуванні в КУ «Міська
клінічна лікарня № 1», з 25.12.2012 року -
знаходилась на амбулаторному
лікуванні. 11 квітня 2013 року була
зроблена операція - екзартикуляція 4-го
пальця лівої кисті. Також, позивачу
була завдана моральна шкода, яка
виразилась у фізичних та душевних
стражданнях, оскільки протягом всього
часу після події відчуває фізичних
біль і страждання від травм, отриманні
тілесні ушкодження завдали
непоправної шкоди її здоров'ю. Так,
остання пережила шок, сильний стрес, до
теперішнього часу вона позбавлена
можливості вести активну діяльність та
повноцінне особисте життя, був
порушений нормальний спосіб її життя
та життя всієї її родини, виникли
труднощі сімейно-побутового характеру.
Завдану моральну шкоду оцінює в 200 000, 00
гривень, враховуючи, що згідно вироку
суду від 10.07.2013 року на її користь
стягнуто моральну шкоду у розмірі 5 000,
00 гривень, просить стягнути з
відповідачів 195 000, 00 гривень.
Позивач у судове засідання не
з'явилась, надала суду заяву,
відповідно до якої позовні вимоги
підтримала та просила задовольнити,
проти заочного розгляду справи не
Відповідачі у судове засідання не
з'явились, причини неявки суд не
повідомили, належним чином повідомлені
про час та місце розгляду справи, тому
суд вважає за можливе, у відповідності
до ст.224 ЦПК України, розглянути позов
за їх відсутності та провести заочний
розгляд справи.
Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи був сповіщений належним чином,
причини неявки суду не повідомив.
Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню з
Судом встановлено, що вироком
Приморського районного суду м. Одеси
від 10 липня 2013 року встановлено, що
26.11.2012 року приблизно о 09 год. 20 хв. в м.
Одесі ОСОБА_4. керуючи технічно
справним автобусом «БАЗ А079.04», р/н
НОМЕР_1, рухався по вул..
Пантелеймонівській у м. Одесі з боку
вул.. Рішельєвська у напрямку вул..
Преображенської. Під'їхавши до
регульованого перехрестя вул..
Пантелеймонівської з вул..
Катерининської, він зупинився на
червоний сигнал світлофору. Після
увімкнення зеленого сигналу
світлофору, ОСОБА_4 відновив рух
автобусу і почав виконувати поворот
праворуч на вул.. Катерининську. Перед
початком зміни напрямку руху не
впевнився в тому, що це буде безпечним і
не створить перешкод або небезпеки
іншим учасникам дорожнього руху, маючи
можливість завчасно виявити перешкоду
для руху у особі пішохіда ОСОБА_1, яка
перетинала проїжджу частину вул..
Катерининської у встановленому для
цього місці, ОСОБА_4 здійснив наїзд на
Суд вважає, що вироком Приморського
районного суду м. Одеси від 10.07.2013 року
встановлені факти, які не підлягають
доказуванню, зокрема, те, що внаслідок
ДТП пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні
ушкодження у вигляді: закритої
черепно-мозкової травми у формі струсу
головного мозку, обширної скальпованої
рани тильної поверхні лівої кисті з
пошкодженням сухожиль розгиначів
пальців ІІ-ІІІ-ІV-V, закритого крайового
перелому зовнішнього мищелку лівої
великогомілкової кістки із
задовільним стоянням відламків, саден
області обох колінних суглобів,
крововиливу під кон'юнктиву правого
очного яблука. Було встановлено, що
вказані пошкодження не були
небезпечними для життя, та призвели до
розладу здоров'я зі стійкою втратою
працездатності не менш, ніж на 1/3 (35%),
тому відносяться до категорії тяжких
тілесних пошкоджень.
Вироком Приморського районного суду м.
Одеси від 10.07.2013 року ОСОБА_4 визнано
винним у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286
КК України, та призначено йому
покарання у вигляді 4 років позбавлення
волі без позбавлення права керування
транспортним засобами, стягнуто з ПАТ
«Страхова компанія «Статус» на користь
ОСОБА_1 25 204 грн. на відшкодування
майнової шкоди та 5 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди. В решті
позовних вимог відмовлено.

(а.с. 5)

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 22 жовтня 2013 року вирок
Приморського районного суду м. Одеси
від 10.07.2013 року змінено, виключено з
резолютивної частини вироку суду абзац
восьмий: «В решті позовних вимог
відмовити». Крім того, колегією суддів
вказано, що згідно договору № 18 про
надання послуг з організації
перевезень пасажирів, який укладено
між ПП ОСОБА_2 та ТОВ «Європа В.В.В.»,
відповідальність за експлуатацію
транспортних засобів перед
товариством та третіми особами несе
безпосередньо їх власник - ПП ОСОБА_2
(п.п.1.2. та 3.6.23 Договору № 18). Відзначено,
що позивачем неправильно визначено
коло осіб, які б мали бути притягнутими
у якості відповідачів.

(а.с. 10)

Частиною 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

П. 7 постанови пленуму ВСУ від 18.12.2009 N 14
«Про судове рішення у цивільній
справі» передбачено, що відповідно до
частини четвертої статті 61 ЦПК при
розгляді справи про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок, що набрав законної
сили, або постанову суду у справі про
адміністративне правопорушення, цей
вирок або постанова обов'язкові для
суду лише з питань, чи мали місце ці дії
та чи вчинені вони цією особою. Тому,
розглядаючи позов, який випливає з
кримінальної справи чи зі справи про
адміністративне правопорушення, суд не
вправі обговорювати вину відповідача,
а може вирішувати питання лише про
розмір відшкодування. Інші прийняті в
рамках кримінальної справи чи справи
про адміністративне правопорушення
постанови оцінюються судом згідно з
положеннями статті 212 ЦПК.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд вважає, що висновки колегії суддів
апеляційного суду Одеської області в
ухвалі суду від 10.07.2013 року не є
обов'язковими для іншого суду, а також,
при вирішенні спору по даній цивільній
справі, оскільки вони не досліджують та
не аналізують відносини, які
випливають з договору про надання
послуг з організації перевезень
пасажирів.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

За роз'ясненнями, що містяться в п. 3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4(із
змінами) „Про судову практику в
справах про відшкодування
моральної(немайнової) шкоди", під
моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності,
престижу або ділової репутації,
моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні права
власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням
під слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного
суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

У відповідності до п. 9 вказаної
постанови, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступень зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

А згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини особи, яка її завдала, якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

Згідно до ст. 1187 ЦК України, роз'яснень
Пленуму Верховного Суду України, що
міститься в абзаці другому п. 3
постанови від 27 березня 1992 р. N 6 "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди", шкода, Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

У відповідності до узагальнення
судової практики розгляду судами
цивільних справ про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки у 2010- 2011 роках, головною
особливістю відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, є те, що володільця
небезпечного об'єкта буде зобов'язано
відшкодувати шкоду незалежно від вини
цієї особи. Перед потерпілим несуть
однаковий обов'язок відшкодувати
завдану шкоду як винні, так і невинні
володільці об'єктів, діяльність з якими
є джерелом підвищеної небезпеки.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме: свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії РСА № 397775
від 22.06.2006 року, власником
транспортного засобу марки «БАЗ А079.04»,
р/н НОМЕР_1, є ОСОБА_2

(а.с. 13)

01 квітня 2011 року між ПП ОСОБА_2 та ТОВ
«Європа В.В.В.» був укладений договір №
18 про надання послуг з організації
перевезень пасажирів, відповідно до
п.1.2 якого для забезпечення виконання
послуг з організації перевезень ОСОБА_2
зобов'язується надати товариству
транспортні засоби, необхідні для
здійснення перевезень.

(а.с. 13)

У свою чергу, відповідно до ст.. 6 ЦК
України, сторони мають право укласти
договір, який не передбачений актами
цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства. Сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст
правочину не може суперечити ЦК, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК, міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства.

Однак, у п.1.2. та 3.6.23 вказаного договору
№ 18 про надання послуг з організації
перевезень пасажирів сторони
врегулювали відносини відносно
відповідальності перед третіми
особами, що не відповідає положенням
ст.. 6 ЦК України, а тому з урахуванням
положень ст.. 203 та ст.. 215 ЦК України, суд
вважає договір в цій частині нікчемним,
оскільки стосується прав та обов'язків
третіх осіб.

Видача тимчасових реєстраційних
талонів в Україні регулюється
Інструкцією про порядок здійснення
підрозділами Державтоінспекції МВС
державної реєстрації, перереєстрації
та обліку транспортних засобів,
оформлення і видачі реєстраційних
документів, номерних знаків на них,
затвердженою наказом №379 МВС України
від 11.08.2010р. Згідно до п. 6.3 .вказаної
Інструкції, редакція якої була чинна на
час вчинення ДТП, якщо власник ТЗ
передав у встановленому порядку право
користування і (або) розпорядження ТЗ
іншій фізичній або юридичній особі
(особам), то їм за письмовою заявою
(додатки 1 і 2), поданою ними особисто або
уповноваженим представником (за
винятком випадків, коли в РЕП ДАІ
наявна інформація про анулювання таких
повноважень), працівниками РЕП ДАІ
оформляється і видається тимчасовий
реєстраційний талон на період дії
документа, який підтверджує право
користування і (або) розпорядження ТЗ.
При цьому в графі "Особливі відмітки"
тимчасового реєстраційного талона
робиться запис "Дійсний до ____________ 20__
року за наявності свідоцтва про
реєстрацію ТЗ (технічного паспорта)
серії ____N ___________".

У матеріалах справи наявна копія
тимчасового реєстраційного талону на
підтвердження факту передачі ТОВ
«Європа В.В.В.» права користування або
розпорядження транспортним засобом -
автобусу «БАЗ А079.04», р/н НОМЕР_1.

(а.с.21)

Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦПК України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Суд вважає, що позивачу заподіяна
моральна шкода, яка виразилася в тому,
що у результаті дорожньо-транспортної
пригоди позивач зазнала фізичного болю
та страждання від отриманих травм,
вимушена приймати велику кількість
медичних препаратів та проходити
поновленні процедури, ДТП завдало
непоправної шкоди її здоров'ю. Суд
враховує, що в результаті ДТП позивач
пережила травматичний шок, моральні та
фізичні страждання від того, що її
здоров'ю заподіяні ушкодження, також
те, що з моменту ДТП вона змушена
докладати зусилля з організації свого
життя та роботи, також те, що внаслідок
ДТП перенесла операцію по ампутації
4-го пальцю лівої кисті.

У відповідності до ч.1 ст.1172 ЦК України,
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Вироком Приморського районного суду м.
Одеси від 10 липня 2013 року встановлено
факт трудових відносин ОСОБА_4 з ОСОБА_3
з обмеженою відповідальністю «Європа
В.В.В.».

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
суд приходить до висновку, що саме
ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю
«Європа В.В.В.» як власник
транспортного засобу несе
відповідальність перед позивачем.
Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню лише у відношенні
відповідача ОСОБА_3 з обмеженою
відповідальністю «Європа В.В.В.».

У відповідності до ст.. 79 ЦПК України,
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Відповідно до п.2, ч.2 даної
статті, до витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать:
витрати на правову допомогу.

Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10,60, 81, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст.
213-215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою
відповідальністю «Європа В.В.В.» на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду у
розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00
копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою
відповідальністю «Європа В.В.В.» на
користь ОСОБА_1 витрати на оплату
правової допомоги у розмірі 1000 (одна
тисяча) гривень 00 копійки та судовий
збір у розмірі 243 (двісті сорок три)
гривні 60 копійки.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 -
відмовити.

Рішення суду може бути переглянуте за
заявою відповідача, якій не приймав
участі при розгляді справи, поданої
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, яки брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
В.Я. Бондар