Справа № 452/2230/13
Головуючий у 1 інстанції: Сенечин В.М.
Провадження № 22-ц/783/2974/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Чура Б.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 18 лютого 2014 року за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 18 лютого 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
3949 грн. 24 коп. майнової шкоди та 10 000 грн.
моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду першої інстанції
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та внаслідок неповного з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи.

Крім того, зазначає, що позивач ОСОБА_3 є
неналежним позивачем у справі,
оскільки він є сином ОСОБА_6, а вимога
про відшкодування шкоди заподіяної
транспортному засобу наданому в
порядку безоплатного забезпечення
інвалідові може бути пред'явлене або
самим інвалідом - користувачем
транспортного засобу або його
власником - органом соціального
захисту.

Також вважає, що він є неналежним
відповідачем у справі, оскільки на час
настання ДТП володів страховим полісом
№АА/1926008 виданим 06.01.2011 року на підставі
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
укладеного між ним та ПАТ «Українська
пожежно-страхова компанія». А тому
вважає, що позов мав би бути
пред'явлений саме до ПАТ «Українська
пожежно-страхова компанія».

Просить оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволені позовних вимог - відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на
підтримання своєї апеляційної скарги,
пояснення представника ПАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» Чура Б.В., заперечення ОСОБА_3
на апеляційну скаргу, перевіривши в
межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не в
повній мірі не відповідає з таких
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернувся в суд
із позовом до ОСОБА_5 про відшкодування
майнової та моральної шкоди
посилаючись на те, що 5 лютого 2011 року
сталася дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої з вини ОСОБА_5, який
керував автомобілем марки «ВАЗ-21011»,
номерний знак НОМЕР_2, відбулося
зіткнення із автомобілем марки
«ЗАЗ-11030844», номерний знак НОМЕР_1, яким
управляв він-ОСОБА_3., в результаті чого
автомобіль марки «ЗАЗ-11030844» отримав
механічні пошкодження, а йому були
спричиненні легкі тілесні ушкодження.

Позивач зазначав, що автомобіль
марки «ЗАЗ-11030844» у 2010 році був наданий
батькові ОСОБА_6, як інваліду, обласним
управлінням соціального захисту
населення, після дорожньо-транспортної
пригоди пошкоджений автомобіль
знаходився з 9 лютого 2011 року по 21
квітня 2011 року на станції технічного
обслуговування с. Липники
Пустомитівського району, де на його
відновлення, з урахуванням фарбування,
заміни окремих частин, складення
калькуляції та проведення експертизи
було витрачено 10 732 грн. 64 коп. Згідно
договору про надання послуг від 9
лютого 2011 року, ним понесенні додаткові
витрати в сумі 14 043 грн. 35 коп., які
пов'язані із перевезенням ОСОБА_6 для
амбулаторного лікування та обстеження
в медичні заклади та доїзду до місця
священичого служіння його- позивача в
с. Зимна Вода. Потім зменшив розмір
позовних вимог на суму страхового
відшкодування 6 783 грн. 40 коп., яку
отримав від ПАТ «Українська
пожежно-страхова компанія».

Крім того позивач ствердив, що в
результаті зіткнення транспортних
засобів він вдарився головою об кермо,
і колінами та ліктями в панель салону,
отримавши певні тілесні ушкодження,
підтвердженні медичними документами.
Після цього, звертався за медичною
допомогою в Пустомитівську лікарню та
Дрогобицьку поліклініку з приводу болі
в колінному і ліктьовому суглобах,
затерпанні пальців кисті, слабості.

Йому спричинення моральна шкода, він
втратив спокій, погіршився стан його
здоров'я, порушились звичні життєві
умови, з 28 травня по 11 червня 2012 року він
знаходився на лікуванні в Самбірській
районній лікарні і оформив групу
інвалідності. Відповідач не вибачився
перед ним, не поцікавився станом його
здоров'я. Тому, крім матеріальної шкоди
3949 грн. 24 коп., просив стягнути
заподіяну моральну шкоду 15 000 грн.

Під час розгляду справи до участі в
справі в якості співвідповідача
притягнуто ПАТ «Українська
пожежно-страхова компанія».

Судом встановлено, що ОСОБА_5 5
лютого 2011 року керуючи власним
автомобілем, марки «ВАЗ-21011», на
автодорозі Львів-Самбір-Ужгород,
порушив Правила дорожнього руху та
вчинив наїзд на автомобіль, марки
«ЗАЗ-11030844», номерний знак НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_3, спричинивши
пошкодження транспортного засобу, що
підтверджується копією постанови
судді Старосамбірського районного
суду від 9 березня 2011 року про
притягнення ОСОБА_5 до
адміністративної відповідальності по
ст. 124 КУпАП.

Відповідно до копії техпаспорта (а.с. 11),
листа департаменту соціального
захисту населення (а.с. 113), ОСОБА_6 -
батько позивача, як інвалід війни, 31
листопада 2010 року був забезпечений
автомобілем марки «ЗАЗ-11030844» в порядку
користування, на нього був оформлений
техпаспорт. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6
помер, а 20 травня 2013 року зазначений
вище автомобіль передано
департаментом у користування ОСОБА_3

Суд вірно прийняв до уваги те, що із
копії договору на виконання робіт (а.с.
4), копії товарного чеку № 119 від 6 квітня
2011 року, копії акту виконаних робіт № 3
«а», копії товарного чеку від 28 березня
2011 року, вбачається, що ОСОБА_3 на
проведення рихтування та фарбування
пошкодженого автомобіля витрачено 8090
грн., на заміну запчастин - 2005 грн., на
складання калькуляції
відновлювального ремонту - 137 грн. 64
коп., на проведення авто товарознавчого
дослідження - 500 грн.

Тому ОСОБА_3, як фактичним користувачем
автомобіля, були понесені витрати у
розмірі 10732 грн. 64 коп., пов'язані із
заподіянням шкоди транспортного
засобу з вини відповідача.

Отже судом першої інстанції вірно
встановлено, що на користь позивача, як
спадкоємця та користувача даного
автомобіля, слід стягнути 3949 грн. 24 коп.
матеріальної шкоди, оскільки ОСОБА_6, як
фактичним користувачем автомобіля,
були понесені витрати у розмірі 10 732
грн. 65 коп., пов'язані із заподіянням
шкоди транспортного засобу з вини
відповідача. Оскільки сума 6 783 грн. 40
коп. повернута ПАТ «Українська пожежна
- страхова компанія», відтак на користь
позивача, як спадкоємця та користувача
даного автомобіля, вірно стягнуто 3949
грн. 24 коп. матеріальної шкоди.

Районний суд також дійшов вірного
висновку, що в частині стягнення 14 043
грн. 35 коп. - витрат пов'язаних із
перевезенням ОСОБА_6 для лікування і
обстеження та ОСОБА_3 до місця
священичого служіння слід відмовити,
оскільки не підтверджується
відповідними доказами. Рішення суду в
ці частині сторони не оскаржують.

З врахуванням наведеного судова
колегія погоджується з висновками суду
щодо задоволення позову в частині
стягнення з ОСОБА_5 3949 грн. 24 коп.
матеріальної шкоди.

Апелянт посилається на те, що
провадження у цивільній справі
відкрито судом за позовною заявою
поданою та підписаною ОСОБА_3 - сином
ОСОБА_6, від власного імені і суд,
відкривши провадження у справі,
залишив без належної правової оцінки
обставини відсутності будь-якого
документального підтвердження права у
позивача ОСОБА_3 вимагати
відшкодування шкоди завданої об'єкту
права власності, що перебував у
володінні ОСОБА_6 та належав на праві
власності Департаменту соціального
захисту населення Львівської
облдержадміністрації. Довіреність на
представництво інтересів жодного із
вказаних суб'єктів права ОСОБА_3 не
надавалась, а тому за таких обставин
ОСОБА_3 є неналежним позивачем.

Ці посилання не заслуговують на увагу з
тих підстав, що позивачами у справах
про відшкодування шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки, можуть
бути фізичні та юридичні особи, яким
завдано майнової шкоди, у тому числі
власники та володільці майна, фізичні
особи, яким заподіяно моральну шкоду.

В даній справі встановлено, що шкоду
заподіяно ОСОБА_3, а не ОСОБА_6

Також не заслуговують на увагу
посилання на те, що для визначення
збитків або розміру відшкодування у
випадках, встановлених законом
необхідним є проведення оцінки майна
професійним оцінювачем відповідно до
вимог ст.7 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні» і
встановлення дійсної вартості збитків
завданих транспортному засобу ОСОБА_6
можливе лише в рамках проведеного
суб'єктом оціночної діяльності
експертного дослідження.

При цьому судова колегія враховує те,
що жодних клопотань щодо для
визначення збитків або розміру
відшкодування апелянт не заявив, а
також не представив своїх розрахунків
з цього приводу.

Апелянт вказує, що не доведено, що
позивач поніс витрати на правову
допомогу в єдиному розмірі 300,00 грн.,
однак при цьому позивачем не надано ні
акту виконаних робіт з конкретним
переліком послуг, які надавались в
якості правової допомоги та детальними
розрахунками позицій (послуг) з
вказанням затраченого часу, ні
розрахункового документу, який
підтверджує оплату таких наданих
послуг.

Судова колегія вважає, що
представленою довідкою адвоката
ОСОБА_7 належно стверджено ці витрати, а
також слід врахувати те, що при
підготовці позовної заяви до неї
представлені належно оформлені
додатки, а також те, що адвокат приймав
участь в судовому засіданні 10.10.2012 року,
яке тривало 1год. 20 хв.( а.с. 39,46-48,55).

Представлений розмір правової
допомоги відповідає вимогам Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» № 4191-17 від 20.12.2011 р., яким
затверджено граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ» про те, що
розмір витрат на правову допомогу
компенсується на суму, що не перевищує
40 відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за годину роботи.

Тому рішення в частині стягнення
300 грн. витрат на правову допомогу слід
залишити без змін.

Задовольняючи позов щодо стягнення з
із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 10 000 грн.
моральної шкоди моральної шкоди, суд
виходив з того, що позивач у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, згідно
акту судово-медичного дослідження № 198
від 25 березня 2011 року, отримав забій
лівого ліктьового суглобу, що
ускладнилось після травматичної
нейронатії лівого ліктьового нерва. Ці
тілесні ушкодження відносяться до
легких з короткочасним розладом
здоров'я.

Також суд зазначив, що з приводу
отриманих ушкоджень ОСОБА_3 звертався
за медичною допомогою в Дрогобицьку
міську поліклініку, Пустомитівську
районну лікарню, що підтверджується
копією витягу з медичної карти від 25
лютого 2011 року, копією довідки лікарні
від 25 березня 2011 року. Вказане свідчить
про те, що позивач переніс фізичний
біль та моральні страждання.

Беручи до уваги характер та обсяг
страждань, яких зазнав ОСОБА_3, стан
його здоров'я, а також те, що істотних
вимушених змін у його життєвих
стосунках не відбулося, суд прийшов до
висновку, що позивачу заподіяна
моральна шкода у розмірі 10 000 грн., яка
підлягає до стягнення.

Однак такі висновки суду щодо
стягнення моральної шкоди з ОСОБА_5 не
відповідають обставинам справи.

Апелянт посилається на те, що, у
зазначених медичних документах, на які
посилається позивач чітко не вказано,
що пошкодження, які він отримав, були
спричинені внаслідок ДТП, зокрема
вказано, що ушкодження могло мати місце
зі слів ОСОБА_3 через ДТП, тобто все
зводиться до припущень при задоволенні
судом суми морального збитку.

Судова колегія прийшла до
висновку, що з врахуванням
представлених доказів встановлено, що
згідно акту судово-медичного
дослідження № 198 від 25 березня 2011 року
об'єктивно підтверджено, що тілесні
ушкодження, які отримав позивач
внаслідок ДТП відносяться до легких з
короткочасним розладом здоров'я.

В той же час заслуговують на увагу
посилання апелянта на те, що при
визначенні розміру моральної шкоди суд
не в повній мірі суд виходив із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

В позовних вимогах позивач вказував,
що внаслідок отриманих травм оформляє
групу інвалідності та запереченнях на
посилання апелянта щодо розміру
моральної шкоди позивач вказує, що він
отримав третю групу інвалідності.

Проте на запит апеляційного суду в
засідання судової колегії з
Самбірської міжрайонної МСЕК поступив
лист №94 від 10.06.2014 року з якого
вбачається, що встановлення групи
інвалідності не пов'язано з тілесними
ушкодженнями, які отримав позивач
внаслідок ДТП.

Тому вказані посилання позивача не
можуть бути прийняті до уваги.

Апелянт вказує, що належним
підтвердженням завданої позивачеві
моральної шкоди може бути лише
висновок судово-психологічної
експертизи, який в справі також
відсутній.

Судова колегія вважає, що ці
посилання є безпідставні, оскільки
апелянт не заявляв клопотань щодо
призначення такої експертизи, а
доказами моральної шкоди є посилання
позивача на те, що він переніс фізичний
біль та моральні страждання, що
підтверджено письмовими документами,
зокрема дані про тілесні ушкодження,
які отримав позивач внаслідок ДТП.

З врахуванням вимог п. 4 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 про те,
що у позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому саме полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується, судова
колегія прийшла до висновку, що розмір
моральної шкоди, яка підлягає
відшкодуванню становить 2500 грн., що
буде відповідати засадам розумності,
виваженості та справедливості.

Судова колегія враховує при цьому, що
суд в рішенні зазначив, що істотних
вимушених змін у життєвих стосунках
позивача не відбулося і він ці висновки
не оспорив та не подав апеляційної
скарги на ці висновки суду. Також
враховує і те, що позивач до подачі
позову 24.05.2011 року отримав від ПАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» суму страхового
відшкодування 6 783 грн. 40 коп.(а.с.89).

Встановлено, що суд належним чином не
перевірив посилання ОСОБА_5 на те, що
слід врахувати норми ст.1194 ЦК України
та Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», так як він, на
час настання ДТП, володів страховим
полісом № АА/1926008, виданим 06.01.2011 р. на
підставі договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності укладеного між ним та
ПАТ «»Українська пожежна-страхова
компанія» і сума страхового платежу
згідно за шкоду заподіяну майну
становить - 50000,00 грн., а за шкоду
заподіяну життю і здоров'ю -100000,00 грн.
Згідно норм ст.26-1 цього ж Закону,
страховиком відшкодовується
потерпілому - фізичній особі, який
зазнав ушкодження здоров'я під час
дорожньо-транспортної пригоди,
моральна шкода у розмірі 5 % страхової
виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Судова колегія вражає, що ці
посилання є обгрунтованими, так як з
представленого страхового полісу
встановлено, що ПАТ «»Українська
пожежна-страхова компанія» несе
відповідальність за моральну шкоду
заподіяну позивачу.

Згідно абз.2 п.21 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 1.03.2014 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» при вирішенні
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди, завданої порушенням
страховиком зобов'язань за договором
страхування, суди повинні виходити з
того, що правовідносини сторін за
договором страхування є
зобов'язальними. У випадку порушення
зобов'язання моральна шкода може бути
відшкодована лише тоді, коли це
встановлено договором або законом
(стаття 611 ЦК). Зокрема, можливість
відшкодування моральної шкоди
передбачена у відносинах у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (статті 9, 22 Закону № 1961-IV).

Відповідно до вимог ст. 22.1 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ( редакції, яка діяла на час
спірних правовідносин) при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 23 вищезазначеного
Закону передбачено, що шкодою,
заподіяною життю та здоров'ю
потерпілого у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, є шкода
(в тому числі моральна шкода), пов'язана:
з лікуванням потерпілого; з тимчасовою
втратою працездатності потерпілим; із
стійкою втратою працездатності
потерпілим; із смертю потерпілого.

В засіданні судової колегії
представник ПАТ «»Українська
пожежна-страхова компанія» вказує, що
страхова компанія могла б нести
відповідальність за моральну шкоду
заподіяну позивачу за вказаним
страховим полісом, однак він не довів
заподіяння йому моральної шкоди.

Однак встановлено, що позивач довів,
що така шкода йому заподіяна.

При цьому судова колегія враховує те,
що відповідно до вимог ст. 22.3 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ( редакції, яка діяла на час
спірних правовідносин) потерпілому
відшкодовується також моральна шкода,
передбачена пунктами 1, 2 частини другої
статті 23 Цивільного кодексу України.
Така шкода відшкодовується у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України. При цьому
страховик відшкодовує не більше ніж 5
відсотків ліміту, визначеного у пункті
9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між
сумою відшкодування, визначеною судом,
та сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

З врахуванням встановлених по
страховому полісі № АА/1926008 вказаних
сум страхових платежів Приватне
акціонерне товариство «Українська
пожежна-страхова компанія» несе
відповідальність за моральну шкоду в
сумі 2500 грн., тому рішення суду в
частині відшкодування моральної шкоди
з ОСОБА_5 слід змінити та стягнути з
Приватного акціонерного товариства
«Українська пожежна-страхова
компанія» на користь ОСОБА_3 2500 грн.
моральної шкоди.

При таких обставинах рішення суду в
частині судових втрат також слід
змітити, стягнувши з ОСОБА_5 143 (сто
сорок три) грн. 60 коп. судових витрат та
з Приватного акціонерного товариства
«Українська пожежна-страхова
компанія» 100 (сто) грн. судових витрат в
користь ОСОБА_3, пропорційно до розміру
задоволення позовних вимог.

В решті частині рішення суду слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.п.2-4,
313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 18 лютого 2014
року в частині відшкодування моральної
шкоди змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська
пожежна-страхова компанія» на користь
ОСОБА_3 2500 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 143 (сто сорок три) грн.
60 коп. судових витрат та з Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежна-страхова компанія» 100 (сто) грн.
судових витрат в користь ОСОБА_3.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.