Номер провадження: 22-ц/785/5305/14
Головуючий у першій інстанції Зудіхін
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду міста
Одеси від 23 липня 2012 року,

встановила:

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом. Зазначив, що 12
травня 2009 року позивач позичив
відповідачеві суму у розмірі 45000
доларів США з умовою повернення у формі
сплати зобов'язань за кредитним
договором з ВАТ КБ «Підденкомбанк» №
28-07К від 19.09.2007 року, а саме сплачувати
суму не менше ніж 1024 доларів США у
порядку та у формі, встановленою
банком.

Факт передачі грошових коштів в
зазначеному вище розмірі відповідачу
та його обов'язок повернути їх у формі
сплати зобов'язань за кредитним
договором з ВАТ КБ «Підденкомбанк» №
28-07К від 19.09.2007 року, підтверджується
розпискою від 12.05.2009 року.

В порушення договірних зобов'язань, що
виникли між сторонами, відповідач суму
позики позивачеві не повернув, поточні
боргові зобов'язання перед ВАТ КБ
«Підденкомбанк» за кредитним
договором № 28-07К від 19.09.2007 року не
сплачує.

З урахуванням зазначеного позивач
просив відповідно до договору позики
стягнути з відповідача 45000 доларів США,
що еквівалентно 345150,00 грн.

Рішенням Суворовського районного суду
міста Одеси від 23 липня 2012 року позов
ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 користь ОСОБА_2 суму
грошових коштів в розмірі 345150,00 грн.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з
посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про відмову позивачу у
задоволенні позову.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився.
Про час та місце розгляду справи в
апеляційному суді повідомлялися
належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи не перешкоджає розглядові
справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із засад і
змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпаними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у
справі рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив із
доведеності та обґрунтованості
позовних вимог щодо неповернення
відповідачем суми боргу за копією
боргової розписки від 12.05.2009 року.

Проте, погодитись з такими висновками
районного суду колегія суддів не може,
оскільки суд внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права
дійшов цього висновку без всебічного,
повного й обґрунтованого з'ясування
дійсних обставин справи, а надані
докази по справі оцінені судом першої
інстанції односторонньо.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суд за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлено договором.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не врахував, що зазначена
боргова розписка не відповідає вимогам
ст. 1046 ЦК України, а також те, що
розписка сама по собі не є договором
позики, а лише доказом, що підтверджує
його укладення.

Одночасно, висновок суду першої
інстанції про те, що відповідач поточні
боргові зобов'язання перед ВАТ КБ
«Підденкомбанк» за кредитним
договором № 28-07К від 19.09.2007 року не
сплачує є помилковим, оскільки
випискою ПАТ КБ «Підденкомбанк» по
особовому рахунку за період з 19.09.2007
року по 12.10.2010 року підтверджено сплату
ОСОБА_3 грошових коштів за кредитним
договором № 28-07К від 19.09.2007 року.

Крім того, судом першої інстанції не
взято до уваги, що рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 18 березня 2014 року з ОСОБА_3
солідарно на користь ПАТ КБ
«Підденкомбанк» стягнуто за кредитним
договором № 28-07К від 19.09.2007 року
укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ КБ
«Підденкомбанк» заборгованість по
кредиту в розмірі 37747 доларів США 98
центів.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник
у зобов'язанні може бути змінений іншою
особою (переведення боргу) лише за
згодою кредитора.

Згідно ст. 521 ЦК України форма правочину
щодо зміни боржника у зобов'язанні
визначається відповідно до положень
ст. 513 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України
правочин щодо зміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самі
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Отже, переведення боргу, у тому числі
часткове, можливе при наявності згоди
кредитора, тобто ВАТ КБ
«Підденкомбанк», а також при укладанні
відповідного договору про переведення
боргу у письмовій формі.

Проте зазначений дій вчинено не було,
що свідчить про неможливість
застосування положень кредитного
договору № 28-07К від 19.09.2007 року,
укладеного між ВАТ КБ «Підденкомбанк»
та позивачем до правовідносин, що
склалися між позивачем та
відповідачем, щодо порядку та форми
повернення позики.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції
у порушенні вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України на зазначене уваги не звернув,
не встановив усіх обставин, які мають
значення для вирішення справи, не
визначився із характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає до застосування, що свідчить
про неповне встановлення судом першої
інстанції фактичних обставин, які
мають істотне значення для правильного
вирішення справи, що в свою чергу
призвело до поверхневого вирішення
спору.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оскільки неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права
призвело до неправильного вирішення
спору, рішення районного суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову позивачу у задоволенні
позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
міста Одеси від 23 липня 2012 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення грошових коштів
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

Ю.І.Кравець

О.В.Оверіна