Справа № 369/4945/14-ц
Провадження №2/369/2346/14
РІШЕННЯ

Іменем України

23.06.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі

головуючої судді
Медвідь Н.О.

при секретарі
Ткаченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
даним позовом, посилаючись на те, що
він проживає у АДРЕСА_1, який
розташований на земельній ділянці
площею 0,18га.По сусідству з ним у
будинку АДРЕСА_2 проживає відповідачка.

Близько трьох років тому відповідачка
встановила літній душ поруч з межею між
їхніми земельними ділянками, не
обладнавши вигрібну яму герметичною
ємністю для збору рідких відходів, де
сім'я відповідача приймає душ, пере
білизну та інше.

Стокові води та нечистоти збираються
на його земельній ділянці, попадають у
криницю з питною водою, погріб, де
зберігаються овочі, фрукти та інші
продукти харчування, які внаслідок
постійного зволоження псуються.

Він неодноразово звертався до
відповідачки з проханням перенести
літній душ, але вона відмовляється це
робити.

Рішенням сесії Михайлівсько-
Рубежівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 14.10.2013 відповідачку
зобов'язано перенести літній душ на
відстань не менше 20 метрів від
найближчої криниці, вигрібну яму
облаштувати герметичною ємністю для
збору рідких відходів, однак
відповідачка відмовляється виконувати
і рішення сесії сільради.

Тому просив усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою,
розташованою в АДРЕСА_1 шляхом
зобов'язання відповідачку перенести
літній душ, який розташований на
належній їй земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_2, на відстань не менше 20
метрів від найближчої криниці, а
вигрібну яму облаштувати герметичною
ємністю для збору рідких відходів.
Стягнути з відповідачки судовий збір.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав.

Відповідач позов не визнала, оскільки
згідно рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
01.06.2006 позивача зобов»язано
ліквідувати гноярку та перенести її на
відстань 20 м від її колодязя та
житлового будинку, тобто саме
позивачем створюються перешкоди у
користуванні земельною ділянкою.

Суд, вислухавши осіб, які приймають
участь у розгляді справи, свідків,
вивчивши матеріали справи, в позові
відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач проживає
у АДРЕСА_1, який розташований на
земельній ділянці площею 0,18га.По
сусідству з позивачем у будинку
АДРЕСА_2 проживає відповідачка .

Як пояснив позивач в судовому
засіданні , близько трьох років тому
відповідачка встановила літній душ
поруч з межею, між земельними ділянками
сторін.

Рішенням двадцять другої сесії VI
скликання Михайлівсько- Рубежівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області від 14.10.2013
відповідачку ОСОБА_2 зобов'язано
перенести літній душ на відстань не
менше 20 метрів від найближчої криниці,
вигрібну яму облаштувати герметичною
ємністю для збору рідких відходів.

Стаття 153 ЗК України передбачає, що
власник не може бути позбавлений права
власності на земельну ділянку, крім
випадків, передбачених цим Кодексом та
іншими законами України.

Згідно ч.1 ст. 96 ЗК України
землекористувачі зобов'язані не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів; дотримуватися
правил добросусідства та обмежень,
пов'язаних з встановленням земельних
сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
гарантовано свободу реалізації
повноважень з власності. Кожен має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності є непорушним, що
означає непорушність здійснення
правомочностей з володіння,
користування та розпорядження майном.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ст. 107 Земельного кодексу
України основою для відновлення меж
є дані земельно-кадастрової
документації.

Згідно ч. 1 статті 212 Земельного Кодексу
України самовільно зайняті земельні
ділянки підлягають поверненню
власникам землі або землекористувачам.

Згідно ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання; кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
майнового права; суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

В підтвердження своїх позовних вимог,
позивач посилається на пояснення
свідків, ОСОБА_3 яка пояснила, що
відповідачка установила на межі літній
душ, через який у позивача в погрібі
постійно стоїть вода.

Пояснення свідка ОСОБА_3 спростував
свідок ОСОБА_4 який пояснив, що душ
встановлено на відстані 50 см від межі,
він знаходиться біля будинку.

Проте, як встановлено судом, будинок
позивачем побудовано самовільно , що
підтверджується технічним паспортом, з
якого також вбачається, що на
земельній ділянці позивача є сарай,
якій підлягає зносу, тому вимога про
усунення перешкод в користування
земельною ділянкою, на якій є
самовільні забудови, не має під собою
правового підґрунтя.

Згідно ст. 103 ЗК України власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно ст. 152 ЗК України Держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. З.8. Типових
регіональних правил забудови
територій, затверджених Наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України № 219 від 10.12.2001: «Зовнішній
благоустрій ділянок садибної житлової
забудови мусить включати влаштування
огорож, проїздів, доріжок, майданчиків
відпочинку, господарських майданчиків,
озеленення території тощо. Роботи щодо
благоустрою виконуються власниками
садиб згідно з державними будівельними
нормами та санітарними правилами з
урахуванням місцевих традицій.

Тобто, розміщення літнього душу на
території належної відповідачки
земельної ділянки не порушує діюче
законодавство України, твердження
позивача щодо внаслідок дій
відповідачки псуються продукти
харчування є також голослівними
твердженнями.

Доводи позивача , щодо необхідності
розміщення відповідачкою літнього
душу на відстані 20 метрів від будинку
позивача, якій є самовільно збудований
також є необґрунтованим, оскільки
відповідно до ч.З п. 3.25* Норм
«Містобудування. Планування та
забудова міських та сільських
поселень», затверджених Наказом

Держкоммістобудування від 17.04.1992 р.
№ 44 з подальшими змінами та
доповненнями: «Для догляду за
будівлями і здійснення їх поточного
ремонту відстань до межі сусідньої
ділянки від найбільш виступної
конструкції стіни треба приймати не
менше 1,0 м. При цьому повинно бути
забезпечене влаштування необхідних
інженерно-технічних заходів, що
запобігатимуть стіканню атмосферних
опадів з покрівель та карнизів
будівель на територію суміжних
ділянок.»

Яка відстань спірної господарської
споруди від червоної лінії в судовому
засіданні не доведено, тому твердження
позивача щодо порушення відповідачем
будівельних норм є безпідставним..

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів тих обставин на які
посилався як на підставу позовних
вимог, не надав докази в обґрунтування
своїх вимог, не спростував тих
обставин на які посилалася
відповідачка в обґрунтування своїх
заперечень, що є його обов»язком
відповідно до засад змагальності
процесу за ст.. 10 ЦПК України . При
цьому суд створив всі умови для
змагального процесу , роз»яснював
позивачу його права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх
сукупності, дійшов висновку про
необґрунтованість та недоведеність
вимог позивача, оскільки вони не
відповідають вимогам ст.ст.57-59 ЦПК
України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 317, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 96, 107, 125,
126, 152, 153 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: