Справа № 523/8708/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2014 року Суворовський районний
суд міста Одеси в складі головуючого
судді Гудіної Н.І.

при секретарі Мельніченко А.О.

розглянув в відкритому судовому
засіданні в місті Одесі

справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та
визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача та просить
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно серії САК
№ 198904 (індексний номер 15219985) від 23.12.2013
року в частині визнання права
власності за ОСОБА_2 на 54/100 частин
житлового АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1
право власності на 54/100 частин
житлового АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги
тим, що вона є рідною донькою
відповідача та в наслідок спільної
праці сторін як членів сім'ї, останні
здійснили реконструкцію спірного
житлового будинку, в наслідок чого було
створено нове майно право власності на
яке було зареєстровано за
відповідачем, через що вважає дії
відповідача незаконними та такими, що
порушують її права як співвласника,
оскільки будинок належить сторонам на
праві спільної сумісної власності.

Від представника позивача до суду
надійшла заява про слухання справи без
участі представника позивача та його
представника, також у вказаній заяві
представник позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити з наведених у
позові підстав.

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явився, про час і місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, з заявою про причини неявки та
слухання справи у його відсутності до
суду не звертався.

У зв'язку з викладеним та
відсутності заперечень зі сторони
представника позивача, суд вважає
можливим розглянути справу у
відсутності відповідача, який був
сповіщений належним чином про час і
місце розгляду справи, оскільки у
справі достатньо матеріалів про права
та обов'язки сторін, суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Вивчивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позов є
обґрунтованим і підлягає задоволенню з
таких підстав.

Позивач є рідною донькою
відповідача, що підтверджується
свідоцтвом про народження від 11.03.1958
року серії НОМЕР_2.(а.с.3)

Відповідач у справі у 1965 році
набув у власність спірний житловий
будинок площею 47,47 кв.м., який був
зареєстрований за останнім на праві
власності, що підтверджується Довідкою
МБТІ м. Одеси від 09.09.1965 року.(
а.с.4,5,6,78,,9,10,11)

Позивач постійно проживала у
вищевказаному житловому будинку, а з
26.06.1974 року була зареєстрована за
місцем проживання, що підтверджується
Довідкою (виписка з домової книги про
склад сім'ї та реєстрацію) № 211 від
13.02.2014 року.( а.с.12)

За період з 1988 по 2000 роки, позивач
за власні кошти здійснила добудову
приміщень та другого поверху будинку
спірного будинку, внаслідок чого
збільшено загальну площу будинку до 159,9
кв.м.. Вказані обставини
підтверджуються наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Рішенням Одеської міської ради від
09.11.2005 р № 4858-IV «Про найменування
вулиць, провулків, проспектів, площ,
парків, скверів, мостів та інших споруд,
розташованих на території міста Одеса»
було затверджено найменування вулиці
на якій розташований житловий будинок,
а саме: вулиця Керченська..( а.с.4,5,6,78,
9,10,11).

23.12.2013 року відповідач
зареєстрував спірний житловий будинок
АДРЕСА_1 у свою приватну власність, що
підтверджується Свідоцтвом про право
власності № 15219985.(а.с.13)

Враховуючи те, що житловий
будинок АДРЕСА_1 було створено до
набуття чинності ЦК України 2003 року, то
застосуванню підлягає законодавство
чинне на час його створення, яким є ЦК
УРСР та Закон України «Про власність».

Відповідно до ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР
відносини власності регулюються
Законом України "Про власність", цим
Кодексом, іншими законодавчими актами.

Згідно до ст. 12 Закону України
«Про власність» підставою виникнення
права власності є праця громадян, що
основою створення і примноження їх
власності. Громадянин набуває права
власності на доходи від участі в
суспільному виробництві,
індивідуальної праці, підприємницької
діяльності, вкладення коштів у
кредитні установи, акціонерні
товариства, а також на майно, одержане
внаслідок успадкування або укладення
інших угод, не заборонених законом.

Положення ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про власність» передбачає, що майно,
придбане внаслідок спільної праці
членів сім'ї, є їх спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
письмовою угодою між ними.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у п. 4 Постанови від 4
жовтня 1991 року за N 7 «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право власності громадян на
жилий будинок» згідно зі статтями 16 і 17
Закону України "Про власність" право
власності, зокрема, виникає, коли
будівництво велось подружжям в період
шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є
їх спільною сумісною власністю, або
велось за рахунок спільної праці
членів сім'ї - жилий будинок стає їх
спільною сумісною власністю, якщо інше
не було встановлено письмовою угодою
між ними.

Враховуючи те, що спірний
житловий будинок було створено за
спільною працею відповідача та
позивача як членів сім'ї та відсутності
письмової угоди між ними щодо прав на
нього, суд доходить до висновку, що
житловий будинок АДРЕСА_1 належить
сторонам на праві спільної сумісної
власності.

Статтею 112 ЦК УРСР передбачено, що
майно може належати на праві спільної
власності двом або кільком колгоспам
чи іншим кооперативним та іншим
громадським організаціям, або державі
і одному чи кільком колгоспам або іншим
кооперативним та іншим громадським
організаціям, або двом чи кільком
громадянам. Розрізняється спільна
власність з визначенням часток
(часткова власність) або без визначення
часток (сумісна власність).

Згідно ст. 119 ЦК УРСР коли учасник
спільної часткової власності на жилий
будинок збільшить в ньому за свій
рахунок корисну площу будинку шляхом
прибудови, надбудови або перебудови,
проведеної за згодою решти учасників і
в установленому порядку, частки
учасників у спільній власності на
будинок і порядок користування
приміщеннями в ньому підлягають
відповідній зміні.

Частина 2 статті 372 ЦК України
передбачає, що у разі поділу майна, що є
у спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення.

Обставинами, які мають істотне
значення, суд вважає те, шо позивачем
було побудовано частку, яка є більшою
за частку побудовану відповідачем.

Виходячи з технічного паспорту
від 10.12.2013 року, спірний житловий
будинок розподіллено на дві квартири 1
та 2. Загальна площа по кв. 1 спірного
житлового будинку становить 73,5 кв.м.,
яка фактично належить та перебуває у
володінні відповідача. Загальна площа
кв. 2 становить 86,4 кв.м., яка створена та
якою фактично володіє позивач. Таким
чином позивачу належить частка у
розмірі 54/100 частин (86,4/159,9*100=54/100), а
відповідачу 46/100 (73,5/159,9*100=46/100) часток
житлового будинку відповідно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 86, 112, 119 ЦК УРСР, ст.ст. 12,
16, 17 Закону України «Про власність»,
ст..ст.372, 392 ЦК України, ст..ст. 10,11, 58, 60,
107, 109, 158-169, 179, 208-218,224-228 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та
визнання права власності -
задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про
право власності на нерухоме майно
серії САК № 198904 (індексний номер 15219985)
від 23.12.2013 року в частині визнання права
власності за ОСОБА_2 на 54/100 частин
житлового АДРЕСА_1, загальною площею 159,9
кв.м. та житловою площею 98 кв.м..

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на 54/100 частин житлового
АДРЕСА_1, загальною площею 159,9 кв.м. та
житловою площею 98 кв.м..

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржено в загальному порядку, шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Одеської області
через Суворовський районний суд м.
Одеси протягом 10-ти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення суду, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя-