Справа № 539/4076/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді -
Іващенка Ю. А.

при секретарі Мирна Т.Ф.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Лубни
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи : приватний
нотаріус ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
заповіту недійсним та визнання права
власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, треті особи : приватний
нотаріус ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
заповіту недійсним та визнання права
власності на нерухоме майно, мотивуючи
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько
(син ОСОБА_5). Його бабуся ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Із рішення
Лубенського міськрайонного суду від
26.07.2013 року він дізнався, що ОСОБА_5 за
життя 13.03.2009 року на користь ОСОБА_2
(своїй доньці, а його тітці) , склала
заповіт, який 13.03.2009 року було
посвідчено приватним нотаріусом
Кременчуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_5
відкрилася спадщина, яка складається
із 2/3 частин жилого будинку з
господарськими спорудами та 2/3 частин
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1.
Згідно ст.. 1269 ч. 1 ЦК України ним до 2
Лубенської ДНК була подана заява про
прийняття спадщини після смерті бабусі
ОСОБА_5 На час смерті ОСОБА_5 у першу
чергу право на спадкування має її
донька ОСОБА_2 та в порядку ст.. 1266 ч. 1
ЦК України він ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - сини
померлого сина ОСОБА_5 У зв»язку з тим,
що його брат ОСОБА_4 не подавав до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини після померлої
ОСОБА_5, позивач вважав, що має право на
1/3 частки від 2/3 частини жилого будинку
з господарськими спорудами та
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1.
На момент складання заповіту ОСОБА_5 не
могла розуміти значення своїх дій та
керувати ними бо була тяжко хворою
людиною , так як перебувала в стані
гострого порушення мозкового
кровообігу (інсульту) , який стався
27.02.2009 року та супроводжувався
правобічною геміплегією,
сенсомоторною афазією, розладами
свідомості і порушенням функції
тазових органів. Дані порушення
центральної нервової системи призвели
до того, що ОСОБА_5 не орієнтувалася в
часі , навколишньому середовищі, та в
тих умовах, в яких вона перебувала. Її
стан не дозволяв орієнтуватися в собі,
розуміти звернену до неї мову.
Перебуваючи в такому стані вона і
померла. Враховуючи викладене вважав,
що заповіт підлягає визнанню
недійсним. В разі визнання заповіту
недійсним , він як син померлого батька
ОСОБА_6, який був сином заповідача
ОСОБА_5 , має право на спадкування за
законом на майно померлої бабусі.

На підставі викладеного, враховуючи
заяву від 29.10.2013 року, позивач ОСОБА_1
прохав суд : визнати недійсним заповіт
на користь ОСОБА_2, який посвідчено
13.03.2009 року приватним нотаріусом
Кременчуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_3; визнати за ним право
власності на 1/3 частини житлового
будинку з господарськими будівлями та
на 1/3 частину земельної ділянки , що
розташовані за адресою АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті бабусі ОСОБА_5. /а.с. 2-4, 31-32/.

В судових засіданнях 25.11.2013 р., 16.12.2013 р.
позивач ОСОБА_1, його представник
ОСОБА_7 , а в судовому засіданні 04.06.2014
року представник позивача ОСОБА_8
позов підтримали, прохали його
задовольнити, обґрунтовували позовні
вимоги обставинами, викладеними в
позовній заяві.

В судовому засіданні 25.11.2013 р.
представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_9 проти задоволення позову
заперечував. В судові засідання 16.12.2013
р., 04.06.2014 р. відповідач ОСОБА_2 не
з»явилася, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином, про причини своєї неявки суд не
повідомляла. /а.с. 48, 57, 106/.

Треті особи приватний нотаріус
ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судові засідання 25.11.2013
р., 16.12.2013 р., 04.06.2014 р. не з»являлися, про
час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.

Матеріали справи містять
письмові заперечення, які надійшли від
третьої особи приватного нотаріуса
ОСОБА_3, згідно яких приватний нотаріус
заперечував проти задоволення позову
/а.с. 39-40/.

З»ясувавши обставини справи на
підставі доказів, наданих особами, які
беруть участь у справі, суд вважає за
необхідне позов задовольнити частково.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

На підставі доказів, наданих особами,
які беруть участь у справі, судом
встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_5 на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІІІ-ПЛ № 058729 від 05.11.1997 року, договору
про надання в безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
жилого будинку на праві особистої
власності №2202 та рішення Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області №2-1679/11 від 04.01.2012 року належало
по 1/2 частині земельної ділянки площею
0,1012 га., що розташована за адресою
АДРЕСА_1 кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача
ОСОБА_6 /а.с. 7, 11/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_10 - батько
ОСОБА_6 /а.с. 8/.

На майно померлого ОСОБА_10 у 2-й
Лубенській ДНК заведена спадкова
справа №53/2009 на підставі заяви про
прийняття спадщини за законом ОСОБА_2,
заяви про прийняття спадщини за
законом від дружини померлого ОСОБА_5
та онука померлого ОСОБА_4 на долю свого
батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 - бабуся позивача померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. /а.с. 6,9/.

На майно померлої ОСОБА_5 у 2-й
Лубенській ДНК заведена спадкова
справа №209/2009 на підставі заяви ОСОБА_2
про прийняття спадщини за заповітом.
Заяву про прийняття спадщини подали
також ОСОБА_1 та ОСОБА_11 (яка по спливу 6
місяців написала заяву про те, що вона
не є спадкоємицею на обов»язкову
частку та не заперечує проти видачі
свідоцтва про право на спадщину
спадкоємиці за заповітом ОСОБА_2).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася
спадщина, яка складається із
відповідної частини жилого будинку з
господарськими спорудами та
відповідної частини земельної ділянки
за адресою АДРЕСА_1.

Так, відповідно до ст. 1266 ЦК України
внуки, правнуки спадкодавця спадкують
ту частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна
після смерті ОСОБА_5

ОСОБА_5 за життя 13.03.2009 року на користь
ОСОБА_2, склала заповіт, який 13.03.2009 року
було посвідчено приватним нотаріусом
Кременчуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 /а.с. 5/.

Відповідно до заочного рішення
Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області від 26.07.2013 року
визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6
частину земельної ділянки площею 0,1012
га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_10 та визнано за ОСОБА_2
право власності на 2/3 частини земельної
ділянки площею 0,1012 га., що розташована
за адресою АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_5.

Крім цього , ОСОБА_2 отримано в 2-й
Лубенській ДНК свідоцтва про право на
спадщину на 2/3 та на 1/6 частину
житлового будинку з господарчими
побудовами по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009р. N 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правила статті
225 ЦК України поширюються на ті
випадки, коли фізичну особу не
визнано недієздатною, однак у момент
вчинення правочину особа перебувала в
такому стані, коли вона не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними (тимчасовий
психічний розлад, нервове потрясіння
тощо). Для визначення наявності такого
стану на момент укладення правочину
суд відповідно до статті 145 ЦПК
України зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК. При розгляді справ за позовами
про визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК України суд відповідно до
статті 145 ЦПК України за клопотанням
хоча б однієї зі сторін зобов'язаний
призначити посмертну
судово-психіатричну експертизу.
Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину.

Так, в судовому засіданні 16.12.2013 року
були допитані наступні свідки.

Так, свідок ОСОБА_12 пояснив, що він
працює лікарем виїздної бригади
станції невідкладних станів і
катастроф. Взимку 2009 року приїздив за
викликом до хворої жінки на вул.
Достоєвського. Хвора була без
свідомості, у неї був інсульт, великий
тиск, не розмовляла, до цього хворіла на
гіпертонічну хворобу.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона працює
лікарем сімейного центру ПМСД.
Приїздила на виклик до хворої ОСОБА_5
на вул. Достоєвського 05.03.2009 року. Хвора
була в тяжкому стані , не контактна, не
спілкувалася, не могла відповідати на
запитання. Про стан хворої та що з нею
трапилося дізнавалася від доньки , яка
повідомила, що у ОСОБА_5 27.02.2009 року
різко погіршився стан здоров"я.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що працює
завідуючою 2-ї Лубенської
держнотконтори. В 2009 році прибула на
виклик ОСОБА_2 до ОСОБА_5 на вул.
Достоєвського в м. Лубни для
посвідчення заповіту від імені ОСОБА_5
При спробі спілкування із ОСОБА_5
зрозуміла, що вона була дуже слабка,
нічого не розуміла , не могла нічого
відповісти на її запитання, а тому вона
відмовилася посвідчувати даний
заповіт. При цьому ніяких претензій до
неї ОСОБА_2 не пред"являла.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона працює
оператором ЕОМ в Лубенській КЦМЛ. За
життя знала ОСОБА_5, оскільки її син
працював в медичній сфері. Коли помер
її син та чоловік у ОСОБА_5 погіршився
стан здоров"я, однак вона обслуговувала
себе сама. В лютому 2009 року пройшов слух
по поліклініці , що ОСОБА_5 впала та
вибивали двері, щоб потрапити до неї
додому. 4 чи 5 березня 2009 року вона
возила ліки додому до ОСОБА_5 , коли вона
лежала на кроваті , у той день ОСОБА_5 її
не впізнала.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона працює
неврологом поліклінічного відділення
Лубенської КЦМЛ. В 2009 році її викликали
, як чергового невролога до хворої
ОСОБА_5, згідно записів у журналах це
було 28.02.2009 року. Під час огляду у хворої
ОСОБА_5 було встановлено інсульт.
Донька відмовилася від госпіталізації.
Хвора не говорила, не працювала права
нога і рука. Практично не орієнтувалася
в просторі. На молоточок реагувала.

Свідок ОСОБА_17, пояснив, що в 2009 році
працював неврологом в поліклініці. Був
на виклику до хворої ОСОБА_5 по вул.
Достоєвського. То був початок березня
місяця. Стан хворої ОСОБА_5 був важким,
була зафіксована відсутність рухів в
правих кінцівках. Контакт був
поверхневий, хвора виконувала окремі
інструкції, реакція на подразники була.
Могла поворушити пальцями, реагувала
на прохання відведення очей, не
говорила.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що він є сусідом
ОСОБА_8. ОСОБА_5 була свекрухою ОСОБА_8 В
кінця лютого 2009 року до нього
звернулася ОСОБА_8 з проханням поїхати
до ОСОБА_5 , оскільки було повідомлення,
що вона впала, а двері зачинені. Коли
прибули на вул. Достоєвського , де жила
ОСОБА_5, він відчинив двері та вони із
ОСОБА_8 побачили, що ОСОБА_5 лежала на
підлозі та не подавала ознак життя.
Вони підняли ОСОБА_5 та перенесли на
ліжко, тоді вона почала стогнати.
ОСОБА_5 не говорила. Коли на початку
березня 2009 року його запросили
допомогти полагодити двері за місцем
проживання ОСОБА_5 Бачив як на ліжку
лежала ОСОБА_5 та на його привітання не
відповіла.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона працює
у Лубенській міжрайМСЕК , ОСОБА_5 є її
свекрухою. 27.02.2009 року їй
зателефонували сусіди ОСОБА_5 та
повідомили , що ОСОБА_5 впала в коридорі
і стогне. Вона разом із ОСОБА_18 прибули
до будинку ОСОБА_5 , де ОСОБА_18 допоміг
відчинити двері. Воли зайшли до хати,
побачили лежачу на підлозі ОСОБА_5 , яка
стогнала. Перенесли ОСОБА_5 на ліжко,
вона нічого не говорила. Викликали
"швидку допомогу". З цього часу ОСОБА_5
її взагалі навіть не впізнавала, не
розмовляла. До моменту інсульту ОСОБА_5
себе обслуговувала сама.

Судом також досліджено ряд
письмових медичних документів, що
підтверджують у ОСОБА_5 на час смерті
ряд захворювань /а.с. 13-24/.

Згідно висновку судово -
психіатричної експертизи №204 від 17.04.2014
року ОСОБА_5 станом на 13 березня 2009 року
виявляла ознаки глибокого порушення
свідомості та моторної афазії в
гострому періоді порушення мозкового
кровообігу (28.02.2009 року) на фоні
церебрального атеросклерозу , даний
розлад позбавляв ОСОБА_5 здатності
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними при складанні заповіту 13
березня 2009 року /а.с. 92-100/.

Таким чином, суд вважає, що вимоги
позивача в частині визнання заповіту
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, який
посвідчено 13.03.2009 року приватним
нотаріусом Кременчуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 недійсним
підлягають до задоволення, оскільки
досліджені докази у сукупності
свідчать про те, що ОСОБА_5 не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними при складанні заповіту 13
березня 2009 року.

Разом із тим, суд вважає, що не
підлягають до задоволення позовні
вимоги позивача щодо визнання за ним
права власності на 1/3 частини житлового
будинку з господарськими будівлями та
на 1/3 частину земельної ділянки , що
розташовані за адресою АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті бабусі ОСОБА_5, враховуючи
наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» свідоцтво про право
на спадщину видається за письмовою
заявою спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, установленому
цивільним законодавством. За
наявності умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину вимоги про визнання
права на спадщину судовому розглядові
не підлягають.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 до
нотаріальної контори із заявою про
отримання свідоцтва про право на
спадщину не звертався , вимоги щодо
визнання за ним права власності в
порядку спадкування є передчасними та
задоволенню не підлягають.

Крім цього, вимоги щодо визнання
за позивачем права власності в порядку
спадкування на спадкове майно, не
можуть бути задоволені у зв»язку з тим,
що на частину даного спадкового майна
(частину земельної ділянки ), на яку
заявлено позовні вимоги, вже визнано
право власності згідно заочного
рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області 26.07.2013 року з
урахуванням чинного станом на час
розгляду справи заповіту, та на
частину даного спадкового майна
(частину домоволодіння ), на яку
заявлено позовні вимоги, вже видано
нотаріусом свідоцтва про право на
спадщину, з урахуванням чинного станом
на час видачі свідоцтв заповіту, а за
наявності чинних даного рішення суду
та свідоцтв про право на спадщину, ні
визнання права власності, ні видача
свідоцтв на частину цих же об»єктів
права власності не є можливим.

У випадку набрання законної сили
даним рішенням суду, яким визнано
недійсним заповіт ОСОБА_5, позивач не
позбавлений права в судовому порядку
оспорити видане нотаріусом свідоцтво
про право на спадщину, а також
реалізувати свої права відносно
заочного рішення в порядку гл. 4 ЦПК
України.

Враховуючи часткове задоволення
позову, у відповідності до ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 1505 грн. 80
коп. витрат, пов»язаних із проведення
судової експертизи /а.с. 89/, а також 114
грн. 70 коп. судового збору у розмірі, що
підлягав сплаті та був сплачений за
задоволені позовні вимоги в частині
визнання заповіту недійсним в редакції
Закону України «Про судовий збір»
станом на час звернення із даним
позовом до суду.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК
України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи :
приватний нотаріус ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним та
визнання права власності на нерухоме
майно - задовольнити частково.

Визнати заповіт ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2, який посвідчено 13.03.2009 року
приватним нотаріусом Кременчуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_3 -
недійсним.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 114
грн. 70 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1505
грн. 80 коп. витрат, пов»язаних із
проведення судової експертизи.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Полтавської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Іващенко Ю. А.