________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/4373/14-ц
Провадження № 2/520/4077/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

судді Пучкової І.М.

за участю
секретаря Єгорової Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до АТ «ОТП
Банк», приватного нотаріусу
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, третя
особа - другий Київський відділ
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції, про
визнання виконавчого напису нотаріуса
таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання виконавчого напису за № 657,
вчиненого 02 лютого 2010 року приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
про звернення стягнення на нерухоме
майно, таким, що не підлягає виконанню,
посилаючись на те, що нотаріусом при
вчиненні виконавчого напису не було
перевірено безспірність
заборгованості у боржника після
надання стягувачем документів, що
встановлюють прострочення
зобов'язання. Крім того, заставлене
майно - квартира АДРЕСА_1, що
розташоване у Київському районі міста
Одеси, тому приватний нотаріус ОСОБА_2
діяв не в межах Дніпропетровського
міського нотаріального округу та не
мала права вчиняти ці нотаріальні дії.

Представник відповідача АТ «ОТП Банк»
та приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2
заперечили проти задоволення позовних
вимог, посилаючись на те, що дії
нотаріуса при вчиненні виконавчого
напису законні, були проведені
відповідно до Інструкції «Про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», нотаріус діяв у межах
нотаріального округу.

Представник третьої особа у судове
засідання не з'явився.

Заслухавши пояснення представників
сторін у справі, дослідивши надані
докази, суд вважає, що позовні вимоги є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Судом встановлено, що 01 липня 2008 року
між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником
якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір за
№ CM-SME506/169/2008 на суму 47000 доларів
США, зі сплатою 6,00 % річних за
користування кредитом, з кінцевим
терміном повернення 01 липня 2023 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором за
№ CM-SME506/169/2008 від 01 липня 2008 року,
між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником
якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 було
укладено договір іпотеки за
№ PM-SME506/169/2008 від 01 липня 2008 року,
відповідно до умов якого
іпотекодавець, для своєчасного
виконання зобов'язань за кредитним
договором, заставляє іпотекодержателю
квартиру АДРЕСА_1, що належить йому на
праві власності згідно з договором
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу 01 липня
2008 року за реєстровим № 2692.

Згідно зі ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

29 квітня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було
укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфелю, відповідно до
якого ПАТ «ОТП Банк» відступив, а ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» прийняв
вимоги за кредитним договором за №
CM-SME506/169/2008 від 01 липня 2008 року.

Відповідно до ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином(відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і
на умовах, що існували на момент
переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України,
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Банк виконав свої зобов'язання щодо
надання ОСОБА_1 кредитних коштів, однак
позичальник свої зобов'язання з
повернення кредиту в обумовлені
кредитним договором строки не виконав,
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість.

20 липня 2009 року за вих. № 22-3-2/35729 ЗАТ
«ОТП Банк» направило досудову вимогу
боржникові ОСОБА_1 про порушення
забезпеченого обтяженням зобов'язання
та попередження про звернення
стягнення на предмет іпотеки в разі
ухилення ним від погашення
заборгованості.

Станом на 15 січня 2010 р. у ОСОБА_1 виникла
заборгованість у загальній сумі 45172
доларів 16 центів США, що за курсом НБУ,
станом на 15 січня 2010 року, еквівалентно
361485 грн. 70 коп.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 2 ст. 589 ЦК України, за рахунок
предмета застави заставодержатель має
право задовольнити в повному обсязі
свою вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 33 Закону Україну «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

На підставі ст. 33 Закону України, «Про
іпотеку», у банку виникло право на
звернення стягнення на предмет іпотеки
у зв'язку з невиконанням боржником умов
кредитного договору та виникнення
заборгованості за ним, а не у зв'язку з
настанням кінцевого строку виконання
зобов'язань.

У зв'язку з заборгованістю, банк, на
підставі ст. 18 ЦК України, звернувся до
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 з заявою
про вчинення виконавчого напису.

02 лютого 2010 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено
виконавчий напис за № 657, про звернення
стягнення на нерухоме майно за
договором іпотеки за № PM-SME506/169/2008 від 01
липня 2008 року - квартиру АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_1 на праві власності,
згідно з договором купівлі-продажу,
посвідченим приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу 01 липня 2008 року за
реєстровим № 2692.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України
«Про нотаріат», для стягнення грошових
сум або витребування від боржника
майна нотаріуси вчиняють виконавчі
написи на документах, що встановлюють
заборгованість.

Згідно з ч. 1 ст. 87 Закону України «Про
нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі
написи, якщо подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років.

Позивачем не надано доказів, що подані
нотаріусу документи та наявні
розрахунки заборгованості й
попередження про звернення стягнення
на іпотечне майно не підтверджують
безспірність заборгованості.

Відповідно до ст. 7 Інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 18 червня 1994 року за № 18/5,
нотаріальні дії можуть вчинятися
будь-яким нотаріусом на всій
території України, за винятком
випадків, передбачених статтями 9, 36,
55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 Закону "Про
нотаріат" (3425-12), та інших випадків,
передбачених законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 164 Інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 18 червня 1994 року за № 18/5, для
стягнення грошових сум або
витребування від боржника

майна нотаріуси вчиняють виконавчі
написи на документах, що встановлюють
заборгованість.

Посилання позивача ОСОБА_1, що вчинений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2
виконавчий напис на іпотечне майно,
здійснено за межами Одеського міського
нотаріального округу, тому вказаний
виконавчий напис вчинено неправомірно
та не підлягає виконанню, не знайшло
свого правового підтвердження. Чинним
законодавством не передбачено, що
виконавчий напис вчиняється лише у
межах нотаріального округу міста, де
знаходиться майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК
України, ст. 526, 572, 589 ЦК України, Законом
України «Про нотаріат», Інструкцією
«Про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», затвердженою
наказом Міністерства юстиції України
від 18 червня 1994 року за № 18/5,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
АТ «ОТП Банк», приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, третя
особа - другий Київський відділ
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції, про
визнання виконавчого напису за № 657,
вчиненого 02 лютого 2010 року
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 про
звернення стягнення на нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1 - таким, що не підлягає
виконанню, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги до
Київського районного суду м. Одеси
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Пучкова І. М.