Справа №731/392/14
Провадження №2/731/111/14
Варвинський районний суд
Чернігівської області
судді Семенченка О.М.,
секретаря Петренко Т.І.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на ? частину житлового
15 травня 2014 року до суду
звернулася ОСОБА_2 з позовом, яким
просить визнати за нею право власності
на ? частину житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель та споруд під АДРЕСА_1 та
стягнути з відповідача на її користь
судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що перебувала з
ОСОБА_3 у зареєстровані шлюбі. За час їх
спільного проживання відповідачем 6
лютого 1990 року за договором
купівлі-продажу було придбано житловий
будинок під АДРЕСА_1. 1 грудня 1997 року
шлюб між ними був розірваний, проте не
дивлячись на це, вони залишилися
проживати однією сім'єю та вести
спільне господарство, аж поки у 2011 році
вона не змушена була виїхати з будинку
через погіршення стосунків між ними. На
даний час відповідач не дає можливості
їй, їх сину ОСОБА_5 та невістці ОСОБА_6
проживати в даному будинку, не хоче
визнавати право власності на його
половину за нею, посилаючись на те, що
будинок є його особистою власністю.
Оскільки в добровільному порядку
відповідач вирішити дане питання не
хоче, змушена звернутися до суду за
захистом своїх прав.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2
позовні вимоги підтримала та пояснила,
що з 1988 року вони з відповідачем
одружилися і проживали у його та її
батьків. В ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився
син ОСОБА_5. В лютому 1990 року разом з
чоловіком вирішили купити житловий
будинок. Спільних з відповідачем
коштів не вистачало, а тому частину
коштів відповідач брав у кредит, а
частину грошей давали її та його
батьки. У придбаному господарстві вони
зробили ванну, погріб, відбудували
сарай. При цьому при укладенні договору
купівлі-продажу вона присутньою не
була, а договір оформляв її чоловік
відповідач ОСОБА_3 Чи потрібно було
реєструвати цей договір у БТІ і чи було
його зареєстровано, вона не знала. У 1997
році шлюб між ними було розірвано через
зловживання колишнім чоловіком
спиртними напоями. Проте вони
залишилися проживати однією сім'єю,
вели спільне господарство, обробляли
город. У кінці вересня 2011 року вона
через протиправну поведінку
відповідача змушена була залишити
будинок, оскільки він припинив подачу
газу, влаштовував сварки, мотивуючи
тим, що кохає іншу жінку. Відповідач
перешкоджає на даний час їй проживати у
будинку, посилаючись на те, що він є
його особистою власністю, а тому вона
змушена відстоювати свої права у суді.
Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та
пояснив, що одружився з позивачкою 8
серпня 1988 року. Після цього вони
проживали у його батьків у Полтавській
області, а трохи згодом переїхали в с.
Журавка Варвинського району до батьків
дружини. У грудні 1989 року він дізнався,
що продається хата, про що повідомив
своїх батьків. Було прийнято рішення
про те, що хату куплять батьки та
оформлять її на себе, а він з позивачкою
будуть проживати разом з ними. Проте,
оскільки на той час права власності у
ОСОБА_7 на житло не було, мати
повернулася у Полтавську область.
Після виготовлення документів його
мати не змогла приїхати, а тому було
вирішено оформити хату на нього,
уклавши договір дарування на гроші, які
надали його батьки на придбання
будинку. Кошти на придбання житла у
розмірі 10 000 рублів дали його батьки, з
яких 8 000 пішло на купівлю будинку, а
решта - на її оформлення. Для їх
отримання він попередньо їздив до
матері. Разом з нею вони їздили у
Лохвицю, де мати в «Ощадному Банку»
зняла їх з книжки, і він взяв чек та
перевів на свій рахунок. Дарування
грошей було оформлено пізніше.
Розрахунок з продавцем було проведено
шляхом списання грошей з його книжки на
книжку ОСОБА_7 Договір купівлі-продажу
житлового будинку було оформлено після
сплати коштів, тобто гроші подаровано
йому було у січні 1990 року, а сплатив він
їх у лютому 1990 року. У БТІ будинок ним
перереєстровано не було через
Після розірвання шлюбу вони з
колишньою дружиною жили кожен своїм
життям. Проживала вона у його будинку,
оскільки їй з сином не було куди йти. У
2011 року вона зняла квартиру і залишила
його помешкання, забравши при цьому
частину своїх особистих речей. З травня
2011 року він особисто займається
веденням господарства, сплачує всі
Просить в задоволенні позовних вимог
відмовити у повному обсязі.
Заслухавши пояснення позивачки
ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4, свідка ОСОБА_6 та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов слід задовольнити з
Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 6 серпня 1988 року
Журавською сільською радою
Варвинського району Чернігівської
області було зареєстровано шлюб між
ОСОБА_8 та ОСОБА_3, про що було зроблено
відповідний актовий запис № 19 (а.с. 67).
6 лютого 1990 року в період шлюбу між
ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу
житлового будинку з надвірними
прибудовами, які знаходяться в АДРЕСА_1,
про що свідчить договір
купівлі-продажу, посвідчений
Журавською сільською радою народних
депутатів Варвинського району
Чернігівської області та
зареєстрований в реєстрі за № 7 (а.с. 9).
За рішенням Варвинського районного
суду Чернігівської області від 1 грудня
1997 року шлюб між сторонами було
розірвано. 23 грудня 1997 року відділом
РАГС Варвинської райдержадміністрації
Чернігівської області було видано
свідоцтво про розірвання шлюбу та
зроблено актовий запис № 80 (а.с. 7, 8).
З наведеного вбачається, що спірний
будинок було придбано в період
перебування сторін у шлюбі, що не
оспорюється і самими сторонами. Проте
відповідач не визнає право спільної
сумісної власності з позивачкою ОСОБА_2
Відповідно до ст. 5 ЦК акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності.
Якщо цивільні відносини виникли раніше
і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності. На підставі п. 4 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК від 16.01.2003
року щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності ЦК
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
Таким чином, спірні правовідносини, що
виникли та існують між сторонами,
врегульовані нормами Кодексу про шлюб
та сім'ю України, Сімейного кодексу
України, ЦК Української РСР та ЦК
Договір купівлі-продажу житлового
будинку укладався в період дії
Цивільного кодексу Української РСР 1963
Згідно ст. 22 КпШС, який діяв на час
укладення договору купівлі-продажу
житлового будинку, майно, нажите
подружжям під час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС в разі
поділу майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
Статтею 60 ЦПК України передбачено
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
та доказування не може ґрунтуватися на
Доводи відповідача щодо того, що
спірний будинок був придбаний ним за
грошові кошти, подаровані його
батьками, не можуть бути взяті судом до
уваги, оскільки ця обставина не знайшла
свого підтвердження в судовому
Як убачається з матеріалів справи,
договір купівлі-продажу було укладено
та нотаріально посвідчено 6 лютого 1990
року (а.с. 9). При цьому, у договорі
купівлі-продажу зазначено, що кошти
були одержані продавцем повністю до
підписання договору, і не зазначено, що
житловий будинок придбано у особисту
приватну власність ОСОБА_3 або за кошти,
надані іншими особами.
Сам договір дарування грошей, на який
посилається відповідач як на доказ
обставини, що будинок було придбано за
подаровані йому гроші його матір'ю, був
укладений 10 березня 1990 року, тобто
після того, як будинок було куплено.
Крім того, між показаннями відповідача
та допитаної свідка ОСОБА_6 вбачаються
розбіжності. Зокрема, свідок пояснила,
що гроші під час дарування передавали
від їхньої матері до її брата ОСОБА_3 із
рук в руки в сумі 8 тис. карбованців, які
він поклав на свою ощадну книжку, щоб
потім купити йому будинок. Отже,
виходячи з показань свідка, будинок на
день дарування коштів не був придбаний.
Проте це не відповідає дійсним
обставинам справи і спростовується
договором купівлі-продажу будинку та
договором дарування грошей. В свою
чергу відповідач стверджує, що кошти в
сумі 10 тис. карбованців були отримані в
ощадкасі в м. Лохвиця по чеку.
Таким чином, суд не може визнати
доведеною ту обставину, що будинок
відповідачем було придбано за
подаровані йому кошти.
Виходячи з наведеного та на підставі
ст. ст. 22, 23 КпШС УРСР, який діяв на час
виникнення правовідносин, суд визнає
спірний будинок, нажитий позивачкою та
відповідачем за час шлюбу, спільною
Після розірвання шлюбу позивачка та
відповідач не припинили спільне
проживання. Тобто, не дивлячись на те,
що шлюб сторін по справі був розірваний
у 1997 році, права та обов'язки подружжя
між ними припинені не були аж до 2011
року. Відповідач у період дії ст. 57 СК
України не звертався до суду з позовом
про визнання особистою приватною
власністю спірного житлового будинку,
набутого за час перебування його у
У 2013 році позивачка уклала шлюб з
ОСОБА_9 та взяла собі прізвище чоловіка
- Останкова (а.с. 12).
За таких обставин суд вважає, що
будинок з надвірними господарськими
будівлями під АДРЕСА_1 є спільною
сумісною власністю позивачки та
відповідача і на день розгляду справи в
суді, оскільки закон не передбачає
припинення права спільної сумісної
власності на майно, набуте за час шлюбу,
після його розірвання.
Той факт, що договір купівлі-продажу
будинку не було зареєстровано в
Прилуцькому МБТІ не має юридичного
значення, оскільки згідно статті 128 ЦК
УРСР право власності у набувача майна
за договором виникає з моменту
передачі речі, якщо інше не передбачено
законом або договором.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір
купівлі-продажу житлового будинку
повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією із сторін є
громадянин та підлягає реєстрації у
виконавчому комітеті місцевої ради
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
Посилання сторони відповідача на
пропущений трирічний строк позовної
давності є безпідставним, оскільки
позивач звернулася до суду з позовом
про визнання права власності на ?
частину житлового будинку у період
перебування у шлюбі, а не про розподіл
сумісного майна подружжя, тому
посилання представника відповідача на
пропуск строку позовної давності,
передбаченого ст. 72 СК України є
Більше того, п. 37 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
роз'яснено, що з урахуванням положень
частини першої статті 15 та статті 392 ЦК
власник майна має право пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.
Оскільки позови про визнання права
власності, що пред'явлені на підставі
статті 392 ЦК, пов'язані з невизначеністю
відносин права власності позивача щодо
свого майна, то на ці позови не
поширюються правила про позовну
Таким чином, суд приходить до
переконання, що позивачка ОСОБА_2 має
право на ? частку житлового будинку під
АДРЕСА_1 Варвинського району та на ?
надвірних будівель та споруд.
При поданні позову до суду позивачка
сплатила 496 гривень 37 копійок судового
збору, про що засвідчує платіжне
Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.
Тому судові витрати слід покласти на
На підставі наведеного,
керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на ? частину
житлового будинку задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину житлового будинку під АДРЕСА_1
Варвинського району Чернігівської
області з відповідною частиною
надвірних будівель та споруд.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 496
гривень 37 копійок судового збору,
сплачених нею при подачі позовної
Рішення суду може бути оскаржене до
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Чернігівської
області через Варвинський районний
суд.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
О.М. Семенченко