АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/833/14
інстанції - Полєхін А.Ю.
Справа № 2034/2-1853/11
Доповідач - Борова С.А.
Категорія: встановлення факту
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого - Борової С.А.,

суддів - Крилової Т.Г., Маміної О.В.,

при секретарі - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Харківського
районного суду Харківської області від
18 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з вказаним позовом, в якому
просила (з урахуванням неодноразово
уточнених позовних вимог) встановити
факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 однією
родиною без шлюбу. Визнати за ОСОБА_2
право власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину майна, набутого
позивачем за час шлюбу із ОСОБА_2, а
саме: 1/2 частину будинку з надвірними
будівлями та земельної ділянки по
АДРЕСА_1, зареєстрованого за ОСОБА_2 1/2
частину автомобілю ВАЗ 99, 2000 р.в., ДН
НОМЕР_4, зареєстрованого за ОСОБА_2, що
проживає за адресою: АДРЕСА_1. 1/2 частину
трактору ЮМЗ - 6, 1990 року випуску,
заводський № НОМЕР_8, Двигун № НОМЕР_5,
держ. Номер № НОМЕР_1, свідоцтво про
реєстрацію НОМЕР_6 від 30.11.2007 року,
зареєстрованого за ОСОБА_2 Визнати за
ОСОБА_2 право власності на майно, а саме:
1/2 частину будинку з надвірними
будівлями та земельної ділянки по
АДРЕСА_1, зареєстрованого за ОСОБА_2 1/2
частину автомобілю ВАЗ 99, 2000 р.в., ДН
НОМЕР_4, зареєстрованого за ОСОБА_2. 1/2
частину трактору ЮМЗ - 6, 1990 року
випуску, заводський № НОМЕР_8, Двигун №
НОМЕР_5, держ. Номер № НОМЕР_1, свідоцтво
про реєстрацію НОМЕР_6 від 30.11.2007 року,
зареєстрованого за ОСОБА_2.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує
тим, що з 4 січня 1999 року по 10.07.2010 року
вона проживала разом з відповідачем
цивільним шлюбом у домоволодінні по
АДРЕСА_1. Сторони мають по двоє дітей.
Спільних дітей особи не мають. На
протязі 11 років сторони піклувались
про дітей спільно, не поділяючи на
своїх та чужих. Діти виросли та
створили свої родини і стали проживати
окремо. 11.07.2010 року ОСОБА_2 привів у
будинок, у якому сторони проживали
спільно 11 років, ОСОБА_3, а позивачу
сказав що в нього нова жінка. За 11 років
проживання з відповідачем сторони вели
спільне господарство, купили
автомобіль, трактор, птахів, корів,
будували прибудови на сумісні кошти.
Проживання однією сім'єю з
відповідачем та ведення з ним
спільного господарства
підтверджується тим, що сторони
мешкали за однією адресою, їх діти
ходили до школи, за адресою
відповідача, а позивач отримувала
довідки для сплати за комунальні
послуги, що позивач мешкала за адресою
будинку АДРЕСА_1, в якому відповідач був
власником, згідно договору дарування,
сторони проживали разом, сплату за
комунальні послуги фактично
здійснювала позивач. Також факт
сумісного проживання сторін з
відповідачем можуть підтвердити
свідки.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 18 листопада 2013
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову
застосовані за ухвалою Харківського
районного суду Харківської області від
17 березня 2011 року у вигляді накладення
арешту на автомобіль ВАЗ 21099, д.н.
НОМЕР_4, та трактор ЮМЗ-6, 1990 року
випуску, заводський номер № НОМЕР_8,
двигун № НОМЕР_3, державний номер №
НОМЕР_1, які зареєстровані за ОСОБА_2

Не погодившись з таким судовим
рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення Харківського районного суду
від 18.11.2013 року та ухвалити нове, яким
задовольнити її позов повністю, а саме
визнати за нею право власності на 1/2
частину трактору, 1/2 частину
автомобілю, 1/2 частину будинку, та
відшкодувати судові витрати.

Посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції фактичних
обставин справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.
Висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
вважає, що вона не підлягає
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, правовідносини які
між ними виникли та закон їх
регулюючий.

Висновок суду, з яким погоджується
судова колегія, ґрунтується на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень,
відповідає положенням ст. ст. 57-60, 64 ЦПК
України, та нормам матеріального права.

До такого висновку судова колегія
прийшла виходячи з наступного:

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_2 є власником будинку за адресою:
с. Жовтневе, Харківського району,
Харківської області, на підставі
договору дарування від 06.11.2009 р. (а.с. 47)

Відповідно до листа Начальника ВРЕВ № 1
ГУМВС України в Харківській області на
ім'я ОСОБА_2, зареєстровано автомобіль
ВАЗ 21099, 2000 року випуску, номерний знак
НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію
НОМЕР_7.

Трактор ЮМЗ - 6, 1990 року випуску,
заводський № НОМЕР_8, Двигун № НОМЕР_5,
держ. Номер № НОМЕР_1, свідоцтво про
реєстрацію НОМЕР_6 від 30.11.2007 року,
зареєстрованого за ОСОБА_2.

Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки. Отже
для встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу судом враховується наявність у
сукупності ознак, що притаманні
наведеному визначенню. При цьому, таке
проживання не є підставою для
виникнення у чоловіка і жінки прав та
обов'язків подружжя (ч. 2 ст. 21 СК
України). Отже чоловік і жінка, які
спільно проживають без шлюбу, можуть
складати сім'ю, але статусу подружжя не
набувають.

П.20 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», зазначено,
що при застосуванні ст. 74 СК України, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ним
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Суд першої інстанції вірно прийшов до
висновку, що позивачкою не надано
безспірних доказів того, що вона з
відповідачем в період з 4 січня 1999 року
по 10 липня 2010 року проживали однією
сім'єю.

Судом дана належна оцінка наданим у
справі доказам. У тому числі і
поясненням свідків, які вказують на
факт наявності між сторонами добрих
стосунків, проведення разом
відпочинку, проте з зазначених доказів
судом не встановлені обставини
забезпечення сторонами всім
необхідним для життя, ведення
спільного господарства, повністю або
часткового об'єднання та витрачання
коштів, а також виникнення в них
взаємних прав та обов'язків, усталених
відносин, що притаманні подружжю.

Оскільки відсутні підстави для
встановлення факту проживання ОСОБА_1
та ОСОБА_2 однією сім'єю відсутні
підстави для визнання набутого майна
спільною сумісною власністю.

Також позивачкою не доведено, що майно
було придбане, цінність його
збільшилась внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя
(чоловіка або жінки).

Висновок суду є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка.

Правильно встановивши юридичну
природу виниклих правовідносин, суд
застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки і не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені в рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Суд дав належну оцінку всім наявним у
справі доказам, та навів у рішенні
мотиви спростування кожного з доводів,
які наводилися.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
апеляційній скарзі доводи не
відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення відносно
скасування чи зміни оскаржуємого
судового рішення і висновків суду
першої інстанції не спростовують, в її
задоволенні належить відмовити на
підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 18 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: