Ухвала

іменем україни

09 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,
суддів:Леванчука А.О.,Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,Писаної Т.О.,розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним та
відшкодування матеріальної шкоди, за
касаційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_7
на рішення Краматорського міського
суду Донецької області від 12 квітня 2013
року, додаткове рішення Краматорського
міського суду Донецької області від 17
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 16 липня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним та відшкодування
матеріальної шкоди.

В обгрунтування своїх вимог зазначав,
що 03 серпня 2012 року між ним, як
продавцем, та ОСОБА_7, як покупцем, було
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
державним нотаріусом Першої
краматорської державної нотаріальної
контори. Вказаний договір було
укладено всупереч його волі, внаслідок
протиправних дій його дружини ОСОБА_8
та дочки ОСОБА_7 за наступних обставин.
29 січня 2001 року позивач придбав
зазначену квартиру. 03 жовтня 2003 року
він одружився зі ОСОБА_8, в якої від
першого шлюбу була донька ОСОБА_7, і
вони разом стали мешкати у вказаній
квартирі однією родиною. З кінця 2009
року різко погіршився стан його
фізичного та психічного здоров'я,
погіршилися і стосунки в родині.
Дружина стала вимагати, щоб він оформив
спірну квартиру на ОСОБА_7 Під
психологічним тиском зі сторони
дружини та її дочки 03 серпня 2012 року він
прийшов у нотаріальну контору, де
підписав договір.

Посилаючись на те, що договір
купівлі-продажу спірної квартири від 03
серпня 2012 року було укладено ним проти
його волі та внаслідок психологічного
тиску дружини, оскільки в момент
укладення договору в силу свого
психічного стану він не міг повною
мірою усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними, позивач з підстав ст.
ст. 225, 231 ЦК України просив визнати
недійсним вказаний договір та стягнути
солідарно з відповідачів витрати на
його лікування у розмірі 825 грн.

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 12 квітня 2013 року
позов ОСОБА_6 задоволено частково:
визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 3 серпня 2012 року
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
державним нотаріусом Першої
краматорської державної нотаріальної
контори; скасовано в електронному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно реєстрацію права власності на
вказану квартиру за ОСОБА_7; стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові
витрати у розмірі 2 743 грн 90 коп.; в іншій
частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Краматорського
міського суду Донецької області від 17
червня 2013 року зобов'язано ОСОБА_6
повернути ОСОБА_7 грошові кошти, що були
отримані ним за договором
купівлі-продажу від 03 серпня 2012 року у
розмірі 111 300 грн, та зобов'язано ОСОБА_7
повернути ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 16 липня 2013 року
вищезазначені рішення міського суду
залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_7 та ОСОБА_6
порушують питання про скасування
ухвалених у справі рішень, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, та просять
справу направити на новий розгляд.

Касаційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до договору
купівлі-продажу від 03 серпня 2012 року
ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_7 купила у нього
квартиру АДРЕСА_1 за 111 300 грн. Договір
посвідчено державним нотаріусом
Першої краматорської державної
нотаріальної контори та зареєстровано
в реєстрі за № 1-3940 (а. с. 7).

Згідно з випискою з журналу реєстрації
викликів швидкої допомоги за 05 серпня
2012 року позивач о 17 год. 38 хв.
обслуговувався станцією швидкої
допомоги, йому визначено діагноз
«гіпертонічна хвороба 2 ступеня,
неускладнений криз на фоні стресу» (а.
с. 9). Згідно з довідкою КЛПУ «Міська
психіатрична лікарня м. Краматорська»
від 27 вересня 2012 року № 02-05/610 позивач
перебуває на лікуванні на денному
стаціонарі у вказаному закладі з 03
вересня 2012 року (а. с. 48).

Відповідно до висновків акта
амбулаторної судово-психіатричної
експертизи від 25 грудня 2012 року № 195 у
ОСОБА_6 виявлено хронічний психічний
розлад-органічний (шизофреноподібний)
розлад; у період укладення договору
купівлі-продажу від 03 серпня 2012 року за
своїм психічним станом ОСОБА_6 не міг
усвідомлювати свої дії та керувати
ними; у період укладення договору
купівлі-продажу від 03 серпня 2012 року
ОСОБА_6 не знаходився у тимчасово
хворобливому стані; в силу хронічних
психічних розладів в період укладення
договору купівлі-продажу від 03 серпня
2012 року ОСОБА_6 не міг усвідомлювати
своїх дій та керувати ними (а. с. 74 - 84).

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 16 постанови від 06 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду справ про визнання правочинів
недійсними», для визначення наявності
такого стану на момент укладання
правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК
України зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним з цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів.

Стаття 215 ЦК України встановлює
загальне правило про те, що правочин є
недійсним у зв'язку з недодержанням в
момент його вчинення стороною
(сторонами) загальних вимог, які
необхідні для чинності правочину,
передбачених статтею 203 ЦК України.

Однак статтею 216 ЦК України визначено
особливі правові наслідки недійсності
правочину. Зокрема, кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування, якщо законом не
встановлені особливі умови їх
застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

У пункті 7 вищевказаної постанови
Пленум Верховного Суду України також
зазначив, що за змістом ст. 216 ЦК та
виходячи із загальних засад цивільного
законодавства, суд може застосувати з
власної ініціативи реституцію як
наслідок недійсності оспорюваного
правочину.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
яким погодився і апеляційний суд,
обґрунтовано виходив з того, що,
укладаючи договір купівлі-продажу від
03 серпня 2012 року квартири АДРЕСА_1,
ОСОБА_6 не міг усвідомлювати своїх дій
та керувати ними, що підтверджується
висновком амбулаторної
судово-психіатричної експертизи від 25
грудня 2012 року та іншими доказами, тому
на підставі ст. ст. 203, 225 ЦК України
зазначений договір купівлі-продажу
підлягає визнанню недійсним, а сторони
згідно зі ст. 216 ЦК України підлягають
поверненню у первісний стан. Крім того,
вимоги позивача про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
внаслідок примушення його до укладення
спірного договору, на підставі частини
2 ст. 231 ЦК України не ґрунтуються на
законі.

За таких обставин рішення та додаткове
рішення суду першої інстанції, ухвала
апеляційного суду постановлені
відповідно до норм матеріального й
процесуального права, а наведені в
скаргах доводи є необґрунтованими й
правильність висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7
відхилити.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 12 квітня 2013 року,
додаткове рішення Краматорського
міського суду Донецької області від 17
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 16 липня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Т.О. Писана