У Х В А Л А

7 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Колодійчука В.М.,

Савченко В.О., Ситнік О.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа -
Комісія з питань захисту прав дитини
Макарівської районної державної
адміністрації Київської області, про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною, її вихованні та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним
позовом, із урахуванням уточнених
позовних вимог просив зобов'язати
ОСОБА_4 не чинити перешкоди у вихованні
та спілкуванні із сином, встановити час
та дні зустрічей із сином, надати йому
можливість щорічного спільного
відпочинку із дитиною, а також стягнути
з відповідача відшкодування моральної
шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
після розірвання шлюбу із ОСОБА_4,
остання не дозволяє йому бачитись із
сином та не виконує рішення комісії з
питань захисту прав дитини.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 01 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 23 вересня 2013 року, в позові
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 жовтня 2013 року
відмовлено ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження на вказані
судові рішення на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328
ЦПК України.

24 червня 2014 року ОСОБА_3 подав заяву про
перегляд ухвали суду касаційної
інстанції від 14 жовтня 2013 року з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, а саме: ст. 19
СК України та ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування».

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 березня 2014
року.

Відповідно до п. 1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

За змістом п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 від 30 вересня 2011 року «Про
практику застосування статей 353-360
Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК, може бути подана за
сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.
Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин. Під
судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Як убачається із ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 жовтня 2013 року, яку просить
переглянути заявник, суд касаційної
інстанції з огляду на встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій
обставини справи, погодився із
висновками судів про відмову в позові,
оскільки позивач не надав належні та
допустимі докази на підтвердження
створення йому відповідачем перешкод у
спілкуванні з сином.

Постановляючи ухвалу від 26 березня 2014
року, яку надано заявником як приклад
неоднакового застосування судом
касаційної ст. 19 СК України та ч. 1 ст. 11
Закону України «Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування», Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, з огляду на
встановлені судами обставини справи,
погодився із висновками судів про
порушенням прав позивача та з обраним
апеляційним судом способом його участі
у вихованні сина.

Таким чином, надана заявником ухвала
суду касаційної інстанції
постановлена у справі за подібних
правовідносин, але за різних фактичних
обставин у порівнянні зі справою, в
якій постановлено ухвалу, яку просить
переглянути заявник.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа -
Комісія з питань захисту прав дитини
Макарівської районної державної
адміністрації Київської області, про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною, її вихованні та відшкодування
моральної шкоди, за заявою ОСОБА_3 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 жовтня 2013
року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

В.М. Колодійчук

В.О. Савченко

О.М. Ситнік