АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/5557/14-ц
Провадження № 22-ц/774/1550/К/14
суддя Водоп'янов С.М.
Суддя-доповідач - Митрофанова
У Х В А Л А

Іменем України

09 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Братіщевої Л.А.,
Грищенко Н.О.

при секретарі - Булах К.А.

за участі: представника
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат" -
Некрасової Катерини Олександрівни

представника Публічного акціонерного
товариства "Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат" -
Руденка Іллі Володимировича

позивача ОСОБА_4 та його представника -
ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційними скаргами
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат",
Публічного акціонерного товариства
"Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат" на рішення Жовтневого
районного суд м. Кривого Рогу від 06
червня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат", Публічного
акціонерного товариства "Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат" про
відшкодування моральної шкоди
заподіяної при виконанні трудових
обов'язків, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" (далі ПАТ
«Квривбасзалізрудком»), Публічного
акціонерного товариства "Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат" (далі
ПАТ «ЦГЗК») про відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на те, що
він працював у підприємстві ВАТ
«Кривбасзалізрудком» в період з 04
лютого 2001 року по 16 квітня 2014 року
підземним гірником очисного вибою ГРОВ
шахти «Гвардійська» ВАТ «Криворізький
залізорудний комбінат», який 04 квітня
2011 року перейменований на ПАТ
«Криворізький залізорудний комбінат».
З 16 лютого 1994 року по 16 січня 1995 року
працював підземним ГРОВ шахти
«Першотравнева» В/О Кривбасруда. З 31
січня 1995 року по 21 листопад 1995 року -
підземним ГРОВ шахти ім. Леніна ВАТ
«Криворізький залізорудний комбінат».
Інші роки що він працював на шахті В/О
«Кривбасруда» комісією не включені до
шкідливих умов праці.

Разом з тим з 16 серпня 1999 року по 19
листопада 2001 року він працював ГРОВ з
правом ведення вибухових робіт у
підприємстві ПАТ «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат».

За висновком МСЭК від 15 квітня 2014 року
до 01 квітня 2015 року була встановлена
втрата професійної працездатності на 40
%; радикулопатія -30%, ХОЗЛ -10% та
назначена 3 група інвалідності.

Вважаючи причиною отримання
професійного захворювання тривалу
роботу в підземних умовах, шкідливих та
небезпечних умовах праці, що
перевищують гранично допустимий
рівень, просив суд стягнути з ПАТ
«Кривбасзалізрудком» 130 000 грн. та з ПАТ
«ЦГЗК» 20000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 06 червня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на
користь ОСОБА_4 30 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_4
5 000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» та
ПАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий
збір у розмірі 246 грн. 60 коп. з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»
ставить питання про скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про
відмову позивачу в задоволенні позову,
посилаючись на те, що факт заподіяння
моральних страждань не підтверджений
достовірними доказами; розмір
моральної шкоди необґрунтований;
робота у шкідливих умовах праці з
перевищенням гігієнічних нормативів
законодавчо дозволяється та наявність
шкідливих умов праці є об`єктивним
явищем, а тому в діях відповідача
відсутня протиправна поведінка а
позивач сам винен у виникненні в нього
професійного захворювання; не
враховано, що відшкодування шкоди
відноситься до обов'язку Відділення
Фонду, а не роботодавця.

Не враховано, що розмір моральної шкоди
не відповідає засадам розумності.

Крім того не враховано, що позивач
працював в умовах впливу шкідливих
факторів не лише на підприємстві
відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»,
а тому підприємство не відповідає за
шкоду, яка була заподіяна позивачу
іншими підприємствами та не враховано,
що позивач 6 років працював на ш.
«Першотравнева-1» ВО «Кривбасруда», яка
на сьогоднішній день ліквідована, а ПАТ
«Кривбасзалізрудком» не є
правонаступником ліквідованих шахт.

В апеляційній скарзі ПАТ "ЦГЗК" просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову, оскільки рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема, суд не звернув уваги, що під
час підписання Акту представником
підприємства висловлена окрема думка
про незгоду з редакцією п.19 цього акту,
оскільки умови праці, в яких працював
позивача не створювались
підприємством, а є наслідком
недосконалості технології процесу;
виниклі правовідносини між сторонами
регулюються спеціальним законом -
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», а тому моральну шкоду
повинно відшкодовувати Відділення
Фонду; позивачем не надано доказів
протиправності дій відповідача в
спричиненні йому моральної шкоди; не
врахував, що характер і ступінь
моральних страждань позивача не було
встановлено висновком МСЕК.

Крім того, ПАТ «ЦГЗК» не відповідає за
шкоду, яка була заподіяна позивачу
іншими підприємствами.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працюючи в
умовах перевищення
граничнодопустимого рівня небезпечних
та шкідливих факторів виробничого
середовища та трудового процесу, а саме
- несистематичне використання
комплексу пилеподавлення і
незабезпечення нормативного
провітрювання на робочих місцях; умови
праці характеризувались запиленістю
повітря робочої зони переважно
фіброгеної дії, що перевищувала ГДК та
виробничий шум підвищених параметрів;
відсутність засобів механізації для
переміщення вантажів, порушень режиму
експлуатації
технологічного-устаткування, приладів,
пошкодження захисних засобів і
механізмів систем вентиляції,
освітлення, кондиціювання повітря,
відсутність засобів індивідуального
захисту, що підтверджується Актом
розслідування хронічних професійних
захворювань

Рішенням ЛЕК НДІ протоколом № 101 від 31
січня 2014 року, йому встановлено
професійні захворювання з діагнозом:
радикулонейропатія поперековокрижова
L4 L5 SI переважно зліва ,з вираженими
статико-динамічними порушеннями,
больовим і мязотонічними синдромами,
та шийна С5-С7 білатеральна, помірно
виражена з нейродистрофічними
проявами у вигляді деформуючого
остеоартрозу і пері артрозу ліктьових
суглобів, ПФ першого ступеню,
двобічного плечолопаткового
періартрозу, ПФ другого ступеню,
периферичним нейроангіодистонічним
синдромом верхніх кінцівок, хронічне
обструктивне захворювання легень
першої стадії, легенева недостатність
першого ступеня.

Висновком МСЭК від 15 квітня 2014 року до 01
квітня 2015 року була встановлена втрата
професійної працездатності на 40 %;
радикулопатія -30%, ХОЗЛ -10% та назначена 3
група інвалідності.

Суд, частково задовольняючи позов,
обґрунтовано виходив з доведеності
позовних вимог ОСОБА_4 та вірно
встановив, що між сторонами склалися
трудові правовідносини, оскільки
професійне захворювання отримано
позивачем під час виконання ним
трудових обов'язків і пов'язане з
виробництвом, і наявності у зв'язку з
цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1
КЗпП України, для відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності
чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання від 13
березня 2014 року (а.с.11,12) причиною
професійного захворювання є робота
ОСОБА_4 впродовж 12 років 1 місяць в
умовах перевищення
граничнодопустимого рівня небезпечних
та шкідливих факторів виробничого
середовища та трудового процесу.

Доводи відповідачів в апеляційній
скарзі про те, що суд не перевірив факту
заподіяння моральної шкоди шляхом
призначення відповідної експертизи, не
вірно застосував матеріальний закон,
спростовується встановленими
обставинами, матеріалами справи та
висновками суду, оскільки обов'язкове
призначення експертизи передбачено
лише у випадках, зазначених у ст. 145 ЦПК
України.

Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України суд
першої інстанції правильно встановив
правові відносини сторін та застосував
відповідну норму матеріального права.

Посилання представників відповідачів
в апеляційних скаргах на те, що позивач
добровільно працював тривалий час у
шкідливих умовах праці та саме його дії
стали причиною професійного
захворювання безпідставні та
суперечать вищевикладеному, оскільки
згідно акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 13.03.2014
року причиною професійного
захворювання є робота ОСОБА_4 впродовж
12 років 1 місяця в умовах перевищення
граничнодопустимого рівня небезпечних
та шкідливих факторів виробничого
середовища та трудового процесу.

Спростовуються встановленими
обставинами та матеріалами справи й
доводи апеляційних скарг щодо
відсутності підстав для відшкодування
ОСОБА_4 моральної шкоди, оскільки
згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі порушення його
законних прав, що призвело до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Доводи апеляційних скарг про те, що
судом необґрунтований розмір
моральної шкоди спростовуються
встановленими обставинами та
матеріалами справи, оскільки судом
взято до уваги роз'яснення в п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими
змінами «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» щодо визначення
розміру моральної шкоди залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо) та
визначено розмір моральної шкоди з
урахуванням фізичних та душевних
страждань позивача.

Доводи апеляційних скарг про
відсутність обов'язку ПАТ
"Кривбасзалізрудком" та ПАТ "ЦГЗК"
відшкодовувати моральну шкоду, завдану
позивачу з тих підстав, що останній є
суб'єктом страхування від нещасного
випадку на виробництві, суперечать
нормам діючого законодавства, оскільки
Закон України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що
діяла на час встановлення позивачеві
вперше стійкої втрати працездатності,
не передбачає у 2008 році відшкодування
застрахованим і членам їх сімей
моральної (немайнової) шкоди, отриманої
внаслідок ушкодження здоров'я Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Доводи апеляційної скарги
представника ПАТ «Кривбасзалізрудком»
про те, що суд при ухваленні рішення не
врахував що позивач протягом 6-ти років
працював на ш. «Першотравнева-1» ВО
«Кривбасруда», яка на сьогоднішній
день ліквідована, а ПАТ
«Кривбасзалізрудком» не є
правонаступником ліквідованих шахт, не
можуть бути підставою для скасування
рішення чи зміні розміру стягнутої
моральної шкоди, оскільки під час
роботи позивача на вказаній шахті, вона
належала ВО «Кривбасруда», нині ПАТ
«Кривбасзалізрудком», іншого судом не
встановлено та представником ПАТ
«Кривбасзалізрудком» не надано
належних та допустимих доказів того, що
ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є
правонаступником ліквідованої
шахти«Першотравнева-1».

Крім того, як убачається із п.16 акту
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
від 13 березня 2014 року (а.с.11,12)
професійне захворювання позивача
виникло за обставин його праці на ш.
«Гвардійська» ПАТ
«Кривбасзалізрудком» в умовах
перевищення гранично допустимого
рівня небезпечних та шкідливих
факторів виробничого середовища та
трудового процесу.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції при
постановленні рішення врахував
тяжкість фізичних і моральні страждань
позивача, їх тривалість, істотність
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, тривалість
роботи позивача на ПАТ
«Кривбасзалізрудком» та на ПАТ "ЦГЗК",
конкретні обставини по справі, і
наслідки, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду обґрунтоване і
підтверджується матеріалами справи,
тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат", Публічного
акціонерного товариства "Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат"
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 06 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючи:

Судді: