Справа № 369/4019/13-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/140/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 41
УХВАЛА

Іменем України

20 січня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

при секретарі Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
вересня 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
майно та виселення ,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року позивач звернувся до
суду з названим позовом до
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12
вересня 2007 року між ним та
ОСОБА_1 було укладено договір про
надання останній строком до 25 серпня 2010
року кредиту в розмірі 40000 доларів США.

За умовами даного договору ОСОБА_1 мала
регулярно сплачувати частину кредиту
та відсотки за користування кредитом.
Свої зобов'язання за договором банк
виконав. У порушення вимог договору
відповідач перестала вносити
необхідні платежі у зв»язку з чим
виникла заборгованість, яка станом на 02
квітня 2013 року заборгованість складала
113 395,09 дол. США, що в еквіваленті за
курсом НБ України становить 906026,73 грн.

У якості забезпечення виконання умов
договору кредиту між банком та
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 було укладено
договір іпотеки, предметом якого є
будинок, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

З огляду на викладене, позивач просив
суд в рахунок погашення вказаної
заборгованості за кредитним договором
№143КМ_В від 12 вересня 2007 року звернути
стягнення на будинок загальною площею
98,40 кв.м, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки ПАТ комерційним
банком «ПриватБанк» з укладенням від
імені відповідачів договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно; з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
важності та підпорядкування, з
можливістю здійснення позивачем усіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу іпотеки.

Також позивач просив виселити
відповідачів та інших осіб, які
зареєстровані та проживають у
житловому будинку, який є предметом
іпотеки зі зняттям їх з реєстраційного
обліку.

Уточнивши позовні вимоги щодо кола
осіб, які беруть участь у розгляді
справи, позивач виключив зі складу
відповідачів ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
вересня 2013 року в задоволенні
вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
оскільки судовим рішенням, що набрало
законної сили, з ОСОБА_1 стягнено
заборгованість за даним кредитним
договором, то при задоволенні позову
відбудеться подвійне стягнення боргу
кредитором з боржника за одним
кредитним договором.

Колегія суддів не згідна з такими
висновками суду з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Відповідно до ст.33 Закону України "Про
іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що 12 вересня 2007 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був
укладений договір №143КМ_В. За цим
договором ОСОБА_1 отримала кредит в
розмірі 40 000 дол. США, однак допустила
порушення зобов»язань, у зв»язку з чим
утворилась заборгованість, яка станом
на 02 квітня 2013 року складала 113 395,09 дол.
США, що в еквіваленті за курсом НБ
України становить 906026,73 грн.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 23
жовтня 2009 року, яке набрало законної
сили, стягнено солідарно з ОСОБА_1,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на корить ЗАТ
«ПриватБанк» суму заборгованості
станом на квітень 2009 року за кредитним
договором від 12 вересня 2007 року у
розмірі 315 810,29 грн. та судові витрати в
розмірі 1950 грн.( справа № 2-2189/9).

З метою примусового виконання
вказаного судового рішення, що набрало
законної сили, постановою старшого
державного виконавця відділу ДВС
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
від 28 березня 2012 року відкрито
виконавче провадження, разом з тим
даних про виконання цього судового
рішення матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів даної
справи та справи № 2-2189/9 справи, між ЗАТ
«ПриватБанк та ОСОБА_1 правовідносини,
які виникли внаслідок укладення
кредитного договору від 12 вересня 2007
року, вирішені рішенням
Києво-Святошинського суду Київської
області від 23 жовтня 2009 року по квітень
2009 року, тоді як в межах даної справи
позивач просить звернути стягнення на
предмет іпотеки з метою погашення
заборгованості у розмірі 906026,73 грн., яка
утворилась станом на квітень 2013 року.

Оскільки позивач просив стягнути у
даній справі заборгованість, яка
виникла у відповідача у зв»язку з
невиконанням кредитного договору від 12
вересня 2007 року за інший період часу і у
іншому розмірі, ніж стягнено за
рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 23
жовтня 2009 року, тому у випадку
задоволення позову подвійного
стягнення не відбуватиметься, то суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку по відмову у задоволенні
позову в частині звернення стягнення
на предмет іпотеки з цих підстав.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_1 не
виконує належним чином свої кредитні
зобов»язання, позовні вимоги про
звернення стягнення на предмет іпотеки
є обґрунтованими, разом з тим не
підлягають до задоволення у спосіб,
заявлений позивачем, таких підстав.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
Іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рішенні суду
зазначаються спосіб реалізації
предмету іпотеки шляхом проведення
публічних торгів або із застосуванням
процедури продажу, встановленого ст. 38
цього Закону.

Відповідно до ст. 38 Закону України
«Про Іпотеку» у редакції, яка діяла на
час виникнення спірних правовідносин,
тобто на 12 вересня 2009 року, якщо рішення
суду або договір про задоволення вимог
іпотекодержателя передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки будь-якій особі-покупцеві,
іпотекодержатель зобов'язаний за 30
днів до укладення договору
купівлі-продажу письмово повідомити
іпотекодавця та всіх осіб, які мають
зареєстровані у встановленому законом
порядку права чи вимоги на предмет
іпотеки, про свій намір укласти цей
договір.

Згідно з вимогами ст. 36 Закону
України «Про Іпотеку» у редакції, яка
діяла на час виникнення спірних
правовідносин, тобто на 12 вересня 2009
року сторони іпотечного договору
можуть вирішити питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Позасудове врегулювання
здійснюється згідно із застереженням
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем і
іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя, який підлягає
нотаріальному посвідченню і може бути
укладений в будь-який час до набрання
законної сили рішенням суду про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Як вбачається із застереження про
задоволення вимог іпотеко держателя
відповідно до ст. 38 Закону України «Про
іпотеку», яке міститься в п.29 договору
іпотеки, укладеному 12 вересня 2007 року
між банком та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
звернення стягнення на предмет
іпотеки за вибором іпотекодержателя
може бути здійснено у позасудовому
порядку шляхом: переходу до
іпотекодержателя права власності на
предмет іпотеки; продажу предмета
іпотеки будь-якій особі та будь-яким
способом, в тому числі на біржі, на
підставі договору купівлі - продажу у
порядку ст. 38 Закону України «Про
іпотеку», для чого іпотекодавцю
надають право іпотекодержателю право
укласти такий договір за ціною та на
умовах, визначених на власний розсуд
іпотеко держателем і здійснити усі
необхідні дії від свого імені.

Отже договором іпотеки, укладеним між
сторонами, лише у позасудовому порядку
передбачався такий спосіб звернення
стягнення на предмет іпотеки, як
надання банку права укласти договір
купівлі-продажу предмету іпотеки за
ціною та на умовах, визначених на
власний розсуд іпотекодержателем і
здійснити усі необхідні дії від свого
імені.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, статті 1 ЦПК та з урахуванням
положення частини четвертої статті 10
ЦПК вийти за межі заявлених вимог суд
має право лише у випадках, прямо
передбачених законом.

Отже, позивачем не заявлялись позовні
вимоги про звернення стягнення на
предмет іпотеки у інший спосіб,
передбачений договором або законом, а
банк просив застосувати судовий спосіб
захисту та звернути стягнення на
предмет іпотеки шляхом продажу
предмету іпотеки банком, що не
передбачено договором іпотеки,
укладеному між сторонами.

За таких обставин, позовні вимоги про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки ПАТ комерційним банком
«ПриватБанк» з укладенням від імені
відповідачів договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно; з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
важності та підпорядкування, з
можливістю здійснення позивачем усіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу іпотеки.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог про
виселення та зняття з реєстраційного
обліку відповідача, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що позивачем не надано доказів того, що
відповідач добровільно не звільнив
житловий будинок, на який звернуто
стягнення як на предмет іпотеки,
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
іншого власника та вірно керувався
вимогами ст.ст. 9,109 ЖК України та ст.ст.
39-40 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України колегія суддів
вважає, що судом ухвалено правильне по
суті справедливе рішення, а підстави
для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303 ,307, 308, 313-315, 317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
її проголошення.

Головуючий

Судді