Справа № 2/381/105/13 Головуючий у І
інстанції Суботін А.В.Провадження №
22-ц/780/457/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 8 листопада
2013 року у справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4
про встановлення порядку користування
земельною ділянкою та усунення
перешкод в користуванні нею, за позовом
третьої особи, що заявляє самостійні
вимоги на предмет спору ОСОБА_5 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року позивачі звернулися до
суду із зазначеним позовом посилаючись
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько -
ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась
спадщина на 1/6 частину житлового
будинку АДРЕСА_1. В судовому порядку
рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області спочатку від 11
жовтня 2007 року, а в подальшому від 30
травня 2011 року за позивачами було
визнано право власності на 1/6 частину
вказаного будинку.

Будинок АДРЕСА_1 розташований на
земельній ділянці площею 0,1100 га. Інші
співвласники будинку, а саме: ОСОБА_4,
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 належні їм частини
присадибної земельної ділянки
приватизували та отримали державні
акти на право власності на земельні
ділянки.

Позивачі належне їм право приватизації
земельних ділянок не реалізували з тих
причин, що після смерті батька між ними
та співвласником будинку ОСОБА_3 виник
спір з приводу землекористування
присадибною земельною ділянкою,
оскільки відповідач почала
претендувати на ту частину земельної
ділянки, якою все життя користувались
батьки позивачів шляхом вчинення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, самовільним захопленням
вказаною частиною ділянки та
встановленням паркану.

Всі спроби позивачів будь-яким чином
вирішити спірне питання не мало
результатів, у зв'язку з чим вони
змушені звернутись до суду за захистом
своїх прав і просили зобов'язати
відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди в
користуванні частиною присадибної
земельної ділянки, яка перебувала в
користуванні їх батьків, шляхом
знесення огорожі та визначити порядок
користування присадибною земельною
ділянкою, розташованою в АДРЕСА_1,
виділивши позивачам ту частину
земельної ділянки, яка перебувала в
користуванні їх батьків.

В свою чергу третя особа ОСОБА_5 заявив
самостійні вимоги та подав позов до
ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та просив
зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в
користуванні належною йому частиною
земельної ділянки, яка перебувала в
його користуванні за адресою: АДРЕСА_1,
розташованою від ділянки ОСОБА_4 по
межі в бік TOB «Альбет», паралельно межі
TOB «Альбет» в бік вул. 1-го Травня, в бік
ділянки ОСОБА_4 під прямим кутом, шляхом
знесення огорожі та повернення йому в
користування зазначеної земельної
ділянки, а також зобов'язати ОСОБА_2,
ОСОБА_1 усунути перешкоди в
користуванні належної йому частини
земельної ділянки, яка перебувала в
його користуванні за адресою: АДРЕСА_1,
розташованої від ділянки ОСОБА_4 по
межі в бік TOB «Альбет» паралельно межі
TOB «Альбет» в бік вул.1-го Травня, в бік
ділянки ОСОБА_4 під прямим кутом, а саме:
не чинити йому перешкоди у доступі до
зазначеної земельної ділянки та
користуванні нею.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 8 листопада
2013 року в задоволенні вказаних позовів
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати, з
мотивів неправильного застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2, районний суд виходив з
того, що позивачі звернулись до суду з
позовною заявою з пропуском строку
позовної давності, який необхідно
відраховувати з січня 2008 року. При
цьому судом було враховано заяву
відповідача ОСОБА_3, про застосування
позовної давності.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи та сторонами не
заперечується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
батько позивачів - ОСОБА_6, після його
смерті відкрилась спадщина на 1/6
частину житлового будинку АДРЕСА_1.
Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 30.05.2011р. за
позивачами було визнано право
власності на 1/6 частину вказаного
будинку. Площа земельної ділянки на
якій знаходиться вказаний будинок
складає 0,1100 га. Інші співвласники
будинку: ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
належні їм частини присадибної
земельної ділянки приватизували та
отримали державні акти на право
власності на земельні ділянки.

Позивачі належне їм право приватизації
земельних ділянок не реалізували з тих
причин, що після смерті батька між ними
та співвласником будинку ОСОБА_3 виник
спір з приводу землекористування
присадибною земельною ділянкою.

Суд послався на норми ст.ст.15, 16 ЦК
України, щодо права осіб на звернення
до суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу у разі його порушення,
невизнання, або оспорювання.

Згідно із ч 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у
позові, згідно до ст. 267 ЦК України, але
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності.

При цьому слід враховувати
положення ст.257 ЦК України, де
встановлена загальна позовна
давність тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог чч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулись до суду з позовною заявою до
ОСОБА_3 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою та
усунення перешкод в користуванні нею 8
квітня 2013 року.

Відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду з
заявою про застосування строку
позовної давності, де вказала, що
позивачі вже звертались до суду з
аналогічною позовною заявою 30 січня 2008
року, який ухвалою суду від 14 листопада
2011 року було залишено без розгляду за
заявою позивачів (а.с.111, 112 т.1).

Ухвалюючи рішення та відмовляючи
в задоволенні позовних вимог, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачі пропустили строк позовної
давності для звернення до суду з
позовом, який визначено законом, про
застосування якого заявила у судовому
засіданні відповідач.

Такий висновок суду першої
інстанції з огляду на
вищезазначені вимоги закону та
встановлені обставини є
обґрунтованим, при встановленні
зазначених фактів судом не було
порушені норми цивільного
процесуального законодавства й
правильно застосовано норми
матеріального права.

Ураховуючи викладене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду, оскільки є власним тлумаченням
апелянтом норм чинного законодавства і
обставин справи, які були предметом
дослідження суду першої інстанції і
суд дав їм правильну юридичну оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Тому колегія суддів, перевіряючи
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, відхиляє
апеляційну скаргу та залишає рішення
суду без змін.

Керуючись ст.ст.15, 16, 261, 267 ЦК
України, ст.ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1
ч.1 ст.314, 315, 317, 319, 209, 218 ЦПК України,
колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 8 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий Судді: