У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Нагорняка В.А.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Фаловської І.М.,

Колодійчука В.М.,
Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Інноваційно-промисловий Банк» до
ОСОБА_3 про розірвання кредитного
договору та стягнення суми кредитної
заборгованості, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська
від 18 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 24 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Інноваційно-промисловий
Банк» (далі - ПАТ
«Інноваційно-промисловий Банк»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
в якому, з урахуванням уточнень
позовних вимог просило розірвати
укладений між ПАТ
«Інноваційно-промисловий Банк» та
ОСОБА_3 кредитний договір від 03 липня 2008
року № 26-08-02 з усіма доповненнями і
змінами та стягнути з відповідачки на
свою користь заборгованість за
кредитним договором у розмірі 131 тис.
грн 63 коп.

Позивач посилався на те, що 03 липня 2008
року між банком та відповідачкою було
укладено кредитний договір № 26-08-2,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику кредит у сумі 36 тис. дол.
США зі сплатою 15 % річних та кінцевим
терміном повернення до 03 липня 2009 року.

Зазначав, що відповідачка належним
чином не виконувала умови кредитного
договору, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яку позивач просив
стягнути з відповідачки на свою
користь, та у зв'язку з тим, що строк
повернення кредиту сплинув, є підстави
для його розірвання.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
18 червня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 жовтня
2013 року, позов ПАТ
«Інноваційно-промисловий Банк»
задоволено. Розірвано укладений між
ПАТ «Інноваційно-промисловий Банк» та
ОСОБА_3, кредитний договір від 03 липня
2008 року № 26-08-2 з усіма доповненнями
та змінами. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Інноваційно-промисловий
Банк» заборгованість за кредитним
договором від 03 липня 2008 року № 26-08-2 в
сумі 131 тис. грн 63 коп., яка складається
із заборгованості за кредитом в сумі 87
651 грн 24 коп. та заборгованості за
відсотками в сумі 43 349 грн 39 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 листопада 2013
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження у справі на
підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Постановою Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 16
квітня 2014 року ухвалу судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 листопада 2013 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду касаційної інстанції.

Згідно з правовою позицією, яка
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 16 квітня 2014 року у справі
№ 6-24цс14, позовна давність відповідно
до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими ст. ст. 253 - 255
цього Кодексу.

Строк, як часова категорія,
характеризується не тільки початковим,
а й кінцевим моментом.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України
строк, обчислюваний роками, спливає у
відповідні місяць і число останнього
року цього строку, а коли він
обчислюється місяцями, то у відповідне
число останнього місяця строку.

Отже, трирічний строк позовної
давності у спорі, що виник між
сторонами, обчислюється з 04 липня 2009
року і закінчується 03 липня 2012 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду в частині стягнення
з ОСОБА_3 суми кредитної заборгованості
та нарахованих відсотків, ухвалити в
цій частині нове рішення про відмову у
позові у зв'язку із пропуском строку
позовної давності.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 03 липня 2008 року
між банком і ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 26-08-2, відповідно до
умов якого банк надав позичальнику
кредит у сумі 36 тис. доларів США зі
сплатою 15 % річних і кінцевим терміном
повернення не пізніше ніж 03 липня 2009
року.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачкою своїх зобов'язань
утворилась заборгованість за
кредитним договором у розмірі 131 тис.
грн 63 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Інноваційно-промисловий банк», суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що у зв'язку з
неналежним виконанням умов кредитного
договору у відповідачки утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
на користь банку, а доводи ОСОБА_3 про
пропущення банком строку позовної
давності є безпідставними, оскільки
перебіг строку позовної давності слід
обраховувати з дня, наступного за днем
спливу строку виконання зобов'язань за
кредитним договором, а тому перебіг
строку починається 04 липня 2009 року та
закінчується 04 липня 2012 року.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 04 липня 2012 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Певний період часу, початок якого
визначений календарною датою або
подією, починається з наступного дня
після вказаної дати або дня події, які,
в свою чергу, до цього строку не
включаються.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України
встановлено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст.
260 ЦК України обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими ст. ст. 253 - 255
цього Кодексу.

Строк, як часова категорія,
характеризується не тільки початковим,
а й кінцевим моментом.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України
строк, обчислюваний роками, спливає у
відповідні місяць і число останнього
року цього строку, а коли він
обчислюється місяцями, то у відповідне
число останнього місяця строку.

Отже, трирічний строк позовної
давності у спорі, що виник між
сторонами, обчислюється з 04 липня 2009
року і закінчується 03 липня 2012 року.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК
України не врахували норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
18 червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 24
жовтня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.А. Нагорняк

Судді: М.В.
Дем'яносов

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська

Г.В. Юровська