АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1049/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2717/14
Головуючий у 1-й інстанції Якимець Т. Є.
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.,

за участю секретаря: Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 26
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Кременчуцького міського управління
юстиції, треті особи: приватний
нотаріус Кременчуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
про визнання недійсним договору
дарування, визнання його договором
купівлі-продажу, переведення прав та
обов'язків покупця, скасування
державної реєстрації права власності,
визнання права власності,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, у якому просила визнати
недійсним з підстав удаваності договір
дарування квартири АДРЕСА_1,
посвідчений 20 серпня 2001 року приватним
нотаріусом Кременчуцького міського
нотаріального округу за реєстраційним
№7796, визнати укладеним в дійсності
договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_3
через представника ОСОБА_6 продала, а
ОСОБА_7 та ОСОБА_1 придбала квартиру
АДРЕСА_1 та перевести на неї права та
обов'язки покупця даної квартири,
скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_2 на вищевказану
квартиру, переведення на нею прав
покупця квартири АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що з осені 2000 року проживала однією
сім'ю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, після чого
відповідачка ОСОБА_2 почала ставити
перед позивачкою вимогу щодо
звільнення квартири АДРЕСА_1 з тих
підстав, що вона є власником даної
квартири на підставі договору
дарування, який укладено нею з ОСОБА_6,
який діяв в інтересах ОСОБА_8
(дарувальника).

Вважає вказаний договір дарування
удаваним, оскільки 20 липня 2001 року
разом з покійним ОСОБА_7 придбала у
ОСОБА_8, від імені якого діяв ОСОБА_6,
вищезазначену квартиру за 40 000,00 грн.,
про що було складено розписку.

Підставою, з яких оспорюваний договір
укладався у формі договору дарування є
побоювання ОСОБА_7 втратити придбане
майно у випадку появи проблем у бізнесі
та негативного ставлення ОСОБА_2 до
позивачки, яка наполягала на укладення
саме такого договору.

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 26
червня 2014 року у позові відмовлено.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено ОСОБА_1, в
апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначене рішення суду першої
інстанції скасувати, та задовольнити
її позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, що
ОСОБА_5 надав ОСОБА_7 та ОСОБА_1 розписку
від 20 липня 2001 року про отримання 40 000,00
грн. за здійснений ним продаж квартири
АДРЕСА_1.

20 серпня 2001 року між ОСОБА_5, який діяв
на підставі виданої ОСОБА_3
довіреності, уклав з ОСОБА_2 договір
дарування квартири, відповідно до
якого ОСОБА_3 подарувала, а
ОСОБА_2 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 2 ст. 58 ЦК УРСР 1963 року
(чинного на момент укладення договору
дарування), якщо угода укладена з метою
приховати іншу угоду (удавана угода), то
застосовуються правила, що регулюють
ту угоду, яку сторони дійсно мали на
увазі.

У пункті 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», роз'яснено, що
за удаваним правочином (стаття 235 ЦК
України, аналогічної ч. 2 ст. 58 ЦК УРСР 1963
року) сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини.
На відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Тобто, для визнання договору дарування
удаваним суду слід установити, що
обидві сторони договору діяли свідомо
для досягнення інших правових
наслідків, при цьому, приховували свою
справжню волю на укладення між ними
іншого правочину (наприклад, договору
купівлі-продажу).

Звертаючись до суду з позовними
вимогами про визнання недійсним
договору дарування 20 серпня 2001 року,
укладеного між ОСОБА_5, який діяв на
підставі виданої ОСОБА_3 довіреності,
та ОСОБА_2, з підстав його удаваності,
ОСОБА_1 вказувала на укладення цього ж
дня в дійсності між ОСОБА_5, який діяв
інтересах ОСОБА_3, з однієї сторони, та
ОСОБА_7 й ОСОБА_1, з іншої сторони,
договору купівлі-продажу квартири,
який позивачка просила визнати дійсним
та перевести на неї права покупця
квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, позивачка просила визнати
недійсним (удаваним) договір дарування,
у якому вона не є стороною та при
укладенні якого вона не могла
приховувати свою справжню волю на
укладення договору купівлі-продажу,
оскільки однією зі сторін та
обдарованою за договором дарування від
20 серпня 2001 року є ОСОБА_2, а не ОСОБА_1

У такому разі, позовна вимога щодо
визнання договору купівлі-продажу
дійсним через визнання удаваності
договору дарування, як і вимога
переведення на позивачку прав покупця
квартири АДРЕСА_1, не ґрунтується на
законі, оскільки права ОСОБА_9, яка
вважає себе власником майна, не
підлягають захисту шляхом задоволення
позову про визнання недійсним договору
(ч. 2 ст. 58 ЦК УРСР 1963 року, ст. 235 ЦК
України), стороною в якому вона не є,
незалежно від того чи відповідає
спірний договір закону.

З урахуванням викладеного, місцевий
суд правильно керувався ст. ст. 58, 59 ЦК
УРСР 1963 року (чинного на момент
виникнення правовідносин) та дійшов
вірного висновку, з яким погоджується
колегія суддів, що правові підстави для
визнання договору дарування удаваним,
визнання його договором
купівлі-продажу відсутні, а тому не
підлягають задоволенню й похідні
позовні вимоги щодо переведення прав
покупця та визнання за позивачкою
права власності на квартиру.

Крім того, визнання дійсним договору
купівлі-продажу, який, у силу положень
ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, у судовому
порядку не допускається.

Доводи апеляційної скарги повторюють
обґрунтування позовних вимог та
фактично зводяться до переоцінки
обставин справи, які всебічно, повно і
об'єктивно досліджені судом першої
інстанції, та яким надана належна
правова оцінка.

Так, посилання апелянта на передачу
ОСОБА_6 грошових коштів в рахунок
придбання квартири та надання останнім
на підтвердження цього розписки, не
може підтверджувати удаваність
оспорюваного ОСОБА_1 договору
дарування.

Твердження апелянта щодо обставин
спільного проживання з 2000 року до
реєстрації у 2010 році шлюбу з ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, не стосується
підстав та предмету позову, тому не
береться колегією суддів до уваги.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції постановлено з додержанням
вимог матеріального та процесуального
права, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 26
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
В.А. Чічіль

Судді:
О.Ю. Кузнєцова

С.Ю. Мартєв

З оригіналом згідно:

суддя
В.А. Чічіль