Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Шевчук
А.М.,

суддів: Забродського М.І.,
Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового
засідання: Окрушко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
державного підприємства «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут» та
Житомирського філіалу державного
підприємства «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут» про
зміну формулювання підстави та дати
звільнення, стягнення заробітної
плати, двох посадових окладів у зв'язку
з виходом на пенсію, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 16 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до державного
підприємства «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут» (далі
- ДП «Державний науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут») та
Житомирського філіалу ДП «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут».
Остаточно просив достроково припинити
дію контракту, зобов'язавши
роботодавця змінити дату звільнення з
посади з 21 жовтня 2013 року на 03 жовтня 2013
року та формулювання підстави
звільнення, зазначивши, що за власним
бажанням у зв'язку із виходом на пенсію;
стягнути утриману заробітну плату в
сумі 2 528,92 грн., два посадових оклади у
зв'язку із виходом на пенсію, середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні та моральну шкоду в сумі
10 000 грн. В обґрунтування позову
посилався на те, що 03 жовтня 2013 року
поштою подав заяву про звільнення його
за ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом
на пенсію, однак наказ про звільнення
виданий роботодавцем тільки 21 жовтня
2013 року та без зазначення про вихід на
пенсію, що позбавило його права на
отримання згідно п.3.5 контракту від 18
серпня 2010 року №177 двох посадових
окладів при звільненні. Крім того, при
звільненні незаконно утримані кошти у
сумі 2 528,92 грн. за ввірені йому
матеріальні цінності.

Рішенням Богунського районного
суду м. Житомира від 16 травня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ДП «Державний науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут»
утриману заробітну плату в сумі 2 528,92
грн., середній заробіток за час
затримки виплати заробітної плати в
сумі 2 528,92 грн. за вирахуванням всіх
податків і зборів та моральну шкоду в
сумі 500 грн. У задоволенні решти вимог
відмовлено. Вирішено питання судових
витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позов у повному обсязі.
Вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд безпідставно не
застосував положення постанови КМУ від
08.02.1995 року №100 при обрахунку
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, а відтак
неправильно його підрахував лише у
сумі 2 528,92 грн.; роботодавець
зобов'язаний був звільнити його з
займаної посади за власним бажанням з
дати, яку він вказав у заяві, оскільки
наявна поважна причина - вихід на
пенсію.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги частково, суд
першої інстанції виходив з наступного:
відмовляючи у достроковому припиненні
дії контракту, зміні дати та
формулювання підстави звільнення,
стягненні двох посадових окладів, суд
першої інстанції виходив із того, що,
начебто, дія ст.38 КЗпП України
поширюється тільки на трудові
договори, які укладені на невизначений
строк та роботодавець не мав
інформації про призначення позивачу
пенсії, а стягуючи частково середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні - з того, що частка
задоволених вимог не є істотною
порівняно з заявленими вимогами.

Однак, погодитися з таким висновком
суду не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.39 КЗпП України
строковий трудовий договір (пункти 2 і 3
статті 23) підлягає розірванню
достроково на вимогу працівника в разі
його хвороби або інвалідності, які
перешкоджають виконанню роботи за
договором, порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
та трудового договору та у випадках,
передбачених частиною першої статті 38
цього Кодексу.

Відповідно до змісту ч.1 ст.38 КЗпП
України працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні. У разі, коли
заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу
(вихід на пенсію), власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк, про
який спросить працівник.

У пункті 12 постанови Пленуму Верхового
Суду України від 06 листопада 1992 року №9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» (з наступними змінами), судам
роз'яснено, що відповідно до ст.39 КЗпП
України працівник вправі вимагати
розірвання строкового трудового
договору при наявності для цього
поважних причин.

Матеріалами справи підтверджується та
судом встановлено, що відповідно до
п.10.4.18 статуту підприємства наказом
директора державного підприємства
«Державний науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут» від 16
серпня 2010 року №156-к ОСОБА_1 був
призначений на посаду директора
Житомирського філіалу інституту
«НДІпроектреконструкція» на умовах
контракту (а.с.4,24,64). Термін дії
контракту було встановлено по 17 серпня
2015 року.

Із заявою про звільнення за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію
ОСОБА_1 звернувся до роботодавця 03
жовтня 2013 (а.с.184). Заява одержана
державним підприємством «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут» 07
жовтня 2013 року.

Наказом в.о. директора державного
підприємства «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут» від 21
жовтня 2013 року №171-к припинено 21 жовтня
2013 року дію контракту з ОСОБА_1 і з
цього числа його було звільнено з
посади директора Житомирського
філіалу державного підприємства
«Державний науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут» за
власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП
України (а.с.70).

Згідно п.5.1 контракту №177 його дія
припиняється у разі: закінчення строку
його дії; за згодою сторін; у разі
розірвання контракту з ініціативи
директора філіалу; у разі розірвання
контракту з ініціативи роботодавця у
випадках, передбачених п.5.3 цього
контракту(а.с.93,92).

Згідно пункту 3.5 контракту у разі
виходу керівника на пенсію йому
виплачується грошова допомога у
розмірі двох посадових окладів.
Відповідно до належно оформленої
довідки про доходи, з якою погодилися
сторони, розмір посадового окладу
позивача у місяці, що передував місяцю
звільнення, становив 4 662 грн. 86
коп.(а.с.7).

Як вбачається зі змісту довідки
управління Пенсійного фонду України в
місті Житомирі від 13 березня 2014 року
№2219 ОСОБА_1 одержує пенсію за віком з 13
червня 2013 року, як потерпілий внаслідок
аварії на ЧАЕС (а.с.80,65).

У разі звільнення працівника за
власним бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію, у тому числі якщо із ним
укладений контракт, закон зобов'язує
роботодавця, за наявності письмової
заяви працівника, здійснити його
звільнення у строк, про який останній
просить, посилаючись на поважність
причини звільнення.

У даному випадку має місце звільнення
за власним бажанням із поважної
причини - вихід на пенсію, а відтак
державне підприємство «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут»
взагалі не мало права затримувати
звільнення позивача за власним
бажанням до двох тижнів та ще й з часу
одержання ним заяви ОСОБА_1

Таким чином, суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права, його висновки не
відповідають обставинам справи, а тому
колегія суддів скасовує рішення суду
першої інстанції та ухвалює нове
рішення, яким припиняє дію контракту,
вважає ОСОБА_1 звільненим з посади
директора Житомирського філіалу
державного підприємства «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут» з 03
жовтня 2013 року за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію згідно ст.38
КЗпП України та стягує з державного
підприємства «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут» на
користь позивача грошову компенсацію
у розмірі двох посадових окладів у сумі
9 325 грн. 72 коп. (4 662,86 х 2 = 9 325,72 грн.),
оскільки остання вимога є похідною від
звільнення за власним бажанням з
поважної причини - вихід на пенсію.

Сторони не оспорили, що у день
звільнення ОСОБА_1 працював.

Відповідно до змісту ч.1 ст.116 ЦПК
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належить йому від
підприємства, проводиться в день
звільнення.

Наказом т.в.о. директора державного
підприємства «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут» від 23
жовтня 2013 року №47 «Про покриття шкоди
завданої працівником» із заробітної
плати позивача відраховано 2 528 грн. 92
коп. у рахунок відшкодування завданої
підприємству шкоди (а.с.151).

Суд першої інстанції обґрунтовано
звернув увагу на ту обставину, що
відшкодування матеріальної шкоди
відбулося незаконно, оскільки
здійснено з порушенням порядку,
встановленого чинним законодавством.
Так, відбулося не за наказом
державного підприємства, тобто
вищестоящого в порядку підлеглості
органу, а за наказом Житомирського
філіалу та звернено до виконання без
повідомлення позивача за сім днів, чим
позбавлено останнього права на
оскарження ( ст.136 КЗпП України).

Як роз'яснено судам у пункті 20
постанови Пленуму Верхового Суду
України від 24 грудня 1999 року №13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» не
можна вважати спором про розмір сум,
належних до виплати при звільненні,
спір про відшкодування із заробітної
плати (на відшкодування матеріальної
шкоди, на повернення авансу тощо),
оскільки він вирішується в іншому
встановленому для нього порядку.

Решта суми заборгованості по
заробітній платі - 25 198,59 грн., що не була
виплачена позивачу в день звільнення,
була виплачена йому за період
знаходження справи на розгляді в суді
першої інстанції (а.с.133). Так, 1 500 грн.
було виплачено 20 листопада 2013 року, 1
552,65 грн. - 28 листопада 2013 року, 2 935 грн. -
11 грудня 2013 року, 2 929,20 грн. - 17 грудня 2013
року, 5 324,47 грн. - 27 грудня 2013 року, 5 128,35
грн. - 30 грудня 2013 року та 5 828,92 грн. 09
січня 2014 року.

Таким чином, колегія суддів стягує з
державного підприємства «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут» на
користь позивача заборгованість по
заробітній платі у сумі 2 528 грн. 92 коп.,
оскільки відповідна заборгованість по
заробітній платі залишається не
виплаченою позивачу з вини
підприємства, хоча мала бути виплачена
у день звільнення (а.с.47).

Сама по собі відсутність коштів у
роботодавця не виключає його
відповідальності. Ненадання до заяви
про звільнення за власним бажанням
документів, що підтверджують вихід на
пенсію, знаходження трудової книжки не
у відділі кадрів підприємства,
непередача печатки та установчих
документів не виключають вини
державного підприємства «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут» у
затримці розрахунку при звільненні,
оскільки організація збереження
трудових книжок працюючих працівників
є обов'язком підприємства, а повернення
печатки та установчих документів
вирішується в іншому встановленому для
цього порядку.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При обрахунку середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
(невиплати, як вбачається з вище
викладеного з вини підприємства двох
посадових окладів у сумі 9 325,72 грн. та
заборгованості по заробітній платі у
сумі 2 528,92 грн., що складає задоволення
вимог майнового характеру у повному
обсязі), суд першої інстанції при
визначенні середньої заробітної плати
безпідставно не виходив із положень
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними
змінами і доповненнями). Колегія
суддів застосовує вище вказаний
нормативний акт та приходить до
висновку, що середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні
складає 40 585 грн. 05 коп. (12 626,63 грн. : 42 дн.=
300,63 грн.(середньоденна заробітна
плата); 300,63 грн. х 135 дн.= 40 585,05 грн.).

Порушенням законних прав позивачу
завдано моральних страждань.
Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
апеляційний суд при визначенні
розміру відшкодування враховує вимоги
розумності та справедливості та
вважає, що розмір морального
відшкодування, враховуючи вище
вказані обставини справи, не перевищує
500 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові
витрати покладаються на державне
підприємство «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут»
пропорційно до задоволених вимог у
сумі 639 грн. 10 коп. (524,40 +114,70 =639,10 грн.) та
стягуються в дохід держави.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 16 травня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Дію контракту припинити та вважати
ОСОБА_1 звільненим з посади директора
Житомирського філіалу державного
підприємства «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут» з 03
жовтня 2013 року за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію згідно ст.38
КЗпП України.

Стягнути з державного підприємства
«Державний науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут» на
користь ОСОБА_1 2 528 грн. 92 коп.
заборгованої заробітної плати, 9 325 грн.
72 коп. грошової допомоги у зв'язку з
виходом на пенсію, 40 585 грн. 05 коп.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та 500 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Суд визначив суми стягнення без
утримання податків та інших
обов'язкових платежів.

Відмовити ОСОБА_1 у стягненні решти
моральної шкоди.

Стягнути з державного підприємства
«Державний науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут» в
дохід держави 639 грн. 10 коп. судового
збору.

Допустити негайне виконання рішення в
частині стягнення заробітної плати у
сумі 2 528 грн. 92 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: