АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1919/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 39 Орел С. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
Бондаренко С. І. УХВАЛА
14 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоБондаренка С.
І.суддівХрапка В. Д. , Дмитренка М. І. при
секретаріЯремич В.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області від 11 червня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до
Скориківської сільської ради про
визнання права власності на будинок з
надвірними спорудами в порядку
в с т а н о в и л а :
В травні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до Скориківської
сільської ради про визнання права
власності на будинок з надвірними
спорудами в порядку спадкування,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла сестра позивачки ОСОБА_7
При житті сестра склала заповіт,
посвідчивши його у Скориківській
сільській раді Золотоніського району 15
лютого 2008 року, реєстр № 51, за яким все
своє майно де б воно не було і з чого б
воно не складалося, вона заповідала
Спадкове майно, що залишилося після
смерті ОСОБА_8 складається з житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, що знаходиться за адресою:
Спадщину після смерті сестри позивачка
прийняла, подавши до Золотоніської
райдержнотконтори заяву про прийняття
спадщини у встановленому законом
порядку (спадкова справа № 501/2013).
За життя спадкодавець не провела
оформлення права власності на належний
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, тобто не одержала свідоцтва
про право власності на нього.
Документами, які підтверджують
належність будинку з надвірними
будівлями померлій є довідка видана
Скориківською сільською радою
Золотоніського району Черкаської
області від 8 квітня 2014 року №268 та
технічний паспорт на дане
будинковолодіння, виданий
Золотоніським відділом ЧООБТІ 10 червня
В зв'язку з наведеними обставинами
позивач просила визнати право
власності на житловий будинок - «А-1» з
прибудовою - «а», сарай «Б», саж - «В»,
погрібник - «Г», літню кухню - «Д»,
огорожу - «№1», колодязь - «І», що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_6 в порядку спадкування за
заповітом, посвідченим у Скориківській
сільраді Золотоніського району
Черкаської області 15 лютого 2008 року,
зареєстрованим в реєстрі для
реєстрації нотаріальних дій №51 після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7
Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 11 червня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів судової палати приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції правомірно
виходив з того, що позивач не
зверталась до уповноважених органів
щодо прийняття будинку в експлуатацію
та не надала доказів про відведення
земельної ділянки під будівництво
будинку.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7 (а.с.5).
За життя, 15 лютого 2008 року, ОСОБА_7
вчинила заповіт яким все своє майно, де
б воно не було і з чого б воно не
складалося, і взагалі все те, що їй буде
належать на день її смерті і на що вона
за законом матиме право заповіла
ОСОБА_6. ( а.с. 15)

Відповідно до частини 1 ст.1218 ЦК
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинились внаслідок
його смерті.

Пунктом 30 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 30.03.2012, № 6 "Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" встановлено, що згідно із
пунктом 4 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК щодо цивільних відносин,
які виникли до набрання чинності цим
Кодексом, положення ЦК застосовуються
до тих прав і обов'язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання
ним чинності. Тому правила статті 376 ЦК
про наслідки самочинного будівництва
застосовуються і до об'єктів,
побудованих до набрання чинності ЦК та
Законом N 3038-VI.

Будинок на який позивач просить
визнати право власності підпадає під
поняття самочинного будівництва
визначеного ч.1 ст.376 ЦК України,
оскільки побудований на земельній, що
не відведена для цієї мети, без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи та
належно затвердженого проекту.

Так згідно доданої копії державного
акту на право власності на земельну
ділянку ОСОБА_9 є власником земельної
ділянки площею 0.2678 га яка розташована в
с. Скориківка Золотоніського району
Черкаської області , цільове
призначення для ведення особистого
селянського господарства.

Пуктом 4 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 30.03.2012, № 6 "Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" визначено, що
будівництвом об'єкта нерухомості на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, вважається спорудження
таких об'єктів на земельній ділянці, що
не віднесена до земель житлової й
громадської забудови, зокрема, наданій
для ведення городництва, сінокосіння,
випасання худоби тощо, цільове
призначення або вид використання якої
не змінено в установленому законом
порядку. Під метою надання земельної
ділянки слід розуміти вид використання
земельної ділянки (стаття 19 ЗК,
Класифікація видів цільового
призначення земель, затверджена
наказом Державного комітету України із
земельних ресурсів від 23 липня 2010 року N
548), зазначений у рішенні відповідного
компетентного органу державної влади
чи місцевого самоврядування про
надання земельної ділянки у
користування або передачу у власність
з урахуванням цільового призначення
земельної ділянки, а п.6 даної постанови
встановлено, що право власності на
самочинно збудовані житлові будинки,
будівлі, споруди, інше нерухоме майно
не набувають як особи, які здійснили це
будівництво, так і їхні спадкоємці.
Права спадкоємців щодо самочинно
збудованого майна визначаються судом
відповідно до положень статті 1218 ЦК та
з урахуванням роз'яснень, наданих у
пункті 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про
судову практику у справах про
спадкування". Це майно не є об'єктом
права власності, воно не може бути
предметом поділу та встановлення
порядку користування в судовому
порядку; на нього не може бути звернено
стягнення за виконавчими документами,
у тому числі продаж його з прилюдних
торгів.

Як роз'яснив пленум Верховного Суду
України в п.7 постанови від 30 травня 2008
року N 7 "Про судову практику у справах
про спадкування" якщо спадкодавцем
було здійснено самочинне будівництво
(частина перша статті 376 ЦК), до
спадкоємців переходить право
власності на будівельні матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва.

В п.9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 30.03.2012, № 6 "Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" роз'яснено, що за
загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті 15
ЦК, частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду
з позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Таким чином, суд першої інстанції,
прийшов до вірного висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог,
оскільки цільове призначення землі не
відноситься до земель житлової та
громадської забудови, відсутні докази
того, що вказане питання було предметом
розгляду компетентного органу та
згідно вище вказаних роз'яснень таке
майно не є об'єктом права власності.

За таких обставин колегія суддів не
вбачає підстав для зміни чи скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст..ст. 303,307,308,313,314,315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 11 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу проголошення та
може бути оскаржена в касаційному
порядку до суду касаційної інстанції
протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :