Справа № 1319/588/12
Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/783/27/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого
судді Мікуш Ю.Р.

Суддів:
Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар Гацій
І.І.

З участю: представника позивача ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3- адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргами ОСОБА_5 та
представника ОСОБА_3- ОСОБА_4 на рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 04 вересня 2012 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 та за
позовом третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», ОСОБА_3 про визнання
кредитного договору недійсним,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Сихівського
районного суду м. Львова від 04 вересня
2012 року позов Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
із врахуванням відсотків та неустойки
на загальну суму 940 359,49грн. та судові
витрати на суму 1820 грн.

У задоволенні позову третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3 про
визнання кредитного договору
недійсним відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
відповідачки ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 та
третя особа ОСОБА_5

Представник відповідача ОСОБА_3-ОСОБА_4
в апеляційній скарзі зазначає, що
вважає рішення суду незаконним,
необґрунтованим та таким, що не
відповідає вимогам процесуального
законодавства.

Суд неповно з»ясував обставини справи,
а саме не перевірив розрахунок, який
був наданий відповідачем щодо розміру
заборгованості, а взяв за основу
розрахунок заборгованості наданий
позивачем, який не містить ні розміру
річної процентної ставки, ні періоду,
за який нараховується заборгованість.
На думку апелянта, суд безпідставно
відхилив клопотання про призначення
судової економічної експертизи, що
призвело до ухвалення
необгрунтованого рішення.

Крім цього, в матеріалах справи
відсутні докази про вручення
відповідачу вимоги про дострокове
виконання зобов»язання, а тому суд
безпідставно застосував до спірних
правовідносин положення ч.2 ст. 1050 ЦК
України.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» відмовити та задовольнити
позов третьої особи.

Третя особа ОСОБА_5 в апеляційній
скарзі зазначає, що суд, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні його
позову прийшов до невірного висновку
про те, що даний кредитний договір є
угодою про отримання у власність
грошових коштів і не створює
обов»язків для другого з подружжя, а
саме позивача, а лише для дружини
третьої особи із самостійними вимогами
ОСОБА_3 як сторони по договору.

Відповідно до ст.65 Сімейного кодексу
України при укладенні договорів одним
з подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим з подружжя без її чи його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Оскільки договір
кредиту укладений на суму 100 000 доларів
США, його не можна назвати дрібним
побутовим, а тому на укладення такого
договору він мав надавати згоду, чого
ним зроблено не було. Зазначає, що
відповідно до ст.65 п.4 Сімейного кодексу
України договір, укладений одним з
подружжя в інтересах сім»ї, створює
обов»язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором
використане в інтересах сім»ї.

На думку апелянта, суд не взяв до уваги
дані вимоги закону, а тому ухвалив
рішення, яке не відповідає дійсним
обставинам справи.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» відмовити та задовольнити
позов третьої особи.

Заслухавши пояснення представника
позивача ОСОБА_4 на підтримання доводів
апеляційної скарги, заперечення з
приводу апеляційної скарги
представника позивача ОСОБА_2, вивчивши
матеріали цивільної справи, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги не
підлягають до задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що 20.04.2007 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
правонаступником якого є позивач та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ 0149723/74/48635, згідно з яким позивач надав
відповідачу кредит у вигляді не
відновлювальної кредитної лінії з
лімітом 100 000,00 доларів США строком на 20
років з 20.04.2007 року по 20.04.2027 року із
сплатою 12,85 % річних за користування
кредитом.

20.04.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_3 укладено додаткову
угоду № 014/9723/74/48635/1 до кредитного
договору від 20.04.2007 року № 014/9723/74/48635,
якою відсоткова ставка за кредитом
була зменшена до 11,35 % річних.

05.02.2009 року між сторонами було укладено
додаткову угоду №2 до кредитного
договору від 20.04.2007 року № 014/9723/74/48635
згідно якої розмір процентної ставки
за кредитним договором в період з 06.02.2009
року по 05.02.2010 року встановлено у
розмірі 8,35 % річних.

Окрім цього, 04.06.2009 року між
відповідачем та позивачкою було
укладено додаткову угоду №3 до
кредитного договору від 20.04.2007 року №
014/9723/74/48635, якою врегульовано порядок
сплати позичальником заборгованості,
строк сплати якої настав в період з
05.06.2009 року по 05.02.2010 року та зменшено
розмір щомісячного платежу. Графік
погашення кредиту сторони визначили у
додатку до додаткової угоди №3.

Факт отримання відповідачкою ОСОБА_3
кредиту в сумі 100 000 доларів США
підтверджується меморіальним ордером
№ 3/74/48635 від 20.04.2007 року.

Згідно з умовами п.п.1.1, 5.1 кредитного
договору відповідач зобов»язувалася
повертати кредит, сплачувати проценти
за користування ним в терміни та на
умовах, визначених договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа ( кредитодавець)
зобов»язується надати грошові кошти (
кредит) позичальнику у розмірі і на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов»язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 ЦК України зазначено, що якщо
у зобов»язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (
термін).

Судом першої інстанції належно
встановлено, що відповідачка умови
договору не виконала та кошти за
договором кредиту відповідно до
встановленого графіка не повертала, а
тому у відповідності до ст. 611ЦК України
за порушення зобов»язання для
відповідачки настали правові наслідки,
зокрема, сплата неустойки. Зазначене
передбачено умовами кредитного
договору п.10.1 згідно якого за порушення
строків повернення суми кредиту,
процентів за користування кредитом та
комісій, передбачених договором,
позичальник сплачує банку пеню в
розмірі 0,5 % від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення.

Так як відповідачка ОСОБА_3 не
виконувала умов кредитного договору,
то у відповідності до п.6.5 кредитного
договору банк вправі вимагати
дострокового погашення позичальником
заборгованості за кредитом,
нарахованих процентів за користування
кредитом, неустойки та відшкодування
інших збитків.

22 жовтня 2009 року позивачем по справі
було надіслано ОСОБА_3 вимогу про
дострокове виконання грошових
зобов»язань за кредитним договором
№014/9723/74/48635 від 20 квітня 2007 року ( а.с. 21)
у якій було визначено заборгованість
по сумі кредиту 90 409,53 долари США;
несплачені проценти в сумі 1902,50 долари
США та 272,36 долари США пеня. Зазначена
сукупна заборгованість за Кредитом
визначена на дату цієї вимоги, однак
банком попереджено відповідачку, що
заборгованість може бути збільшена
відповідно до умов Кредитного договору
на дату фактичного погашення кредитних
зобов»язань.

Так як відповідачка не вчинила жодних
дій щодо погашення заборгованості, суд
прийшов до вірного висновку, що
заборгованість за кредитним договором
із врахуванням відсотків та неустойки
підлягає стягненню на користь позивача
в сумі 940 359, 49 грн.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції в
частині, що відсутні підстави для
задоволення позовних вимог третьої
особи ОСОБА_5 щодо визнання недійсним
кредитного договору.

Апелянт посилається на ст.65 СК України,
яка регулює відносини, які стосуються
розпорядження майном, що є у спільній
власності подружжя.

В п.25 постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» дано
роз»яснення, згідно з якими положення
ст. 65 СК України щодо порядку
розпорядження майном, що є об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, регулюють відносини, які
стосуються розпорядження майном, що є
у спільній сумісній власності подружжя
і не стосується права одного із
подружжя на отримання кредиту,
оскільки кредитний договір є
правочином щодо отримання у власність
грошових коштів.

Судом першої інстанції належно
перевірено всі доводи сторін та суд
прийшов до вірного висновку про те, що
позов третьої особи не підлягає до
задоволення через його
безпідставність та необґрунтованість,
оскільки ОСОБА_5 у своїй заяві від 20.04.2007
року надав згоду дружині ОСОБА_3 на
передачу позивачу в іпотеку квартири у
АДРЕСА_1 та своїм підписом, справжність
якого нотаріально посвідчена
приватним нотаріусом ОСОБА_8 зазначив,
що з умовами кредитного договору він
ознайомлений.

У відповідності до ст. ст. 10,60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків встановлених
ст. 61 цього Кодексу.

Апелянтами по справі не наведено
належних та допустимих доказів, які б
свідчили про визнання договору кредиту
недійсним. Дії відповідачки та третьої
особи спрямовані на ухилення від
сплати кредиту, який вони отримали та
не бажають повертати.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Підстав для скасування оскаржуваного
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 та апеляційну скаргу ОСОБА_5 в і
д х и л и т и .

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 04 вересня 2012 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена
до Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі двадцяти
днів з дня набрання ухвалою законної
сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин