Справа № 370/143/14 Головуючий у І
інстанції Оберемко В.О.Провадження №
22-ц/780/4280/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

8 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Малорода О.І.,
Голуб С.А.,

при секретарі : Горошук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на ухвалу Макарівського
районного суду Київської області від 12
травня 2014 року у справі за поданням
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Макарівського районного управління
юстиції у Київській області Гусейнова
Ігоря Елчиновича про визнання та
затвердження мирової угоди укладеної
між сторонами виконавчого провадження
в порядку виконання рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 боргу в сумі 368 807,08 грн. -

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року старший державний
виконавець ВДВС Макарівського РУЮ
звернувся до суду з поданням про
визнання й затвердження мирової угоди
укладеної між сторонами виконавчого
провадження в порядку виконання
рішення про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 боргу в сумі 368 807,08 грн.,
мотивуючи його тим, що на виконанні
відділу знаходиться виконавчий лист №
2/15927/13-ц від 4.12.2013 року, виданий
Голосіївським районний судом м. Києва.
В процесі виконання судового рішення
сторони домовились про закінчення
виконавчого провадження на умовах,
визначених мирової угодою від 16.12.2013
року.

За вказаною мировою угодою, боржник
передає у власність стягувачу три
земельні ділянки, площею 1.7536 га, 1.6758 га
та 2.9928 га відповідно, що розташовані на
території Копилівської сільської ради
Макарівського району Київської
області та належать ОСОБА_2 на праві
приватної власності на підставі
державних актів про право власності на
земельні ділянки. При цьому сторони
визнали, що дійсна вартість цих
земельних ділянок на момент укладання
мирової угоди складає 368 807,08 грн.

Ухвалою Макарівського районного суду
Київської області від 12 травня 2014 року
в задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі заінтересовані
особи через своїх представників,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати ухвалу та
постановити нову, якою задовольнити
подання державного виконавця.

Апелянти вважать, що судом порушені їх
інтереси як учасників виконавчого
провадження, адже укладання мирової
угоди є вираження їх волі на взаємних
поступках, що не суперечить чинному
законодавству.

Перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України, мирова
угода, укладена між сторонами, або
відмова стягувача від примусового
виконання в процесі виконання рішення
подається у письмовій формі державному
виконавцеві, який не пізніше
триденного строку передає її до суду за
місцем виконання рішення для визнання.
Суд має право перевірити і не визнати
мирову угоду або не прийняти відмови
стягувача від примусового виконання,
якщо це суперечить закону або порушує
права чи свободи інших осіб.

Судом в порядку ст. 372 ЦПК України було
перевірено вказану угоду, зокрема,
перевірено чи належить на праві
власності боржнику спірні земельні
ділянки та чи не має обтяжень вказаних
земельних ділянок, а також перевірено
відповідність умов угоди чинному
законодавству.

В процесі проведеної перевірки
встановлено, що спірні земельні
ділянки, на момент розгляду подання,
дійсно належать на праві власності
боржнику і обтяжень на них не має.

Разом з тим, постановляючи ухвалу про
відмову в задоволенні подання
державного виконавця про визнання й
затвердження мирової угоди, суд першої
інстанції виходив з того, що умови
вказаної угоди в розумінні мирової
угоди укладеної в процесі виконання
рішення суду суперечать вимогам
закону.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Так, специфіка даної мирової угоди
пов'язана із тим, що на відміну від
дефініції ч. 1 ст. 175 ЦПК, де
сформульовано поняття мирової угоди на
стадії до вирішення спору судом, мирова
угода в процесі виконання не може
укладатись з метою врегулювання спору.

Передбачається, що спір вже
врегульований певним судом рішенням,
яке набрало законної сили, за цим
рішенням видано виконавчий документ,
що надійшов для примусового виконання
державному виконавцю.

З огляду на це, мирова угода в процесі
виконання не може стосуватись питань
про визначення фактичних обставин та
відповідних правовідносин, основною
метою такої угоди є встановлення
(зміна) способу та порядку виконання
ухваленого судового рішення, що може
ґрунтуватись на взаємних поступках і,
безумовно, стосуватись лише прав та
обов'язків сторін й предмета спору.

Така мирова угода не може виходити за
межі спірних правовідносин,
стосуватися прав та обов'язків осіб,
які не є сторонами у спорі, створювати
права та обов'язки для них тощо.

Мирова угода, що розглядається,
покликана сприяти закінченню
виконавчого провадження, зокрема
шляхом визначення конкретних заходів,
дій, рішень тощо, що сторони беруться
вчинити.

Як убачається з матеріалів справи,
мирова угода від 16.12.2013 року укладена
саме з метою врегулювання спору, що є
недопустимим, оскільки спір вже
врегульовано судовим рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва
в межах розгляду відповідної цивільної
справи, дане рішення набрало законної
сили і знаходиться в процесі виконання.

Про те, що метою укладення вказаної
мирової угоди є врегулювання спору
зазначається як в обґрунтуванні
затвердження мирової угоди ОСОБА_2, так
і в тексті самої мирової угоди.

Крім того, з тексту мирової угоди
вбачається, що сторони угоди
самостійно визначають ринкову
вартість спірних земельних ділянок, що
суперечить нормам Закону України «Про
оцінку земель», за статтею 5 якого,
грошова оцінка земельних ділянок
залежно від призначення та порядку
проведення може бути нормативною і
експертною. Експертна грошова оцінка
земельних ділянок та прав на них
проводиться з метою визначення
вартості об'єкта оцінки. Експертна
грошова оцінка земельних ділянок
використовується при здійсненні
цивільно-правових угод щодо земельних
ділянок та прав на них, крім випадків,
визначених цим Законом, а також іншими
законами.

Статтею 15 Закону передбачається, що
підставами для проведення експертної
грошової оцінки земельної ділянки є
договір, який укладається
заінтересованими особами в порядку,
встановленому законом, а також рішення
суду.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
сторони даного виконавчого
провадження не мали права самостійно
визначати вартість спірних земельних
ділянок, оскільки їх вартість
підлягала визначенню шляхом
проведення експертної оцінки
відповідно та в порядку норм закону.

Зважаючи, що після проведення
експертної оцінки спірних земельних
ділянок може бути встановлена дійсна
вартість вказаних ділянок, яка значно
перевищуватиме ту вартість, що сторони
встановили самостійно всупереч нормам
Закону України «Про оцінку земель», так
бути і значно меншою за вказану
вартість, в результаті чого буде
порушено права стягувана або боржника.

Розглядаючи подання в межах ст.ст. 175, 372
ЦПК України, судова колегія вважає, що
сторони виконавчого провадження
укладенням даної мирової угоди
фактично створюють нові
правовідносини, виходячи за межі тих
правовідносин, які вже склалися та
існують між ними.

Мирова угода між стягувачем ОСОБА_1 та
боржником ОСОБА_2 укладена на виконання
рішення суду про стягнення суми боргу в
сумі 368 807,08 грн., тобто предметом спору
були грошові кошти, а не нерухоме майно,
відносно якого укладено мирову угоду.

На переконання колегії суддів, ОСОБА_2
нічого не заважає укласти договір
купівлі - продажу спірних земельних
ділянок в загальному порядку,
сплативши при цьому податок на доходи
фізичних осіб за встановленими
Податковим кодексом України ставками,
після чого розрахуватися із стягувачем
за своїми борговими зобов'язаннями, не
виходячи за межі тих правовідносин, що
вже склалися між сторонами та існують
між ними й не створюючи при цьому нових
правовідносин та не підмінюючи одні
правовідносини іншими..

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції правомірно відмовив у
задоволенні подання старшого
державного виконавця ВДВС
Макарівського РУЮ про визнання й
затвердження мирової угоди.

При цьому колегія суддів бере до уваги,
що сторони шляхом укладення мирової
угоди намагаються здійснити
відчуження нерухомого майна, однак
такий порядок укладення угод щодо
відчуження та набуття у власність
майна суперечить чинному
законодавству.

Докази та обставини, на які посилаються
апелянти в апеляційних скаргах були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

У відповідності п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 312 - 315, 372 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Ухвалу Макарівського районного суду
Київської області від 12 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Головуючий

Судді: