Ухвала

іменем україни

09 липня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О.,Маляренка
А.В.,Нагорняка В.А., розглянувши в
попередньому судовому засіданні
справу за позовом прокурора Луцького
району в інтересах малолітніх ОСОБА_4,
ОСОБА_5, до Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль",
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсними
іпотечних договорів, за касаційною
скаргою ОСОБА_8 на рішення апеляційного
суду Волинської області від 12 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

Прокурор Луцького району в інтересах
малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернувся до суду із вказаним позовом
до Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" в особі
Волинської дирекції, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
визнання недійсним іпотечних
договорів.

Свій позов обгрунтовував тим, що 19
грудня 2006 року між банком та ОСОБА_7
укладено генеральну кредиту угоду №
014/01-10/1130, згідно якого предметом
іпотеки являється житловий будинок,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і
належить їй на праві власності.

Виконавчим комітетом Липинської
сільської ради, на підставі заяви
ОСОБА_8, прийнято рішення № 83 від 30
листопада 2006 року "Про надання дозволу
на передачу в іпотеку житлового
будинку".

Крім цього, 06 вересня 2007 року між банком
та ОСОБА_7 укладено кредитний договір №
014/08-11/1949, згідно якеого він отримав
кредит в розмірі 59 000 дол. США.

З метою забезпечення кредитного
договору, 06 вересня 2007 року між банком
та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки,
згідно умов якого вона передала в
іпотеку земельну ділянку площею 0,1808 га,
яка розташована в АДРЕСА_1 та належить
їй на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№289410.

Проведеною прокуратурою перевіркою
щодо охорони житлових та майнових прав
неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5
виявлено порушення ч. 3 ст. 17, ч. 3 ст. 18
Закону України "Про охорону дитинства",
ч. 2 ст. 12, ч. 4 ст. 12 Закону України "Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей" при
прийнятті рішення виконавчим
комітетом Липинської сільської ради №
83 від 30 листопада 2006 року "Про надання
дозволу на передачу в іпотеку
житлового будинку", оскільки органом
опіки та піклування не перевірено
дотримання майнових інтересів
неповнолітніх дітей.

Крім цього, вироком Луцького
міськрайонного суду від 20 вересня 2013
року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні
кримінального злочину та встановлено,
що ОСОБА_7 з метою збільшення
кредитного ліміту при укладанні
додаткової угоди до генеральної угоди
№ 014/01-10/1130 використав підроблені
довідки.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 18 грудня
2013 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки від
19 грудня 2006 року, укладений між ВАТ
"Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_8,
визнано недійсним договір іпотеки від
06 вересня 2007 року, укладений між ВАТ
"Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_8

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В задоволенні вимог про встановлення
факту проживання малолітніх дітей
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
момент укладення іпотечного договору -
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 12 лютого 2014 року
рішення місцевого суду скасовано та
ухвалено нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить
оскаржуване судове рішення скасувати,
рішення місцевого суду залишити без
змін, мотивуючи свої доводи порушенням
судом норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8
перебувають у шлюбі, від якого мають
двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

19 грудня 2006 року та 06 вересня 2007 року у
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_8 за генеральною угодою № 014/01-10/1130
між ОСОБА_7 та банком за згодою ОСОБА_8
укладено договори іпотеки житлового
будинку, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_8 на праві
власності та земельної ділянки площею
0,1808 га, яка розташована в АДРЕСА_1 та
належить їй на праві власності.

На момент укладення іпотечних
договорів позичальник ОСОБА_7 та
іпотекодавець ОСОБА_8 з огляду на
наявність двох неповнолітніх дітей,
які проживали у будинку, що був
предметом іпотеки, і розташований на
земельній ділянці, яка передана в
іпотеку, надали банку рішення
виконавчого комітету Липинської
сільської ради Луцького району
Волинської області № 83 від 30
листопада 2006 року, яким було
засвідчено, що майнові права дітей не
будуть порушені.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
відмовляючи в задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції правильно
виходив з того, що на момент вчинення
спірних договорів іпотеки, вони були
вчинені за згодою органу опіки та
піклування при гарантуванні батьками
збереження прав дітей, тому підстав для
передбачених ч. 6 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК
України, для задоволення позову немає.

При цьому судом апеляційної інстанції
встановлено, що перед укладенням
оспорюваних договорів іпотеки власник
нерухомого майна, мати неповнолітніх
дітей ОСОБА_8, звернулася в орган опіки
та піклування, а саме Липинську
сільську раду, з заявою про видачу
дозволу на укладення договору іпотеки,
при цьому гарантувавши, що права дітей
порушені не будуть.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської
області від 12 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк