АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 525/276/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2303/14
Головуючий у 1-й інстанції Білецька В.
Доповідач Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:
головуючого судді: Карпушина Г.Л.;
суддів: Корнієнка В.І., Абрамова П.С., при
секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Укрфарба»
на рішення Великобагачанського
районного суду Полтавської області від
23 травня 2014 року по справі за позовом
ТОВ «Укрфарба» до ОСОБА_1 про стягнення
162 659 гривень 40 копійок на відшкодування
матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Великобагачанського
районного суду Полтавської області
від 23 травня 2014 року в задоволенні
позову ТОВ «Укрфарба» до ОСОБА_1 про
стягнення 162 659 гривень 40 копійок на
відшкодування матеріальної шкоди -
відмовлено за безпідставністю.

З даним рішенням суду не погодився
представник ТОВ «Укрфарба» та подав на
нього апеляційну скаргу, в якій прохає
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі. Апелянт вважає, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим та винесеним з
порушенням норм матеріального права,
оскільки судом вирішуючи даний спір не
були з'ясовані фактичні обставини, що
мають значення для правильного
вирішення даної справи.

Судове засідання проводилося за
відсутності сторін, які будучи
належним чином та завчасно
повідомленими про час та місце
слухання справи в судове засідання не
з'явилися з невідомих причин.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи та мотиви
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення за наступних
підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені позову,
місцевий суд, виходив з того, що
позивачем не правильно зазначено
підстави для стягнення завданої шкоди,
не правильно визначено особу, яка має
відповідати за її завдання, належно не
обґрунтовано і не підтверджено своїх
вимог до відповідача, який здійснював
перевезення вантажу за дорученням ПП
ОСОБА_2 не будучи власником джерела
підвищеної небезпеки, не перебуваючи з
ОСОБА_2 в трудових відносинах, це при
тому, що останній не винен у ДТП, яка
сталася.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено місцевим судом,
що між позивачем ТОВ «Укрфарба» та
автопідприємством ПП ОСОБА_2 15.05.2013 року
була укладена угода на перевезення
будівельних матеріалів з міста
Дніпродзержинськ до міста Києва, що
підтверджується товарно-транспортною
накладною від 14.05.2013 року (а.с.6).
Перевезення товару здійснював водій
ОСОБА_1 на автомобілі «Мерс», д.н.з.
НОМЕР_1.

14 травня 2013 року близько 23 години 15
хвилин на автодорозі «Київ-Харків, в
Великобагачанському районі
Полтавської області, автомобіль марки
«Mersedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням
відповідача потрапив в ДТП. В
результаті ДТП вантаж, який
перевозився частково був пошкоджений,
чим позивачу було завдано шкоди на суму
162659,40 грн.

Після проведення досудового
розслідування, 11.10.2013 року слідчим СВ
Великобагачанського РВ УМВС України
лейтенантом міліції Філь А.Є. була
винесена постанова про закриття
кримінального провадження відносно
громадянина ОСОБА_1 у зв'язку з
відсутністю в його діях складу
кримінального правопорушення.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції в
цілому правильно встановив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом,
механізмом , іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.2 ст. 1188 ЦК України, якщо
внаслідок взаємодії джерел підвищеної
небезпеки було завдано шкоди іншим
особам, особи, які спільно завдали
шкоди, зобов'язані її відшкодувати
незалежно від їхньої вини.

Цивільно-правова відповідальність за
шкоду, завдану діяльністю, що є
джерелом підвищеної небезпеки, настає
у разі її цілеспрямованості (наприклад,
використання транспортних засобів за
їх цільовим призначенням), а також при
мимовільному проявленні шкідливих
властивостей об'єктів, що
використовуються в цій діяльності
(наприклад, у випадку завдання шкоди
внаслідок мимовільного руху
автомобіля).

Доводи апелянта про те, що саме водій
транспортного засобу повинен
відшкодовувати завдану шкоду, на
підставі зазначених вище норм закону,
на думку колегії суддів, є
необґрунтованими, оскільки вказані
норми закону регулюють питання, які
виникають з деліктних правовідносин,
та є наслідком протиправних дій особи.

Крім того, дані норми закону
застосовуються в тих випадках коли
шкода завдається джерелом підвищеної
небезпеки, а не є наслідком обставин,
які не залежать від діяльності джерела
підвищеної небезпеки та регулюються
іншими правовідносинами
зобов'язального характеру.

Главою 64 ЦК України регулюються
загальні положення про перевезення, як
вид зобов'язальних правовідносин.

Відповідно до ст. 924 ЦК України
перевізник відповідає за збереження
вантажу, багажу, пошти з моменту
прийняття їх до перевезення та до
видачі одержувачеві, якщо не доведе, що
втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.
Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з
його вини.

Вказуючи дану норму закону для
обґрунтування позовних вимог,
позивачем не взято до уваги зміст її
положень, належно не обґрунтовано їх
зв'язок з положеннями ст.ст. 1187, 1188 ЦК
України, а тому безпідставно заявлено
вимогу до відповідача.

Беручи до уваги вищевикладене, судова
колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи, тому задоволенню
вони не підлягають.

Керуючись ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Укрфарба»
- відхилити.

Рішення Великобагачанського районного
суду Полтавської області від 23 травня
2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Г.Л. Карпушин