Справа № 189/550/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.09.2014 року Покровський районний суд
Дніпропетровської області

в складі головуючого судді
Пустовар О.С.

при секретарі
Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Покровське цивільну
справу за позовом служби у справах
дітей Покровської
райдержадміністрації Покровського
району Дніпропетровської області, в
інтересах малолітнього ОСОБА_2 та
неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа орган опіки та піклування
Маломихайлівської сільської ради
Покровського району Дніпропетровської
області про позбавлення батьківських
прав та стягнення аліментів, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом в якому просить позбавити
відповідача ОСОБА_4 батьківських прав
відносно малолітнього сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також стягнути з
відповідача на користь позивача
аліменти. Обгрунтовуючи свої позовні
вимоги, позивач посилається на те, що
ОСОБА_4 з 11 вересня 2009 року перебуває на
обліку служби у справах дітей
Покровської райдержадміністрації, як
сім'я, яка опинилася у складних
життєвих обставинах. ОСОБА_4 за місцем
мешкання характеризується негативно,
ніде не працює, зловживає спиртними
напоями, палить, веде аморальний спосіб
життя. В будинку повна антисанітарія.
Незважаючи на те, що ОСОБА_4 чотири рази
притягалася до адміністративної
відповідальності за ст. 184 КУпАП та один
раз до кримінальної відповідальності
ніяких висновків не зробила. На даний
час хлопчиком опікується бабуся, а
донька проживає у гуртожитку ВПУ № 75,
не навчається. Відповідно до висновку,
який надав орган опіки і піклування
Маломихайлівської сільської ради
ОСОБА_4 не виконує своїх батьківських
обов'язків, тому було прийнято рішення
про доцільність позбавлення її
батьківських прав відносно дітей.
Одночасно з вирішенням питання про
позбавлення відповідача батьківських
прав, позивач просить стягнути з неї на
користь державних закладів, прийомних
сімей, дитячих будинків сімейного типу
та опікунів аліменти у розмірі 1/4
частини від усіх видів заробітку
(доходу), але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з дня
подачі позову до суду і до досягнення
кожною дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач
підтримав свої позовні вимоги і просив
позов задовольнити, посилаючись на
викладені в позовній заяві обставини.

Справу розглянуто заочно
відповідно до ст. 224 ЦПК України у
відсутності відповідача ОСОБА_4, яка не
з'явилася в судові засідання 04.09.2014
року, 17.09.2014 року не повідомивши причин
неявки. Про час слухання справи в суді
була повідомлена належним чином.

Представник третьої особи -
Органу опіки та піклування
Маломихайлівської сільської ради під
час розгляду справи підтримали
висновок органу опіки та піклування
щодо доцільності позбавлення ОСОБА_4
батьківських прав відносно її дітей,
проти задоволення позову не
заперечували.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
третьої особи, показання свідків,
дослідивши матеріали справи, дійшов
висновку про необхідність задоволення
позову у повному обсязі, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 164 СК України,
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він
не забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини, жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини.

В постанові № 3 Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 р. «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» (Із
змінами, внесеними згідно з постановою
Пленуму Верховного Суду України № 20
від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15
зазначено, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно її
утримують, та ін.), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків. В пункті 16 даної постанови
зазначено, що ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною 27 лютого 1991
року, дата набуття чинності для України
27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питанням
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про
охорону дитини» передбачено, що на
кожного з батьків покладається
однакова відповідальність за
виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки, або особи, які їх замінюють,
мають право і зобов`язані виховувати
дитину, піклуватися про її здоров`я,
фізичний, духовний і моральний
розвиток, навчання, створювати належні
умови для розвитку її природних
здібностей, поважати гідність дитини,
готувати п до самостійного життя та
праці.

Відповідно до ст. 150 СК України
батьки зобов`язані піклуватися про
здоров`я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток, забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя.

Приписами статті 165 СК України
передбачено, що право на звернення до
суду з позовом про позбавлення
батьківських прав мають один з батьків,
опікун, піклувальник, особа, в сім'ї
якої проживає дитина, заклад охорони
здоров'я, навчальний або інший дитячий
заклад, в якому вона перебуває, орган
опіки та піклування, прокурор, а також
сама дитина, яка досягла чотирнадцяти
років.

Звертаючись до суду з даним
позовом позивач Служба у справах дітей
Покровської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області посилається на те, що
відповідач самоусунувся від виконання
батьківських обов'язків, не
спілкується з дітьми, не бере участь у
їхньому вихованні, не цікавиться їхнім
здоров`ям, успіхами у навчанні, не
піклується про їхній фізичний розвиток
як складову виховання, не надає доступу
до культурних та інших духовних
цінностей, як складову духовного
розвитку, не сприяє засвоєнню дітьми
загальновизнаних норм моралі, як
складову морального розвитку, не бере
участі у здобутті дітьми освіти, не
готує їх до самостійного життя, не
виявляє інтересу до їхнього
внутрішнього світу.

Як слідує з матеріалів справи,
відповідач являється матір'ю ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 7).

Згідно акту обстеження
матеріально-побутових умов проживання
сім'ї ОСОБА_4 від 07.11.2013 року в будинку у
якому мешкає вказана сім'я повна
антисанітарія, брудно, накурено. Меблів
та речей необхідних для вживання у
побуті не достатньо /а.с. 18/.

Аналогічні за змістом акти
складалися 14.02.2012 року, 04.07.2013 року,
22.07.2014 року, 02.09.2014 року з яких
вбачається, що будинок у якому проживає
ОСОБА_4 має газове опалення, яке не
робить другий рік. На кухні будинку
брудно, немитий посуд. На подвір'ї та
городі зарослі бур'яну з амброзією. Син
ОСОБА_6 постійно знаходиться у бабусі
ОСОБА_7, до дитячого садка не ходить.
ОСОБА_4 вихованням дітей не займається.
/а.с. 12, 13, 80, 81/.

Протоколом № 1 від 28.01.2014 року за
результатами засідання комісії з
питань захисту прав дитини Покровської
районної державної адміністрації
рекомендовано органу опіки та
піклування Маломихайлівської
сільської ради надати висновок щодо
можливості позбавлення батьківських
прав ОСОБА_4 відносно їх дітей /10-11/.

Згідно висновку органу опіки та
піклування Маломихайлівської
сільської ради Покровського району
Дніпропетровської області визнано
доцільним позбавити відповідача
батьківських прав по відношенню до її
дітей /а.с. 9/.

Допитана у судовому засіданні
ОСОБА_4 позовні вимоги позивача не
визнала, посилаючись на
безпідставність та недоведеність
позовних вимог. Зазначала, що вона
ніколи навмисно не уникала обов'язку
щодо участі в утриманні сина та доньки,
спиртні напої вживає періодично,
маленьку доньку не здала у дитячий
садок тому, що там необхідно здавати
гроші у сумі 300 грн. на зошити,
фломастери та інше. Не працює, але
планує працевлаштуватися. Батька
дитини не бачила тривалий час і де він
зараз не знає. Іноді застосовувала
фізичну силу до сина ОСОБА_6 з метою
виховання, бо інакше він не розуміє.

Допитана в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_8 показала суду, що
вона працює соціальним працівником
Покровського центру соціальних служб
для сім'ї, дітей та молоді. Знає ОСОБА_4,
як людину, яка зловживає спиртними
напоями, часто знаходиться в запоях.
ОСОБА_4 взагалі не займається дітьми,
діти виховуються самостійно.
Неодноразово з ОСОБА_4 з цього приводу
проводилися профілактичні бесіди, але
позитивної дії вони не мали. До того ж
ОСОБА_4 займається рукоприкладством до
свого малолітнього сина.

Допитаний свідок ОСОБА_9 показав,
що він працює старшим
оперуповноваженим Покровського РВ. Ним
особисто разом з соціальними
працівниками, дільничними
інспекторами міліції неодноразово
відвідувалась сім'я ОСОБА_4 Особисто
ним збирався матеріал на ОСОБА_4 за ст.
164 КК України за те, що вона ухилилася
він належного забезпечення своїх
дітей. В подальшому вона була засуджена
за цією статтею. Неодноразово ОСОБА_4
притягувалася і до адміністративної
відповідальності за ст. 184 КУпАП. На той
час коли вони відвідували помешкання
ОСОБА_4, остання неодноразово
перебувала у стані алкогольного
сп'яніння, у домоволодінні перебували
підозрілі люди без документів, в домі
спостерігався бруд, було дуже холодно,
постільна білизна була відсутня, діти
часто перебували у бабусі. Вважає, що
проживання її дітей разом з ОСОБА_4 є
неможливим.

Відповідно до ст. 39 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року
держави - учасниці вживають всіх
необхідних заходів для сприяння
фізичному та психологічному
відновленню та соціальній інтеграції
дитини, яка є жертвою будь-яких видів
нехтування, експлуатації чи
зловживань, катувань чи будь-яких
жорстоких, нелюдських або принижуючих
гідність видів поводження, покарання
чи збройних конфліктів. Таке
відновлення і реінтеграція мають
здійснюватися в умовах, що
забезпечують здоров'я, самоповагу і
гідність дитини.

З вказаний роз`яснень та норм
закону вбачається, що тільки винна
поведінка батьків, може бути підставою
для позбавлення їх батьківських прав.

Разом з тим cуду надано доказів
саме винної поведінки, свідомого
нехтування батьківськими обов'язками
ОСОБА_4 відносно дітей, надано доказів і
вжиття відносно відповідача заходів
реагування з приводу неналежного
виконання батьківських обов'язків.

Зокрема це слідує з постанов
Покровського районного суду
Дніпропетровської області від 07.11.2012
року, 15.01.2013 року, 12.03.2013 року, 25.04.2013 року,
згідно яких, ОСОБА_4 неодноразово
визнавалася винною у вчиненні
адміністративних правопорушень за ч. 2
ст. 184 КУпАП, а саме в ухиленні від
виконання передбачених законодавством
обов'язків, щодо забезпечення
необхідних умов життя, навчання та
виховання неповнолітніх дітей /а.с. 63-67/.

Показання свідків ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 щодо невиконання відповідачем
своїх батьківських обов'язків відносно
дітей також свідчать про винну
поведінку відповідача та свідоме
ухилення останньої від виконання нею
своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до положень принципу
№ 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав
дитини, прийнятої резолюцією № 1385
Генеральної Асамблеї ООН від 20
листопада 1959 року, дитина заради
повного і гармонійного розвитку її
особистості потребує любові та
порозуміння. Вона має, коли це є
можливим, зростати під опікою і
відповідальністю її батьків і в
будь-якому випадку в атмосфері любові,
моральної і матеріальної
забезпеченості. Найкраще забезпечення
інтересів дитини має бути керівним
принципом для тих, на кому лежить
відповідальність за її навчання; ця
відповідальність покладена переш за
все на батьків.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
яка є частиною національного
законодавства України, батько(-ки) або
інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

З урахуванням викладеного, суд
вважає, що доводи, на які посилається
позивач, вимагаючи позбавлення
батьківських прав відповідача, є
такими, що заслуговують на
застосування такого крайнього заходу
впливу, яким є позбавлення
батьківських прав щодо дітей.

Крім того, відповідно до ст. 180 СК
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Оскільки відповідач є матір'ю
малолітнього та неповнолітньої, суд
вважає, що позовні вимоги про стягнення
аліментів також підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного
кодексу України мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
за винятком випадків, передбачених
статтею 184 цього Кодексу.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку про те, що вбачаються підстави
для стягнення з відповідача аліментів
на утримання дітей у розмірі 1/4 частини
всіх видів заробітку (доходу) щомісяця,
але не менш ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь держави слід
стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов служби у справах дітей
Покровської райдержадміністрації
Покровського району Дніпропетровської
області, в інтересах малолітнього
ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа орган опіки та
піклування Маломихайлівської
сільської ради Покровського району
Дніпропетровської області про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3
батьківських прав відносно
малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та
неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
на утримання малолітнього ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та неповнолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/4
частки всіх видів заробітку (доходу)
відповідача, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку на утримання дітей
на користь державних закладів,
прийомних сімей, дитячих будинків
сімейного типу та опікунів.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення підлягає обов'язковому
негайному виконанню в межах суми
платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя
О.С. Пустовар