АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/393/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2231/14
Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р.
Доповідач Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
та змінами до неї ОСОБА_1

на рішення Зіньківського районного
суду Полтавської області від 14 травня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, Зіньківського відділення ТВБВ
№10016/0101 філії-Полтавського
облуправління АТ «Ощадбанк» про
відшкодування коштів, виплачених по
іпотечному кредитному договору,
зобов»язання сплатити кошти по
іпотечному кредитному договору.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі звернулися до суду з вказаним
позовом, уточненим у ході розгляду
справи, до ОСОБА_1, в якому остаточно
просили стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 половину сплаченого
кредиту 5981,02грн., половину відсотків за
користування кредитом 13512,29грн. та
половину сплати страхових внесків
430,87грн.; покласти на ОСОБА_1 виплату
половини невиплаченого кредиту в сумі
20297,49грн. та, відповідно, сплати
відсотків за них; зобов»язати Банк
переоформити половину кредиту на
ОСОБА_1 та переоформити договір поруки
ОСОБА_4 на частину його кредиту;
покласти на відповідача ОСОБА_1 судові
витрати.

В обґрунтування позовних вимог
посилаються на те, що з 09.09.2006р. по
28.10.2010р. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали у
зареєстрованому шлюбі, та до
реєстрації шлюбу, 14.08.2006р. між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 було укладено письмову угоду
про сумісне будівництво житла за
адресою: АДРЕСА_1 двокімнатної
квартири, а 21.12.2006 року між ними
укладено договір купівлі-продажу
вказаної квартири за 95750,00грн., з яких
30750,00грн. уже було виплачено продавцю, а
решту-під зобов»язання сплатити в день
отримання кредитних коштів від філії -
Зіньківського відділення №3181 ВАТ
«Державний ощадний банк України» та
після оформлення ОСОБА_3 іпотечного
кредиту на суму 65000,00грн. ці кошти 26.12.2006
року були виплачені продавцеві.

Зазначають, що, одночасно, 21.12.2006 року
було укладено договір поруки між
ОСОБА_4 та ВАТ «Державний ощадний банк
України» та оплата кредиту проводилася
Поручителем як готівковими коштами,
так і шляхом перерахування з пенсії.

Вказують, що, оскільки придбана
квартира є спільною сумісною власністю
подружжя та ними за період проживання у
шлюбі було виплачено частину кредиту
та відсотків, а після розірвання шлюбу,
в період з 29.10.2010р. по лютий 2014р. ОСОБА_4,
як поручитель, сплачував кредит та
відсотки, половину цих коштів, а також
половину залишку суми кредиту потрібно
відшкодувати з ОСОБА_1

Рішенням Зіньківського районного суду
Полтавської області від 14 травня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в
рахунок відшкодування коштів,
виплачених по іпотечному кредитному
договору №14223350 від 21.12.2006 року-19785,55грн.
та 192,22грн. судових витрат.

В іншій частині позовних вимог, -
відмовлено.

Із цим рішенням не погодилася
відповідач ОСОБА_1, яка в апеляційній
скарзі, посилаючись на неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить рішення
суду в частині стягнення з неї на
користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування
коштів, виплачених по іпотечному
кредитному договору №14223350 від 21.12.2006
року та стягнення судових витрат,
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити; стягнути з
ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі
201,11грн. за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів скарги
посилається на те, що суд при ухваленні
рішення вийшов за межі позовних вимог,
предметом яких є кредитні відносини
сторін, та фактично здійснив поділ
спільного сумісного майна подружжя,
визначивши на власний розсуд предмет і
підстави позову.

Зазначає, що суд не досліджував та
не встановлював обставини сплати
коштів по кредиту позивачами та розмір
сплачених коштів окремо кожним із них;
позов заявлено у кредитних відносинах,
в яких вона не є стороною, а стягнення
здійснено на користь позивача, який не
сплачував грошових коштів по
кредитному договору, не ніс ніяких
матеріальних затрат; суд не
встановлював обставин, які мають
істотне значення для вирушення цієї
справи, зокрема, на якій підставі
ОСОБА_4 здійснював виплати по
кредитному договору, чи одержував він
вимоги від Банку щодо цього та чи
повідомляв про них ОСОБА_3; не встановив
суд також, у чому полягає порушення
прав позивача ОСОБА_4, який добровільно
сплачував кредит за свого сина та в
чому полягає порушення прав ОСОБА_3,
який добровільно будучи
платоспроможним, приймав допомогу
батька, при цьому вимог до ОСОБА_3 як до
боржника на суму виконаних поручителем
зобов'язань, ОСОБА_4 не заявляв.

Вважає, що за таких обставин
підстав для стягнення з неї на користь
ОСОБА_3 коштів, які сплачені
поручителем ОСОБА_4, згідно договірних
умов, в яких вона участі не приймає, не
встановлено.

Вказує, що, стягуючи з неї
половину коштів, сплачених поручителем
за договором поруки, суд вважав
доведеною ту обставину, що її частка у
придбаній за кредитні кошти квартирі,
виходячи з рівності часток, становить
1/2, однак такий висновок є припущенням,
оскільки дана квартира є спільною
сумісною власністю без визначення
часток кожного із співвласників.

Зазначає також, що, з огляду на те,
що їх шлюб було припинено за рішенням
суду 28.10.2010 року, ОСОБА_3 пропустив строк
для вимог про поділ спільного майна
подружжя і позовна давність у цьому
випадку має застосовуватися незалежно
від заяви сторони.

Вважає, що, не застосувавши норми
ЦК щодо свободи договору,
обов'язковості виконання зобов'язання
та наслідки його невиконання, не
встановивши характер спірних
правовідносин, суд поклав на неї
деліктне зобов'язання як наслідок
протиправності її дій у договірних
відносинах, в яких вона не є стороною.

У межах строку на апеляційне
оскарження ОСОБА_1 було подано зміни до
апеляційної скарги, в яких, посилаючись
на допущену у прохальній частині
скарги помилку, а саме те, що датою
ухвалення оскаржуваного рішення
зазначено « 7 травня» замість
правильного « 14 травня», просить
прийняти зміни до скарги в частині
зміни у всьому тексті прохальної
частини скарги дати ухвалення рішення.

У поданих суду письмових
запереченнях на апеляційну скаргу
відповідачі просять скаргу відхилити,
а рішення місцевого суду залишити без
змін, посилаючись на те, що доводи
апелянта є надуманими та не
відповідають дійсності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вислухавши пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
приходить до висновку що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Як убачається з матеріалів справи,
14.08.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було
укладено Угоду про сумісне будівництво
житла за адресою: АДРЕСА_1, а саме
двохкімнатної квартири, загальною
площею 52,6 кв, м. з терміном виконання
робіт в грудні 2006 року та оплатою 63120,00
гривень, з подальшим уточненням при
кінцевому розрахунку договірної ціни
(а.с.11-12).

09.09.2006 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з
ОСОБА_1, який у подальшому, а саме 28.10.2010
року рішенням суду було розірвано
(а.с.10).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

21.12.2006 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було
укладено Договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, згідно якого продаж
квартири здійснюється за 95750,00 гривень,
з яких 30750,00 гривень продавець отримав
від покупця до нотаріального
посвідчення договору, решту 65000,00
гривень покупець сплачує продавцю в
день отримання кредитних коштів від
філії - Зіньківське відділення №3181
Відкритого акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України».
Договір зареєстровано у Державному
реєстрі правочинів за №1813642 (а.с.13-15).

21.12.2006 року між ОСОБА_3, зі згоди дружини
ОСОБА_1, з Відкритим акціонерним
товариством «Державний ощадний банк
України» був укладений Кредитний
договір №14223350, згідно умов якого
ОСОБА_3 отримав від ВАТ «Державний
ощадний банк України» грошові кошти у
сумі 65000,00 гривень, зі сплатою 16% річних
на строк до 20.12.2026 року на придбання
квартири за договором купівлі-продажу
від 21.12.2006 року, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 (п.1.1, 1.2. Договору)
(а.с.16-18).

Пунктом 1.4.2. Кредитного договору №14223350
сторони погодили, в забезпечення
виконання зобов'язань за цим договором,
укласти Іпотечний договір, з
прийняттям в іпотеку нерухомого майна,
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (
предмет іпотеки).

Згідно п.1.5 Кредитного договору,
останній платіж в рахунок погашення
кредиту необхідно здійснити не пізніше
20.12.2026 року.

Пунктом 2.1 Кредитного договору
погоджено, що виконання ОСОБА_3
зобов'язання за цим договором
забезпечується нотаріально
посвідченим договором нерухомого
майна №644 від 21.12.2006 року - предмет
іпотеки, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до Кредитного договору
№14223350 від 21.12.2006 року, ОСОБА_3
застрахував заставне майно 14.11.2011 року
та 13.11.2013 року на суму заставного майна
95750,00 грн., сплативши 287,25 грн. по кожному
договору, а всього сплатив суму 574,50 грн.
(а.с.66-79).

Відповідно до п.7.1 Кредитного договору
№14223350 від 21.12.2006 року, договір може бути
змінений або доповнений за взаємною
згодою сторін.

21.12.2006 року між ОСОБА_4 та Відкритим
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України» було укладено
Договір поруки №1187, згідно якого в разі
порушення Боржником ОСОБА_3 зобов'язань
за кредитним договором № 14223350,
обов'язки по сплаті кредиту
покладаються на Поручителя (а.с.20-21).

Установлено, що 26.12.2006 року грошові
кошти у сумі 65000,00 грн. були виплачені
Банком продавцю ОСОБА_5

Таким чином, отриманий кредит в сумі
65000,00 грн. був витрачений на придбання
квартири.

27.03.2007 року право власності на
зазначену квартиру було зареєстроване
за ОСОБА_3 (а.с.15).

Установлено, що оплата по кредиту після
розірвання шлюбу проводилась
позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4
готівковими коштами, а також ОСОБА_4
шляхом перерахування з пенсії.

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_1
також здійснювала оплату за Кредитним
договором.

Рішенням Зіньківського районного суду
Полтавської області від 28.10.2010 року
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був
розірваний, після розірвання шлюбу
сторонам присвоєно прізвище - ОСОБА_1
(а.с.10).

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 13.04.2011 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа сектор у справах
громадянства і реєстрації фізичних
осіб Зіньківського РВ УМВС України в
Полтавській області про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням та про зняття з
реєстраційного обліку в квартирі, яке
набрало законної сили, скасовано
рішення Зіньківського районного суду
Полтавської області від 21 лютого 2011
року, визнано квартиру АДРЕСА_1,
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Зобов'язано ОСОБА_3
усунути перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні квартирою АДРЕСА_1
(а.с.22-28).

Як убачається з довідки ВАТ «Державний
ощадний банк України» від 20.01.2014 року за
вих. № 68, за період з 21.12.2006 р. по 28.10.2010 р.
було сплачено основний платіж в сумі
11871,00 грн., а також сплачено відсотки в
сумі 35406,18 грн.

У період з 29.10.2010 року по 20.01.2014 року
сплачено основний платіж в сумі 11149,55
коп. та відсотки в сумі 25383,45 грн.,
залишок кредиту станом на 20.01.2014р.
становить 41979,45 грн. (а.с.19).

Згідно довідки №401 ВАТ «Державний
ощадний Банк України» ТВБВ №10016/0101 від
15.04.2014 року, залишок суми кредиту станом
на 15.04.2014 року становить 41166,96 грн. (а.с.80).

25.02.2014 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_8, про що у Відділі ДРАЦС
Зіньківського РУЮ складено актовий
запис №18 відповідно до Свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.47).

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
19785,55 грн. в рахунок відшкодування
коштів, виплачених по іпотечному
кредитному договору та 192,22 грн. судових
витрат, місцевий суд виходив із того, що
на ОСОБА_1, як співвласника спірної
квартири покладається зобов'язання за
Договором кредиту від 21.12.2006 року по
поверненню грошових коштів у сумі 65000,00
грн.

При цьому місцевий суд застосував до
правовідносин норми цивільного та
сімейного законодавства, що регулюють
відносини поділу майна подружжя, що є
об'єктом спільної сумісної власності.

Такі висновки місцевого суду є
помилковими, виходячи з наступного.

Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним
із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

У своїй постанові від 19.06.2013р. №6-55цс13
Верховний Суд України вказав, що
договір, укладений одним із подружжя,
створює обов'язки для другого з
подружжя у разі, якщо він укладений в
інтересах сім'ї, а одержане за цим
договором майно фактично використано
для задоволення потреб сім'ї.

Якщо ж договір, укладений одним із
подружжя, за яким майно використане не
для задоволення потреб сім'ї, а на інші
потреби, то такий договір не створює
обов'язків для другого з подружжя.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007р.
№11 при розділі майна повинні
враховуватися також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК).

У п.25 Постанови пленуму ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
від 30.03.2012р. №5 роз'яснено, що положення
статті 65 Сімейного кодексу України
щодо порядку розпорядження майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, регулюють
відносини, які стосуються
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя, і не
стосуються права одного із подружжя на
отримання кредиту, оскільки кредитний
договір є правочином щодо отримання у
власність грошових коштів.

Згідно статтею 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше
яка за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, у межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Зазначену норму закону у її зв'язку із
положеннями ч.2 ст.31 і ч.2 ст.119 ЦПК
України слід розуміти таким чином, що
особа, звертаючись до суду з позовом,
має визначити підстави та предмет
спору. Підставою заявлених вимог, які
суд не вправі змінити, є обставини,
якими обґрунтовуються вимоги, а
предмет спору - це матеріально-правова
вимога до відповідача. При цьому, якщо
позивач посилається не на ту норму
закону, яка регулює спірні відносини,
суд має уточнити підстави позову і
застосувати ту норму закону, яка їм
відповідає, незалежно від посилань на
це позивача.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_1 на користь
позивачів 5981,02 грн. половини сплаченого
кредиту, 13512,29 грн. відсотків та 430,87 грн.
страхових внесків, покладення на неї
виплату половини несплаченого кредиту
у сумі 20297,49 грн. та відсотків,
зобов'язання Банку переоформити на неї
половину кредиту та Договір поруки на
частину кредиту ОСОБА_4, позивачі
виходили із того, що отримані кредитні
кошти були витрачені на придбання
квартири, яка є спільною сумісною
власністю подружжя та, відповідно,
колишнє подружжя має рівні права та
обов'язки щодо вказаної квартири.
Оскільки поручитель ОСОБА_4 після
розірвання шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за
період з 29.10.010 року по лютий 2014 року
особисто сплатив кредит та відсотки,
половина цієї суми повинна бути
відшкодована відповідачем ОСОБА_1 та на
неї повинна бути покладена половина
залишку суми кредиту, а Банк повинен
переоформити половину кредиту на
ОСОБА_1 на частину його кредиту.

Колегія суддів вважає, що позивачі не
довели наявність спору між ними та
ОСОБА_1 та в чому полягає їх порушене
право, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема, з договорів та інших
правочинів.

Згідно ст.202 ЦКУ, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 ст.203 ЦК України встановлено,
що зміст правочину не може суперечити
зазначеному кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1,3,4,5,6 ст.203
ЦК.

Згідно ст.627 ЦКУ, відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

За змістом статті 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї зі сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Відповідно до п.7.1 Кредитного договору
№14223350 від 21.12.2006 року, договір може бути
змінений або доповнений за взаємною
згодою сторін.

Нормою статті 553 ЦК України
передбачено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Згідно ст.559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Про ту обставину, що після розірвання
шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1, в період з 29.10.2010
року по лютий 2014 року кредитні кошти
сплачував ОСОБА_4, зазначено як у
позовній заяві, так і в уточненнях до
неї.

З урахуванням наведених норм та
встановлених обставин справи доводи
апеляційної скарги стосовно того, що
позов заявлено у кредитних відносинах,
в яких ОСОБА_1 не є стороною по договору,
а стягнення здійснено на користь
позивача, який не сплачував грошових
коштів по кредитному договору, що суд
не встановив, у чому полягає порушення
прав позивача ОСОБА_4, який добровільно
сплачував кредит за свого сина та в
чому полягає порушення прав ОСОБА_3,
який добровільно будучи
платоспроможним, в період з 29.10.2010 року
по лютий 2014 року кредитні кошти не
вносив та приймав допомогу батька по
виплаті кредиту, при цьому вимог до
ОСОБА_3 як до боржника на суму виконаних
поручителем зобов'язань, ОСОБА_4 не
заявляв, а також стосовно того, що не
застосувавши норми ЦК щодо свободи
договору, обов'язковості виконання
зобов'язання та наслідки його
невиконання, суд поклав на ОСОБА_1
деліктне зобов'язання як наслідок
протиправності її дій у договірних
відносинах, в яких вона не є стороною,
колегія суддів вважає слушними і
такими, що заслуговують на увагу, а тому
вважає, що за таких обставин підстав
для стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 коштів, сплачених поручителем
ОСОБА_4, не вбачається.

Твердження в апеляційній скарзі
про те, що стягуючи з ОСОБА_1 половину
коштів, сплачених поручителем за
договором поруки, суд вважав доведеною
ту обставину, що її частка у придбаній
за кредитні кошти квартирі, виходячи з
рівності часток, становить 1/2, однак
такий висновок є припущенням, оскільки
дана квартира є спільною сумісною
власністю без визначення часток
кожного із співвласників, знайшли
підтвердження матеріалами справи і
також заслуговують на увагу.

З огляду на вищевикладене місцевий суд
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позову про
зобов'язання Банку переоформити
половину кредиту та Договір поруки на
частину його кредиту та стягнення на
його користь половину сплаченого
кредиту, оскільки відсутні підстави
для розірвання Договору поруки, а
наявність шлюбно-сімейних відносин між
позивачем та відповідачем або їх
відсутність не впливає на виконання
умов договору поруки, який за своєю
природою є видом забезпечення
виконання зобов'язання, і розірвання
шлюбу не є істотною обставиною в силу
ст.652 ЦК України.

Разом із тим, задовольнивши частково
позовні вимоги та стягнувши з
відповідача на користь позивача ОСОБА_3
сплачених за Кредитним договором
кошти, місцевий суд вийшов за межі
позовних вимог, предметом яких є
кредитні відносини сторін, та фактично
здійснив поділ спільного сумісного
майна подружжя, визначивши на власний
розсуд предмет і підстави позову, та
дійшов помилкового висновку про
наявність підстав для задоволення
позову.

За таких обставин апеляційна
скарга підлягає задоволенню, рішення
суду першої інстанції- в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в
рахунок відшкодування коштів,
виплачених по іпотечному кредитному
договору №14223350 від 21.12.2006 року 19785,55грн.
та стягнення 192,22грн. судових витрат,
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст..ст.303,307, п.п.1,3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів
,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу зі змінами до неї
ОСОБА_1, - задовольнити.

Рішення Зіньківського районного суду
Полтавської області від 14 травня 2014
року в частині стягнення із ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Удовиченки
Зіньківського району Полтавської
області, зареєстрованої в АДРЕСА_1,
жительки АДРЕСА_2, код платника
податків за ЄДРПОУ-НОМЕР_2, на користь
ОСОБА_3, зареєстрованого в АДРЕСА_1,
жителя АДРЕСА_3, в рахунок
відшкодування коштів, виплачених по
іпотечному кредитному договору №14223350
від 21.12.2006 року-19785,55грн. та 192,22грн.
судових витрат, скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні цих позовних вимог, -
відмовити.

В іншій частині рішення Зіньківського
районного суду Полтавської області від
14 травня 2014 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір за подання
апеляційної скарги у сумі 201,11 (двісті
одна гривня 11коп.) грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Т.О. Кривчун

СУДДІ:
/підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О. Кривчун