У х в а л а

12 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д. суддів:
Журавель В.І., Хопти С.Ф., Червинської
М.Є., Черненко В.А.
розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розірвання договору довічного
утримання,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
розірвати договір довічного утримання,
укладений ним з відповідачем.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25
березня 1999 року між ним та відповідачем
було укладено договір довічного
утримання, відповідно до умов якого він
передав відповідачу у власність
будинок АДРЕСА_1, а остання
зобов'язувалася довічно утримувати
його та його дружину - ОСОБА_4,
забезпечувати їх їжею, одягом,
необхідною допомогою, проте відповідач
умов договору не виконувала. Зазначав,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після
смерті дружини він став проживати в
квартирі ОСОБА_5, оскільки відповідач
створила нестерпні умови для
проживання й не пускає його до будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

8 жовтня 2012 року та 17 жовтня 2012 року
(повторно) ОСОБА_1 подала позов до
ОСОБА_2 від власного імені, мотивуючи
вимоги невиконанням відповідачем
зобов'язань за договором, а також
можливістю успадкувати спірний
будинок за заповітом, складеним ОСОБА_3
на ім'я позивача.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 липня 2013 року позов
ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір довічного утримання,
укладений 25 березня 1999 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_2, посвідчений завідуючим
Першої Нікопольської державної
нотаріальної контори 25 березня 1999 року
та зареєстрований у реєстрі за № 1-759.

Скасовано реєстрацію права власності
на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на
підставі договору довічного утримання
від 25 березня 1999 року № 1-759.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 2 жовтня
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано в частині скасування
реєстрації права власності на будинок
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі договору
довічного утримання від 26 березня 1999
року № 1-759.

У решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 січня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено,
рішення суду першої інстанції та
рішення апеляційного суду скасовано.

У позові ОСОБА_1 відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом
України рішення суду касаційної
інстанції з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема ст. ст. 749, 755, 1216, 1218, 1219 ЦК
України.

На підтвердження викладених у заяві
доводів заявник додала ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 березня 2011 року, від 23 січня
2013 року, від 18 вересня 2013 року,
постановлені за результатом розгляду,
на її думку, аналогічних справ, де
по-іншому застосовані ті самі норми
матеріального права.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України», під судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення :

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов᾽?язковим є те,
щоб цими рішеннями, що набрали законної
сили, був вирішений спір по суті та в
них судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовані одні й ті самі
норми матеріального права.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з᾽?ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту доводів, наведених заявником,
в обґрунтування заяви та поданих нею
копій ухвал Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 січня 2013 року
та від 18 вересня 2013 року не вбачається
наявних ознак, які згідно з п. 1 ч. 1 ст. 355
ЦПК України є підставами для перегляду
Верховним Судом України рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року у зв'язку з
неоднаковим застосуванням судами ст.
ст. 749, 755, 1216, 1218, 1219 ЦК України.

Згідно із п. 7 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України» постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі й не відбулося
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
ухвала Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 березня 2011
року, якою скасовано рішення судів
нижчих інстанцій і передано справу на
новий розгляд, не може бути предметом
перегляду в порядку, передбаченому
главою 3 розділу V ЦПК України, і на них
не може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

За таких підстав у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання договору
довічного утримання за заявою ОСОБА_1
про перегляд рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді: В.І.
Журавель

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко