Справа №201/5565/13ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Автокредит Плюс»,
ОСОБА_2, третя особа публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» про витребування
майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, в обґрунтування своїх
позовних вимог, посилається на те, що
на підставі довідки - рахунку № ЦБР 230777
від 30 липня 2008 року позивач придбав
автомобіль OPEL ASTRA державний номер
НОМЕР_3, 2004 року випуску. Автомобіль він
зареєстрував у МРЕВ -2 УДАІ УМВС
України в Дніпропетровській області 30
липня 2008 року, отримавши свідоцтво про
реєстрацію НОМЕР_6. Для покупки
автомобіля позивач отримав в ПАТ КБ
«ПриватБанк» кредит в розмірі 9 826,69
доларів США, уклавши з банком кредитно
- залоговий договір № DNG OAE від 31
липня 2008 року. Згідно умов договору
предметом застави є OPEL ASTRA державний
номер НОМЕР_3, 2004 року випуску, вартість
якого згідно п. 17.10 заставного договору
52 279,56 грн. в зв'язку з фінансовою
кризою у позивача утворилась
заборгованість. 11 червня 2012 року
працівниками КБ «ПриватБанк»
незаконно та примусово було вилучено
автомобіль у позивача. Заочним
рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня
2012 року було звернено стягнення на
предмет застави (авто позивача).
Ухвалою Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 10 грудня
2013 року заочне рішення від 16 жовтня 2012
року було скасовано, а позовну заяву
залишено без розгляду. 20 квітня 2013 року
в ВРЕР №1 представником банка
«ПриватБанка» на автомобіль позивача
було отримано дублікат свідоцтва про
реєстрацію № НОМЕР_7, 11 травня 2013 року
в ВРЕР № 1 даний автомобіль за рішенням
суду від 16 жовтня 2012 року представником
банку було знято з обліку для
реалізації, з записом в особливих
відмітках «кредит не погашено».
Відповідно договору фінансового
лізингу № DN 00A1 від 19 червня 2013
року з додатками № 1, 2 сертифікату № AFR
496565 спірний автомобіль переданий в
лізинг громадянину ОСОБА_2. Тому
позивач просить суд витребувати у ТОВ
«Автокредит Плюс» та у ОСОБА_2 його
автомобіль.

В судовому засіданні позивач та
його представник позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просили
їх задовольнити.

Представник ТОВ «Автокредит Плюс» в
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог вважаючи їх
необґрунтованими та безпідставними.

Відповідач ОСОБА_2 та представник ПАТ
КБ «ПриватБанк» в судове засідання не
з*явилися про день, час та місце розгляд
у справи повідомленні належним чином
причин неявки суду не повідомили.

Вислухавши сторони, допитавши свідка,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є не обґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Згідно ст. 387 власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

Судом встановлено, що 31 липня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було
укладено Кредитно - заставний договір
№ DNG0AE відповідно до якого банк
надав ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі
9 826,69 доларів США для придбання
автомобіля. Згідно умов договору
предметом застави є OPEL ASTRA державний
номер НОМЕР_5, 2004 року випуску, вартість
якого згідно п. 17.10 становить 52 279,56 грн.
/а.с.38-48/.

У зв'язку з порушенням зобов'язань
кредитно - заставному договору у
ОСОБА_1 утворилась заборгованість в
розмірі 12 172,36 доларів США , що
підтверджується повідомленням від 19
квітня 2011 року /а.с. 50/.

Як пояснив в судовому засіданні
позивач та підтвердила свідок ОСОБА_3 11
червня 2012 року працівниками ПАТ КБ
«ПриватБанк» незаконна та примусово
було вилучено спірний автомобіль у
позивача.

16 жовтня 2012 року заочним рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська частково задоволено
позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк » та
в рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в
розмірі 156 278,09 грн. звернувши стягнення
на предмет застави на автомобіль OPEL ASTRA
державний номер НОМЕР_3, 2004 року
випуску /а.с. 25-26/.

Ухвалою Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 10 грудня
2013 року заочне рішення від 16 жовтня 2012
року було скасовано, а позовну заяву
ухвалою суду від 28 січня 2014 року
залишено без розгляд у /а.с. 27-28/.

Позивач неодноразова звертався з
заявами до правоохоронних органів з
приводу неправомірних дій з боку
представників ПАТ КБ «ПриватБанк»
стосовно незаконного вилучення його
автомобіля, однак органами досудового
слідства було відмовлено в порушення
кримінальної справи, 21 червня 2012 року,02
серпня 2012 року, 15 вересня 2012 року, 16
вересня 2012 року /а.с. 18, 22-24,/

20 квітня 2013 року в ВРЕВ № 1
представником КБ «Приват Банк» на
спірний автомобіль було отримано
дублікат свідоцтва про реєстрацію №
НОМЕР_7.

11 травня 2013 року в ВРЕВ №1 даний
автомобіль за рішенням суду від 16
жовтня 2012 року представником банка бав
знятий з обліку для реалізації , з
записом в особливих відмітках «кредит
не погашено».

В січня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовної
заявою до відділу реєстраційно -
екзаменаційної роботи № 1 Управління
державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровські області про визнання
протиправних дій стосовно видачі
дубліката свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу та визнання
протиправних дій щодо зняття з
реєстраційного обліку спірного
автомобіля. В задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 було відмовлено.

19 червня 2013 року між ТОВ «Автокредит
Плюс» та ОСОБА_2 було укладено
фінансовий договір лізингу №
DN00AI, згідно якого спірний
автомобіль було передано в лізинг
ОСОБА_2

11 листопада 2013 року за заявою ОСОБА_2
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань було внесено відомості
стосовно кримінального
правопорушення, а саме незаконне
заволодіння невстановленою особою
автомобілем OPEL ASTRA державний номер
НОМЕР_8 (спірний автомобіль),
кримінальне провадження № 0004799.

29 квітня 2014 року ОСОБА_1 - слідчим
Кіровського РВ Дніпропетровського
міського управління ГУМВС України в
Дніпропетровській області було
вручено повідомлення про підозру у
скоєнні злочину передбаченого ст. 289 ч. 1
КК України, а саме незаконне
заволодіння транспортним засобом.

На даний час спірний автомобіль OPEL ASTRA
державний номер НОМЕР_8 відповідно до
постанови про визнання речових доказів
та передачу їх на зберігання від 27
грудня 2013 року - визнано речовим
доказом в кримінальному провадженні №
0004799 та передано на зберігання
під розписку представнику потерпілого
ТОВ «АвтокредитПлюс».

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Стаття 319 ЦК України передбачає, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі. Діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Відповідно ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Відповідно Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляд у цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
до вибуття майна з володіння власника
або особи , якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом (пункт 3 частини першої статті 388
ЦК України) відносяться, зокрема, такі
випадки, як вчинення правочину під
впливом обману, насильства, зловмисної
домовленості представника власника з
другою стороною, тобто у всіх випадках,
коли майно вибуло з володіння поза
волею власника (або законно
володільця).

Так, оскільки спірний автомобіль був
предметом застави відповідно до
кредитно заставного договору від 31
липня 2008 року - 11 червня 2012 року в
зв'язку з невиконанням умов договору
працівники ПАТ КБ «ПриватБанк»
вилучили спірний автомобіль у ОСОБА_4
отже позичальник підписавши кредитно
заставний договір погодився на
застосування процедури щодо передачі
предмета застави.

У відповідності до ст. 626 ЦК України,
договорм є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав або обов'язків.

Стаття 1 Закону України «Про
заставу» передбачає, що застава - це
спосіб забезпечення зобов'язань, якщо
інше не встановлено законом. В силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право в разі невиконання
боржником заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами.

У відповідності до положень
статті 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір, а саме
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Отже, заслухавши сторони та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає їх належними та достатніми для
вирішення справи по суті, та такими, що
відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК
України, згідно яких належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування, а сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене , суд вважає
за необхідне в задоволенні позовних
вимоги про витребування майна з чужого
незаконного володіння відмовити в
повному обсязі.

Судові витрати розподілити на підставі
ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209 212-215, 218 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Автокредит Плюс»,
ОСОБА_2, третя особа публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» про витребування
майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення

Суддя
С.О. Демидова