Справа № 347/546/13-ц
Провадження № 22-ц/779/52/2014
Головуючий у 1 інстанції Цалин Б.М.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю.,
Шишка А.І.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 до ПАТ «Альфа Банк»,
ТзОВ «ЕКОЛЛ», ТзОВ «Кредитні
ініціативи», ТзОВ «Кредит Колекшин
Груп», ТзОВ «УкрФінанси» та ТзОВ
«Юридична компанія «Бюро фінансових
суперечок» про захист прав споживачів,
визнання недійсним кредитного
договору, відшкодування моральної
шкоди та визнання протиправними дій, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Косівського
районного суду від 23 жовтня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Косівського районного суду
від 23 жовтня 2013 року в задоволенні
вищевказаного позову відмовлено.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на дане
рішення подав апеляційну скаргу в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Вказав, що суд безпідставно прийшов до
висновку, що спірний договір укладений,
так як сторони дійшли згоди щодо
істотних умов.

На думку представника апелянта,
кредитний договір, укладений між
ОСОБА_3 та ЗАТ «Альфа Банк» 03.04.2008 року
не відповідає чинному законодавству,
що згідно ч.3 ст.215 ЦК України є
підставою для визнання його недійсним.

Зокрема ОСОБА_2 зазначив, що спірний
договір надає право банку в
односторонньому порядку змінювати,
розривати та відмовлятись від
договору. Такі умови не відповідають
положенням ЦК України та згідно ч.3 ст.18
Закону України «Про захист прав
споживачів» є несправедливими.

Крім того, пункт 12.1 договору містить
дискримінаційні умови розкриття
інформації, яка стала відомою банку про
клієнта, що дає можливість
використовувати її на шкоду споживачу.
За такими умовами договору банк
отримує можливість передавати
інформацію про позичальника та розмір
його заборгованості третім особам. Про
яку саме інформацію йдеться в договорі
не уточнено. Відтак представник
апелянта припускає, що йдеться про
будь-яку інформацію, у тому числі і ту,
що є банківською таємницею.

Вищевказані умови договору суперечать
положенням ст.11 Закону України«Про
захист прав споживачів».

Посилаючись на необізнаність
позичальника ОСОБА_3 в галузі
кредитування та на професійну перевагу
банку, представник апелянта вважає, що
при укладенні спірного договору
позичальник ОСОБА_3 був введений банком
в оману, що згідно ст.230 ЦК України є
підставою для визнання договору
недійсним.

Просив оскаржуване рішення скасувати,
а справу направити до Косівського
районного суду на новий розгляд.

Сторони в судове засідання не
з»явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.

Вислухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності позивачем позовних
вимог.

Колегія суддів з таким висновком
погоджується з наступних підстав.

Встановлено, що 03.04.2008 року між ОСОБА_3
та ПАТ «Альфа Банк» укладено кредитний
договір №500095269, за яким ОСОБА_3 отримав
кредит у розмірі 1140 доларів США з
процентною ставкою 30 відсотків та з
остаточною датою повернення кредиту
03.04.2009 року (а.с.152).

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Як роз'яснив Пленум ВВСУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ у п.14
постанови «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів,що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року
№5, при вирішенні спорів про визнання
кредитного договору недійсним суди
мають враховувати вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052,
1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про
захист прав споживачів».

За змістом ст.215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 18 Закону України «Про захист
прав споживачів» передбачено, що
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Відповідно до ст.ст.10,59,60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як вбачається із спірного кредитного
договору від 03.04.2008 року №500095269, такий
укладений згідно із вимогами
законодавства.

Посилання представника апелянта на те,
що ОСОБА_3 як споживач був позбавлений
можливості оцінити розмір своїх
майбутніх витрат, пов'язаних з
виконанням договору, у зв'язку з
ненаданням банком достовірної
інформації щодо загальної вартості
кредиту спростовуються змістом
кредитного договору, а саме пунктами 1-3,
якими встановлено суму кредиту, розмір
процентної ставки та дату повернення
кредиту.

Крім того, з частини 4 договору
вбачається, що ОСОБА_3 03.04.2008 року
ознайомлений та повністю погоджується
із Загальними умовами кредитування
фізичних осіб в ЗАТ «Альфа-Банк», про що
свідчить особистий підпис
позичальника (а.с.152, том-1). Відтак дану
обставину суд першої інстанції
обґрунтованої визнав недоведеною.

Згідно ст.19 Закону України «Про захист
прав споживачів», нечесна
підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає: 1) вчинення дій, що
кваліфікуються законодавством як
прояв недобросовісної конкуренції; 2)
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Разом з тим, апелянтом та його
представником не представлено суду
належних доказів, які б вказували на
прояв недобросовісної конкуренції чи
агресії з боку кредитора при укладення
спірного кредитного договору. Так само
не доведено і посилання представника
апелянта на введення ОСОБА_3 в оману.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від
23 жовтня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді:
Беркій О.Ю.

Шишко А.І.