АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/1017/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Войтенко Т.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.,

- Шебуєвої
В.А.,

при секретарі -
Дем»янчук Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Подільського районного суду
м. Києва від 21 листопада 2013 року в
справі за позовом Державного
підприємства «Науково-дослідний,
виробничий агрокомбінат «Пуща Водиця»
до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про
виселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до Державного підприємства
«Науково-дослідний, виробничий
агрокомбінат «Пуща Водиця», ОСОБА_3,
Подільської районної в місті Києві
державної адміністрації, третя особа
Колективне підприємство Редакція
Газети «Вечірній Київ» про визнання
права користування житловим
приміщенням

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ДП «Науково-дослідний,
виробничий агрокомбінат «Пуща Водиця»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2
про виселення.

У мотивування вимог посилалося на те,
що на підставі договору оренди
житлового приміщення від 5 серпня 1999
року, укладеного між ним та редакцією
газети «Вечірній Київ», відповідачу як
працівнику редакції, була надана для
проживання квартира АДРЕСА_1. Термін
дії оренди склав 1 рік, тобто до 5 серпня
2000 року.

01 червня 2001 року між ним та редакцією
газети «Вечірній Київ» знову було
укладено договір оренди строком на 1
рік, тобто до 1 червня 2002 року.

Після закінчення терміну дії договору
оренди воно звернулося до редакції
газети «Вечірній Київ» з повідомленням
про необхідність звільнення квартири
до 15 вересня 2002 року.

В подальшому листи про звільнення
квартири направлялися відповідачу,
зокрема у березні та квітні 2005 року, у
квітні 2009 року, у лютому 2011 року, у січні
2013 року.

Разом з тим, відповідач продовжує
займати спірну квартиру, чим порушує
його права вільно розпоряджатися
житловим фондом, тому просив суд
виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд із зустрічним позовом до ДП
«Науково-дослідний, виробничий
агрокомбінат «Пуща Водиця», ОСОБА_3,
Подільської районної в місті Києві
державної адміністрації про визнання
права користування житловим
приміщенням.

Вимоги зустрічного позову
обґрунтовані тим, що спірна квартира
була надана їй, як заступникові
головного редактора газети, у
користування та володіння
розпорядженням редакції газети
«Вечірній Київ» від 06 серпня 1999 року,
тому саме редакція має ставити питання
про її виселення.

06 серпня 1999 року вона на підставі
даного розпорядження вселилась в
спірну квартиру та проживає в ній,
володіє, користується та несе всі
необхідні щомісячні витрати по її
утриманню, маючи особовий рахунок
НОМЕР_1.

Враховуючи те, що вона не має іншого
житла, на законних підставах володіє та
користується спірною квартирою, в
повному обсязі сплачує комунальні
послуги, тому просила визнати за нею
право на користування житловим
приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 21 листопада 2013 року позовні
вимоги Державного підприємства
«Науково-дослідний виробничий
агрокомбінат «Пуща-Водиця» задоволено.
Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 про визнання за нею права
користування квартирою АДРЕСА_1 -
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Державного підприємства
«Науково-дослідний виробничий
агрокомбінат «Пуща-Водиця» 114,70 грн.
судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове про відмову в задоволенні
позовних вимог Державного
підприємства «Науково-дослідний
виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»
та задоволення зустрічних позовних
вимог.

Зазначає, що суд не встановив ні статус
будинку АДРЕСА_1, ні хто є його
власником, ні коли і на яких підставах
будинок був переданий на баланс ДП
«Науково-дослідний виробничий
агрокомбінат «Пуща-Водиця».

Посилання суду на ч.3 ст.116 ЖК
Української РСР суперечить обставинам
справи, оскільки вона вселилася в
спірну квартиру не самовільно, а за
розпорядженням роботодавця - Редакції
газети «Вечірній Київ», тому питання
про її виселення повинно ставитися
Редакцією газети «Вечірній Київ».

Невірним є й висновок суду про те, що
договір, на підставі якого вона
вселилася в квартиру, закінчив термін
дії, оскільки ніякого договору оренди
спірного житлового приміщення з ДП
«Науково-дослідний, виробничий
агрокомбінат «Пуща-Водиця» ні в 1999
році, ні в 2001 році вона не укладала.
Договір оренди укладався між ДП
«Науково-дослідний, виробничий
агрокомбінат «Пуща-Водиця» і редакцією
газети «Вечірній Київ». Вона стороною
договору оренди не була.

Зауважує, що ДП НДВА «Пуща-Водиця»
пропустило строк позовної давності за
вимогою про її виселення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Задовольняючи вимоги ДП НДВА
«Пуща-Водиця» суд підставно виходив з
їх обґрунтованості з огляду на таке.

Статтею 109 ЖК Української РСР
передбачено, що виселення із займаного
жилого приміщення допускається з
підстав, встановлених законом.
Виселення проводиться добровільно або
в судовому порядку.

Судом встановлено, що житловий будинок
АДРЕСА_1 є відомчим будинком ДП НДВА
«Пуща-Водиця», який на підставі
Розпорядження від 03 жовтня 2012 року
Київської міської державної
адміністрації № 1725 повинен бути
переданий від ДП НДВА «Пуща-Водиця» до
комунальної власності територіальної
громади міста Києва (а.с. 171-172). Станом на
день розгляду справи, будинок ще
перебуває на балансі ДП НДВА
«Пуща-Водиця», оскільки акти
приймання-передачі житлового фонду не
підписані (а.с. 81).

05 серпня 1999 року між Державним
підприємством «Науково-дослідний,
виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»
та Редакцією газети «Вечірній Київ»
укладено договір оренди квартири
АДРЕСА_1, за яким спірна квартира
передавалася у користування
працівнику Редакції строком на 1 рік
(а.с. 13-15).

Розпорядженням КП Редакція Газети
"Вечірній Київ" від 06 серпня 1999 року
зазначену квартиру надано заступнику
головного редактора газети ОСОБА_2 у
користування та володіння (а.с. 80).

01 червня 2001 року Державне підприємство
«Науково-дослідний, виробничий
агрокомбінат «Пуща-Водиця» вдруге
уклала з КП Редакція Газети "Вечірній
Київ" договір оренди спірної квартири
АДРЕСА_1 строком на 1 рік (а.с. 16-19).

Звертаючись до суду із зазначеним
позовом ДП НДВА «Пуща-Водиця»
посилалось на відсутність законних
підстав для проживання ОСОБА_2 в
спірній квартирі.

Встановлено, що після закінчення
терміну дії другого договору оренди
від 1 червня 2001 року, ДП НДВА
«Пуща-Водиця» почало звертатися до
ОСОБА_2 з вимогою звільнити квартиру,
про що свідчать документи, а саме лист
за № 346 від 30.03.2005 р., лист № 464 від 27.04.2005
р., лист № 360 від 28.04.2009 р., вимога про
звільнення житлового приміщення за №
272 від 28.02.2011 р., повідомлення про
звільнення квартири за № 63 від 25 січня
2013 року та № 247 від 28.02.2013 року (а.с. 20-26).
Зазначені вимоги залишилися без
реагування.

ОСОБА_2 як на підставу для відмови в
задоволенні первісного позову та як на
підставу для задоволення зустрічного
позову посилалась на рішення
профспілки від 23 жовтня 2012 року. Проте
судом першої інстанції вірно відхилено
зазначені посилання, виходячи з
наступного.

Згідно витягу з протоколу первинної
профспілкової організації працівників
Агрокомбінату «Пуща-Водиця» від 23
жовтня 2012 року постановлено виділити
члену профспілки ОСОБА_2 квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.139).

Разом з тим, зазначене рішення
профспілки не є документом, який надає
право на вселення, оскільки суперечить
вимогам статті 52 ЖК Української РСР
згідно до якої, жилі приміщення в
будинках відомчого житлового фонду
надаються громадянам за спільним
рішенням адміністрації і
профспілкового комітету підприємства,
установи, організації, затвердженим
виконавчим комітетом районної,
міської, районної в місті, селищної,
сільської Ради народних депутатів, а у
випадках, передбачених Радою Міністрів
СРСР, - за спільним рішенням
адміністрації і профспілкового
комітету з наступним повідомленням
виконавчому комітетові відповідної
Ради народних депутатів про надання
жилих приміщень для заселення.

Із змісту та вимог зазначеної статті
випливає, що відомчий житловий фонд
призначений для задоволення потреби в
житлі працівників, що перебувають у
трудових відносинах з підприємством,
установою, організацією, а також
громадян, що залишили роботу на
підприємстві, в установі, організації в
зв'язку з виходом на пенсію, родин
померлих працівників і деяких інших
осіб у випадках, спеціально
передбачених законодавством.

Цільове призначення зазначеного фонду
визначає особливий порядок надання
житлових приміщень, що оформлюється
спільним рішенням адміністрації і
профспілкового комітету підприємства,
установи, організації.

Спільне рішення адміністрації і
профспілкового комітету про надання
житлових приміщень у будинках
відомчого житлового фонду підлягає
обов'язковому затвердженню органом
місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 58 ЖК України, єдиною
підставою для вселення у житлове
приміщення є ордер, який видається
виконавчим органом місцевої ради на
підставі рішення про надання житлового
приміщення у будинках громадського чи
державного житлового фонду. Ордер на
жиле приміщення є адміністративним
актом, що видається виконавчим органом
місцевого самоврядування до
компетенції якого входить вирішення
питань, пов'язаних з наданням житлових
приміщень.

Ордер видається за єдиною формою, що
встановлена у додатку № 7 до Правил
квартирного обліку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних
вимог суд вірно виходив з їх
недоведеності з огляду на таке.

Ст. 99 ЖК України вказує на те, що
піднаймачі і тимчасові мешканці
самостійного права на займане житлове
приміщення не набувають незалежно від
тривалості проживання.

У разі припинення дії договору найму
житлового приміщення одночасно
припиняється і дія договору піднайму.
Піднаймач і члени його сім ї, а також
тимчасові мешканці зобов'язані негайно
звільнити займане житлове приміщення.
У разі відмовлення вони підлягають
виселенню в судовому порядку.
Виселення провадиться без надання
іншого житлового приміщення.

Посилання ОСОБА_2, як на підставу
визнання за нею права користування
спірною квартирою на те, що вона
своєчасно та в повному обсязі здійснює
оплату комунальних послуг вірно не
взято судом до уваги, оскільки
законодавством не передбачена така
підстава набуття права користування
житлом, як оплата комунальних послуг. В
свою чергу оплата послуг є обов'язком
відповідача, як особи, що користується
наданими комунальними послугами.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
необґрунтованість посилань ОСОБА_2 на
те, що вона має право користування
спірною квартирою на підставі
Розпорядження КП РГ «Вечірній Київ»
від 06 серпня 1999 року та рішення
профкому ДП НДВА «Пуща-Водиця» від 23
жовтня 2012 року, оскільки зазначені
документи не є документами,
передбаченими житловим
законодавством, який засвідчує право
особи на користування житлом. Крім
того, таке рішення профкому, суперечить
вимогам ст. 52 ЖК Української РСР, згідно
якої жилі приміщення надаються
громадянам за спільним рішенням
адміністрації і профспілкового
комітету підприємства.

Також судом першої інстанції вірно
відхилено посилання ОСОБА_2 на пропуск
ДП НДВА «Пуща-Водиця» строку позовної
давності, оскільки порушення прав
позивача триває і він має право у
будь-який час звертатися за захистом
свого порушеного права.

Оскільки, обставини, на які посилається
ОСОБА_2 не знайшли своє підтвердження в
ході розгляду справи, відповідач
проживає в спірній квартирі без
законних підстав та її зустрічний
позов не ґрунтується на вимогах закону,
тому суд дійшов вірного висновку про
відмову в задоволенні зустрічного
позову.

Крім того, з матеріалів справи також
вбачається, що на спільному засіданні
адміністрації ДП НДВА «Пуща-Водиця» та
профспілкового комітету, прийнято
рішення, яке відображене в Протоколі №
9 від 28 вересня 2012 року, про виділення
працівнику агрокомбінату ОСОБА_3
однокімнатної квартири жилою площею
13,23 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 без зняття
з квартирного обліку (а.с.5-6,7).

Розпорядженням Подільської районної в
м. Києві державної адміністрації від
25.12.2012 р. № 913, було затверджено
зазначене спільне рішення та видано
Ордер серії «Б» №017550 від 29 грудня 2012
року на право зайняття жилого
приміщення, яке знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 (а.с.8,9).

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду в частині виселення
ОСОБА_2 відповідає вимогам закону,
наданим доказам, обставинам справи і
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачається.

Разом з тим, правильно встановивши
обставини справи та належно оцінивши
надані докази, суд при ухваленні
рішення помилково дійшов висновку, що
відповідачі підлягають виселення на
підставі ч.3 ст. 116 ЖК України, тому з
мотивувальної частини рішення слід
виключити посилання на ч.3 ст. 116 ЖК
України, як на правову підставу
задоволення позову та вважати
відповідачів такими, що виселені на
підставі ст. 99 ЖК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,309, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 21 листопада 2013 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення суду посилання на ч.3 ст. 116 ЖК
України, як на правову підставу
виселення, та вважати ОСОБА_2 виселеною
з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення на підставі ст. 99 ЖК
України.

В іншій частині рішення суду залишити
без мін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: