АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790//4983/14
Головуючий 1 - інстанції -
Справа № 619/5010/13-ц
Категорія - договірні
24 вересня 2014 рок судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.
суддів колегії
- ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Дергачівського районного суду
Харківської області від 05 червня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний
нотаріус Дергачівського районного
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_7 про визнання недійсним
договору дарування, -
У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
Дергачівського районного суду
Харківської області з позовом до
ОСОБА_5, в якому просила визнати
договір дарування 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, укладений 14.06.2013 року між нею і
відповідачем, посвідчений приватним
нотаріусом Дергачівського районного
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_7 , зареєстрований в
реєстрі за № 918. і стягнути з
відповідача на її користь 500,00 грн.
витрат на юридичну допомогу і 296,00 грн.
витрат на сплату судового збору.
У обгрунтування заявлених вимог
посилалась на те, що спірна квартира
належала в рівних частках їй і її
молодшому сину ОСОБА_6
Наприкінці травня 2013 року
відповідач став запевняти її в тому, що
на належну їй частку квартири може бути
накладено арешт через наявність
боргів. і тому необхідно здійснити
відчуження квартири.
Вона повірили відповідачу,
погодилась подарити йому свою частку
квартири, за умови що за її життя він не
була нею розпоряджатися і вона буде і
надалі користуватися ква ртирою.
Проте, через деякий час після
посвідчення договору дарування
відповідач різко змінив своє ставлення
до неї та став умовляти молодшого сина
продати квартиру, а на виручені кошти
придбати окреме житло для кожного,
намагаючись тим самим позбавити її
Вказувала, що укладаючи договір
дарування вона неправильно уявляла
обставини, які дійсно мали місце і це
суттево вплинуло на її волевиялення та
уклала правочин під впливом помилки,
яка сформувалась внаслідок
неправильного уявлення обставин, що
Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 05 червня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати вказане рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що рішення ухвалене
судом з порушеннями норм матеріального
та процесуального права, при неповному
з"ясуванні обставин, що мають значення
для справи.

Зазначає, що її помилка при укладанні
договору дарування була пов'язана з
наполегливими переконаннями сина, який
запевняв її в тому, що оскільки у неї є
кредитні борги, в рахунок їх погашення
на половинуї квартири, що їй належить,
можуть накласти арешт і вона
позбавиться своєї частини, а тому
необхідно зробити її відчуження.

Вказує, що відповідно до ст. 229 ЦК
України особа, яка вчинила правочин
помилилася, щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним.

Стверджує, що пояснення свідків,
допитаних в судовому засіданні, за
клопотанням відповідача не можуть бути
об'єктивними, тому, що всі вони є
родичами його сім»ї.

У запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач просить у її задоволенні
відмовити і залишити без змін рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
безпідставність доводів скарги.

Заслухавши доповідь судді; пояснення
осіб, що беруть участь у справі;
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК
України: в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія доходить
висновку, що скарга задоволенню не
підлягає виходячи з наступного.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом
(частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, які викладені в пункті 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду справ
про визнання правочинів недійсними»,
убачається, що правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину, мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення. Помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК
України договір дарування вважається
укладеним, якщо сторони мають повну
уяву не лише про предмет договору, а й
досягли згоди про всі його істотні
умови.

Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування, правовою метою
якого є передача власником свого майна
у власність іншої особи без отримання
взаємної винагороди.

Оспорюваний позивачкою договір
дарування від 14.06.2013 року не містить
будь-яких зобов"язань відповідача щодо
збереження її права на користування
квартирою.

У п.5 цього договору зазначено, що
сторони у присутності нотаріуса
стверджують, що розуміють природу
цього договору та його правові
наслідки, їх волевивлення є вільним і
відповідає внутрішній волі, договір не
має характеру фіктивного та удаваного.

Сама позивач в суді апеляційної
інстанції не заперечує свого
усвідомлення, що між нею та
відповаідачем укладався саме договір
дарування, а посилання на сподівання
на іншу поведінку відповідача після
укладення договору, не свідчить про
помилку відносно природи укладеного
правочину і не є підставою для
визнання його недійсним, том у суд
правомірно відмовив у задоволенні
позову.

Судова колегія визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України судова
колегія, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити

Рішення Дергачівського районного
суду Харківської області від 05 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу
апеляційного суду може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили

.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -