Номер провадження № 22-ц/785/177/14
Головуючий у першій інстанції Рева С.В.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 18 квітня 2013
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки,-

встановила:

Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (далі Банк) (уточнюючи свої
позовні вимоги) звернулося до суду з
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 19 липня 2007 року між Банком та ОСОБА_5
був укладений кредитний договір,
відповідно до якого останній отримав
кредит у сумі 278313 доларів США, строком
на 240 місяців, зі сплатою 12,85 % річних.

У якості забезпечення виконання умов
кредитного договору між Банком та
ОСОБА_6 19 липня 2007 року був укладений
договір поруки, відповідно до якого
останній прийняв на себе зобов'язання
відповідати за своєчасне і повне
виконання зобов'язань ОСОБА_5 за
кредитним договором.

Крім того, з метою забезпечення
повернення кредиту Банк уклав з ОСОБА_5
іпотечний договір, відповідно до якого
ОСОБА_5 передав в іпотеку Банку
нерухоме майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі
договору купівлі-продажу.

Але на теперішній час квартира
належить відповідачці ОСОБА_7 на
підставі договору купівлі-продажу від
25 березня 2010 року, укладеного між
ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

ОСОБА_5 свої зобов'язання за кредитним
договором не виконує, внаслідок чого
утворилася заборгованість у сумі 3731972,07
грн., яку позивач просив стягнути у
солідарному порядку з відповідачів.
Також Банк просив звернути стягнення
на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 18 квітня 2013 року позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто у солідарному порядку з
ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» заборгованість за
кредитним договором на загальну суму
3731972,07 грн..

Відмовлено у задоволенні позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 910 грн. в
рахунок відшкодування судових витрат.

Скасовано заходи забезпечення позову,
які вжиті ухвалою Київського районного
суду м. Одеси від 22 жовтня 2012 року, та
скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_7.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» подало до суду апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, ухвалити по справі нове
рішення, яким їх позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» в частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у солідарному
порядку, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачі не виконують взяті
на себе зобов'язання за кредитним
договором, не сплачують відсотки за
користування кредитом, внаслідок чого
утворилася заборгованість у розмірі
3731972,07 грн..

Відмовляючи ПАТ КБ «Приватбанк» у
задоволенні позовних вимог в частині
звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд першої інстанції виходив з
того, що зазначені вимоги є
безпідставними, оскільки спірна
квартира знаходиться у власності
ОСОБА_7, яка є добросовісним набувачем.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив обставини по
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, що їх
регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що 19 липня 2007
року між Банком та ОСОБА_5 був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
останній отримав кредит у розмірі 278313
доларів США зі сплатою 12,85 % річних,
строком на 240 місяців, тобто до 19.07.2027
року.

У якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 19
липня 2007 року між Банком та ОСОБА_6 був
укладений договір поруки, відповідно
до якого останній взяв на себе
зобов'язання у повному обсязі
відповідати за виконання ОСОБА_5 умов
договору.

Крім того, з метою повернення кредиту
19.07.2007 року між Банком та ОСОБА_5 був
укладений іпотечний договір,
відповідно до якого ОСОБА_5 передав в
іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1, яка
належала йому на підставі договору
купівлі-продажу.

Оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 взяті на себе
зобов'язання не виконують утворилася
заборгованість у сумі 3731972,07 грн., з
яких:

- заборгованість за кредитом -
259565,76 доларів США, що в еквіваленті
складає 2054073,64 грн.;

- заборгованість за відсотками -
62861,77 доларів США, що в еквіваленті
складає 497456,61 грн.;

- пеня за прострочення тілу
кредиту - 41966,36 доларів США, що в
еквіваленті
складає 332100,78 грн.;

- пеня за прострочення відсотків
по кредиту - 107201,75 доларів США, що в
еквіваленті складає
848341,04 грн..

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких вимог, відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 1054 ЦК України встановлює,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець),
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
Глави 71 ЦК України.

Відповідно до положень 1050 ЦК України,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то у разі
прострочення повернення чергової
частини, позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Згідно ст.ст. 554, 610-612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання, при якому настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, а боржник, який
прострочив виконання зобов'язання,
відповідає перед кредитором за завдані
простроченням збитки.

Відповідно до умов кредитного договору
до обов'язків відповідача
(позичальника) було покладено точно в
строки, обумовлені в кредитному
договорі, повернути кредит, своєчасно
сплачувати проценти за користування
кредитом.

Проте ОСОБА_5 у порушення умов
кредитного договору своєчасно і в
повному обсязі не погашав кредит, та не
сплачував відсотки за користування
коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України при
порушенні боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник та
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, що
також зазначено у п. 2.1 договору поруки.

Відповідно до ст. 553 ЦК України
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого зобов'язання, а також відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язань боржником.

Причини невиконання позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором ніяким чином не можуть
впливати на виконання поручителем
зобов'язань по даному договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
сторони є вільними в укладені договору,
виборі контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі зазначеного, суд першої
інстанції обґрунтовано стягнув у
солідарному порядку заборгованість за
кредитним договором з ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вимоги Банку щодо звернення стягнення
на предмет іпотеки є безпідставними
виходячи з наступного.

В матеріалах справи є рішення
Київського районного суду м. Одеси від
25 грудня 2009 року, яким позовні вимоги
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено та визнано
недійсним кредитним договір та договір
іпотеки від 19.07.2007 року. Зобов'язано
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
виключити з реєстру іпотек та заборон
відчуження запис про іпотеку та
заборону відчуження нерухомого майна,
а саме: ізольованої квартири АДРЕСА_1.
(а.с.131-137, т.1).

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
ПАТ «Райффазен Банк Аваль» оскаржило
зазначене рішення в апеляційному
порядку, але до початку розгляду справи
відкликало скаргу, посилаючись на
переговори з боржником (а.с.152, т.1).

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 25 грудня 2009 року набрало
законної сили. У подальшому зазначене
рішення ухвалою суду першої інстанції
від 25 червня 2010 року було скасовано за
нововиявленими обставинами(а.с.193, 194,
т.1)..

Під час чинності зазначеного рішення
та відсутності заборони та арешту, 12
березня 2010 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_8
договір дарування квартири АДРЕСА_1.

25 березня 2010 року ОСОБА_8 продав
зазначену квартиру ОСОБА_7, що
підтверджується договором купівлі
-продажу (а.с.31, т.2).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7
набула право власності на квартиру
АДРЕСА_1 правомірно та на законних
підставах, тобто є добросовісним
набувачем.

Частинами 1 та 2 ст. 23 ЗУ «Про іпотеку»
встановлено, що у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Але, як встановлено в суді першої,
апеляційної інстанцій та не
заперечується сторонами по справі на
час придбання ОСОБА_7 спірної квартири
іпотечний договір було визнано
недійсним, рішення суду з цього приводу
набрало чинності, та ніяких обтяжень
щодо квартири АДРЕСА_1 не існувало, між
Банком та боржником тривали переговори
з приводу погашення боргу, тобто в
момент відчуження вона під іпотекою не
знаходилась, а тому ОСОБА_7 набула право
власності на квартиру, яка, всупереч
твердженню апелянта, на той час не була
предметом іпотеки.

При цьому колегія суддів звертає увагу,
що зазначені обставини виникли, як вже
зазначалося вище, у зв'язку з
відкликанням представником Банку
апеляційної скарги на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
25 грудня 2009 року.

Суд першої інстанції також правильно
зазначив, що відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст.41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності набувається в
порядку, визначеному законом. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Таким чином, при задоволенні позовних
вимог Банку щодо звернення стягнення
на спірну квартиру, будуть
порушуватися конституційні права
ОСОБА_7, яка є добросовісним набувачем
вищевказаної квартири, тому зазначені
вимоги задоволенню не підлягають.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції
оскільки вони відповідають зібраним у
справі доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин і закон, який їх
регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК
України, є законним та справедливим, а
тому не вбачає підстав для його
скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Одеси від 18 квітня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

П.М. Черевко