АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 601/2565/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Зембра Є.Й. Провадження №
22-ц/789/199/14 Доповідач - Дикун
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Матусів Ю.Б.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1,
позивача ОСОБА_2 та його представника
адвоката ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Кременецького районного
суду від 26 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання батька,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на своє утримання,
зазначивши, що отримуваної пенсії йому
на достатній життєвий рівень та
необхідні умови для існування не
вистачає, у зв'язку з чим просив
стягнути із сина - відповідача по
справі, аліменти на своє утримання в
розмірі 500 грн. щомісячно.

Рішенням Кременецького районного суду
від 26 грудня 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 аліменти на його утримання у
твердій грошовій сумі в розмірі по 350
гривень щомісячно, починаючи з дня
пред'явлення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

В обгрунтування вимог апелянт
зазначає, що суд не звернув увагу, що
батько отримує пенсію, котра є більшою
за встановлений законом прожитковий
мінімум. А також, судом не враховано, що
він не працює, має на утриманні дружину,
двоє дітей, а тому не може сплачувати
аліменти на утримання батька.

У судовому засіданні апелянт підтримав
вимоги апеляційної скарги, зіславшись
на доводи, викладені у ній.

Позивач та його представник
апеляційної скарги не визнали, рішення
суду вважають законним та
обгрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення, а рішення суду
- до скасування.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач зобов'язаний утримувати
батька, який є непрацездатним і
потребує матеріальної допомоги.

Проте погодитися із таким висновком не
можна, оскільки він не відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Згідно із ч.1 ст. 202 СК України
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення
аліментів на батьків слід враховувати,
що вказане право батьків, якому
кореспондує обов'язок повнолітніх
дітей виникає за наявності двох умов:
непрацездатності батьків та наявності
у них потреби у матеріальній допомозі і
не залежить від майнового стану
повнолітніх дочки, сина.
Моментом виникнення обов'язку
утримувати своїх батьків є наявність
усіх перерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги
визначається в кожному конкретному
випадку в залежності від матеріального
становища батьків. До уваги
приймається отримання батьками пенсії,
державних пільг, субсидій, наявність у
батьків майна, що може приносити дохід
тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не
зумовлює виникнення у дітей обов'язку
надання їм утримання - стан
непрацездатності має супроводжуватися
необхідністю отримувати сторонню
матеріальну допомогу. Тобто, батьків
слід визнавати такими, що потребують
матеріальної допомоги. Свідченням
такої потреби є отримання матір'ю чи
батьком доходів, які є меншими за
прожитковий мінімум. Згідно з діючим
законодавством, держава забезпечує
необхідним утриманням непрацездатних
осіб - пенсією за віком, пенсією з
інвалідності, державною допомогою, а
тому суд при ухваленні рішення повинен
був звернути увагу на розмір такого
державного утримання і ставити його у
залежність із прожитковим мінімумом.

Однак, суд на зазначені вимоги закону
не звернув увагу.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_1 є сином позивача
ОСОБА_2 Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
пенсіонером за віком, непрацездатним. З
довідки Управління Пенсійного фонду
України в Кременецькому районі від
07.10.2013 року вбачається, що він отримує
пенсію за віком в розмірі 1035, 61грн.
Пенсію у такому ж розмірі отримує і
його дружина ОСОБА_4.(мачуха
відповідача).

Відповідач ОСОБА_1 не працює, має на
утриманні доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
та дружину ОСОБА_6, яка не працює, що
підтверджується довідками
Дунаївської, Гаївської сільських рад
Кременецького району від 05.11.2013 року.

Крім того, відповідач сплачує аліменти
за виконавчим листом №2-406 від 03.06.2004
року на неповнолітнього сина ОСОБА_7
від першого шлюбу. Заборгованість за
аліментами станом на 01.11.2013 року
становить 21099 грн., що стверджується
довідкою управління ДВС Кременецького
районного управління юстиції.

З акта від 05.11.2013 року, складеного
депутатами Дунаївської сільської ради
Кременецького району, вбачається, що
позивач ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_4
проживають у АДРЕСА_1, де користуються
житловим будинком, господарськими
будівлями та земельною ділянкою, які є
власністю відповідача ОСОБА_1. З травня
2012 року останній проживає в с.Діброва
Кременецького району у будинку батьків
дружини, так як його батьки не дають
можливості користуватись літньою
кухнею та льохом.

Пред'являючи позов, ОСОБА_2 зазначав, що
отримуваної ним пенсії за віком, за
відсутності у користуванні підсобного
господарства та земельної ділянки,
йому не вистачає на прожиття:
харчування, придбання ліків, одягу,
оплату комунальних послуг, а тому він
потребує матеріальної допомоги від
свого сина (а.с.2,3). При цьому позивач
посилався на норми ст.202, 205 СК України. У
судових засіданнях як суду першої
інстанції, так і апеляційного суду
позивач та його представник зазначали,
що аліменти з відповідача потрібно
стягувати, оскільки вони є хоча б
частковою компенсацією за кошти,
надані йому батьками, для придбання
будинку.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд не зауважив, що
отримувана позивачем пенсія за віком у
розмірі 1035,61 грн, згідно з довідкою
Управління Пенсійного фонду України в
Кременецькому районі від 07.10.2013 року
(а.с.5), перевищує встановлений ст.7
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" прожитковий мінімум
для непрацездатних осіб на вказаний
період - 949 грн.

Отже, судом не було установлено
наявності всіх необхідних умов для
покладення на відповідача обов'язку
утримувати батька, зокрема, потреби у
матеріальній допомозі. Судом не
прийнято до уваги, що позивач отримує
дохід у вигляді пенсії за віком, що є
більшою за встановлений прожитковий
мінімум. А також, судом не враховано, що
в матеріалах справи відсутні докази, що
позивач потребує чи потребував
лікування; не надано доказів щодо
необхідності нести витрати на
лікування. При цьому суд дійшов
безпідставного висновку про стягнення
аліментів на утримання батька.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
слід скасувати та ухвалити по справі
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст. ст. 307; 309; 316; 317; 319; 324; 325 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду
від 26 грудня 2013 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення аліментів на утримання
батька відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області С.І. Дикун