Номер провадження: 22-ц/785/4463/14
Головуючий у першій інстанції Бобуйок
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Кононенко Н.А.

Сегеди С.М.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 (третя особа орган
самоорганізації населення, комітет
мікрорайону «Сахарний») про визнання
права власності на майно в порядку
переходу права на прийняття спадщини,
витребування майна з чужого
незаконного володіння за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 13 березня 2014 року,

встановила:

14 травня 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_4 (третя особа
орган самоорганізації населення,
комітет мікрорайону «Сахарний») про
визнання права власності на майно в
порядку переходу права на прийняття
спадщини, витребування майна з чужого
незаконного володіння.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
послалась на те, що між нею та її
колишнім чоловіком ОСОБА_5 було
зареєстровано шлюб у місті Одесі. Під
час їхнього шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у
них народився син ОСОБА_6.

26 жовтня 1990 року, чоловік позивачки,
ОСОБА_5 вийшов з дому та не повернувся.
Вважаючи на те, що сім'я позивачки
залишилась без годувальника, вона зі
своїм сином вирішили здати з оренду
будинок, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 (у минулому АДРЕСА_1) в якому
вони жили до цього. У 1999 році вони здали
в оренду вищезгаданий, фактично
належний їм будинок, приїжджій з
Луганської області сім'ї заробітчан -
ОСОБА_4, її чоловіку та двом їх дітям.

У 2007 році син позивачки, ОСОБА_6
звернувся до Малиновського районного
суду міста Одеси з заявою про визнання
свого батька, ОСОБА_5 безвісно
відсутнім. Суд вирішив визнати ОСОБА_5
безвісно відсутнім (копія рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 21 листопада 2007 року міститься в
матеріалах справи).

Тим часом позивачка разом зі своїм
сином стали просити їх квартирантів -
ОСОБА_4 та її сім'ю, звільнити їх
будинок, на що вони відповіли
категоричною відмовою, і почали
наполягати на тому, що будинок
позивачки та її сина тепер належить їм.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року син позивачки, ОСОБА_6,
помер.

З урахуванням вищевикладеного,
позивачка просила суд визнати за
ОСОБА_7 право власності на будинок
АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_4 та її сім'ю -
звільнити її будинок.

У судовому засіданні:

- представник позивача позов підтримав
та просив його задовольнити;

- ОСОБА_4 позов не визнала та просила у
задоволенні позову відмовити.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 13 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ч. 5 ст. 76 ЦПК України
вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8, який
діє на підставі довіреності від 24
квітня 2013 року (а.с. 7), сповіщений
належним чином про розгляд справи на 11
липня 2014 року об 09 год. 30 хвилин (а.с. 146).

Згідно ксерокопії довіреності від
01 квітня 2014 року ОСОБА_8 уповноважив
ОСОБА_9 бути представником ОСОБА_3 (а.с.
135).

В судовому засіданні, яке відбулось
17 червня 2014 року, представник ОСОБА_9
приймала участь, та була повідомлена
про судове засідання на 11 липня 2014 року.

11 липня 2014 року до судового
засідання від представника ОСОБА_9
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи призначеного на 11
липня 2014 року на 9.30.

Однак, судова колегія вважає, що в
матеріалах справи достатньо письмових
доказів для правильного вирішення
апеляційної скарги, а особиста участь
сторін в судовому засіданні
апеляційної інстанції є
необов'язковою.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших, які
беруть участь у справі.

Як вбачається з ч. 1 ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства є справедливість,
добросовісність та розумність.

Відмовляючи в задоволенні
вищевказаного позову на підставі ст.ст.
549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст.
16, 47, 328, 1268, 1269, 1273 ЦК України, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з
наступного.

ОСОБА_10 звернулася до Малиновського
районного суду м. Одеси з позовом про
визнання за нею право власності на
будинок АДРЕСА_1. Обґрунтовуючи свої
позовні вимоги позивачка звертає увагу
на те, що між нею та ОСОБА_5 був
укладений шлюб в м. Одесі. За час
сумісного життя у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народився син ОСОБА_6 (свідоцтво про
народження від 14 січня 1988 року, актовий
запис № 759).

Відповідно до запису акту про смерть №
8606 від 19 грудня 1986 року ОСОБА_11 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

ОСОБА_5 після смерті батька спадщину не
прийняв, свідоцтво про право на
спадщину за законом та свідоцтво на
право власності на спадкове майно в
нотаріальному порядку не отримав.

Після смерті ОСОБА_11 ? частину спадщини
за законом прийняла його жінка ОСОБА_12

Згідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом, свідоцтва про
право власності, спадщину , яка
складається з грошових вкладів з
процентами, що зберігаються в Одеських
державних трудових ощадних касах №
7660/0281, за рахунком № НОМЕР_1; № НОМЕР_2;
за рахунком №НОМЕР_3, що належать
померлому на підставі виданих ощадних
книжок виданих ощадними касам 15 серпня
1975 року і 23 березня 1985 року, прийняла
ОСОБА_12 (а.с. 13, 20).

В зазначених свідоцтвах про право на
спадщину за законом та свідоцтва про
право власності не вказано, що ОСОБА_12
прийняла спадщину у вигляді нерухомого
майна, тобто буд. АДРЕСА_1.

Таким чином, позивач не надав суду
правовстановлюючих документів
належності спадкодавцям будинку
АДРЕСА_1.

Також, не надано доказів того, що
відкрилась спадщина відносно ОСОБА_5

Як вбачається з рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 21 листопада
2007 року, ОСОБА_5 був визнаний безвісно
відсутнім (а.с. 14).

Рішення суду про визнання ОСОБА_5
померлим відсутнє, а тому спадщина
після смерті ОСОБА_5 не відкрилась.

При цьому, судова колегія зазначає, що
згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог статей 57 - 60
ЦПК України.

На підставі зазначеного вище, судова
колегія вважає, що позивачка не довела
ті обставини, на які вона посилалась як
на підставу своїх вимог щодо
вищевказаного позову, що є обов'язком
сторін згідно з засадами змагальності
процесу за ст. 10 ЦПК України.

При цьому, суд створив всі умови для
змагальності процесу.

Отже, судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст.
307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 13 березня 2014 року по
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа орган
самоорганізації населення, комітет
мікрорайону «Сахарний») про визнання
права власності на майно в порядку
переходу права на прийняття спадщини,
витребування майна з чужого
незаконного володіння - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда