Справа № 761/7051/13-ц
Провадження №2-о/761/4/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 липня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

Народних засідателів
Кацун М.М., Олейко А.М.

При секретарі Михнюк В.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1,
заінтересовані особи: орган опіки та
піклування Шевченківської районної в
м. Києві державної адміністрації,
ОСОБА_2 про визнання особи
недієздатною,

ВСТАНОВИВ

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з
заявою про визнання ОСОБА_2
недієздатною.

Заяву обґрунтовує тим, що він
проживає адресою АДРЕСА_1 разом із
своєю матір'ю ОСОБА_2 З 2007 року в
поведінці його матері почали
проявлятися дивні речі, які полягали в
звинуваченні заявника та його родини
(дружини та синів) у зникненні низки
речей та в її отруєнні.

ОСОБА_1 змушений був звернутися з
заявою про допомогу до дільничного
лікаря Київського міського
психоневрологічного диспансеру № 1
Нагорної Т.В., яка 23.04.2010 року провела
огляд ОСОБА_2 за місцем її проживання та
підтвердила його здогадки про ознаки
її психічної хвороби, встановивши
діагноз хронічний маячний розлад.
Однак ОСОБА_2 відмовилася від
лікування.

З урахуванням викладеного заявник
ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2
недієздатною.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1
заяву про визнання особи недієздатною
підтримав, просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи
органу опіки та піклування
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації в судовому
засіданні пояснив, що він не заперечує
факт психічного розладу у ОСОБА_2, однак
це не є підставою для визнання її
недієздатною, оскільки відсутні докази
того, що ОСОБА_2 не може розуміти
значення своїх дій та керувати ними.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилася, про час та місце
слухання справи повідомлялася
належним чином, а тому суд вважає за
можливе розглядати справу без її
участі.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є
сином заінтересованої особи ОСОБА_2

15.04.2010 року ОСОБА_1 звернувся з заявою
до головного лікаря Київського
міського психоневрологічного
диспансеру з порханням оглянути за
місцем проживання його матір ОСОБА_2 в
зв'язку з її неадекватною поведінкою.

23.04.2010 року лікарем-психіатром
Нагорною Т.В. була оглянута ОСОБА_2 за
заявою її сина ОСОБА_1 При огляді був
встановлений діагноз хронічний
маячний розлад, який не потребував
невідкладної госпіталізації.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 30.07.2013 року по справі
було призначено судово-психіатричну
експертизу для встановлення
психічного стану ОСОБА_2 та здатності
(нездатності) розуміти значення своїх
дій і керувати ними.

На неодноразові виклики до експертної
установи, якій було доручено провести
судово-психіатричну експертизу, ОСОБА_2
не з'являлася.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 02.07.2014 року суд
відмовив в задоволенні клопотання
ОСОБА_1 про примусове направлення
ОСОБА_2 на судово-психіатричну
експертизу, оскільки заявником не було
надано доказів, які вказують на
винятковість примусового направлення
особи на зазначену експертизу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 39 ЦК України
фізична особа може бути визнана судом
недієздатною, якщо вона внаслідок
хронічного, стійкого психічного
розладу не здатна усвідомлювати
значення своїх дій та (або) керувати
ними. Порядок визнання фізичної особи
недієздатною встановлюється Цивільним
процесуальним кодексом України.

Єдиною підставою для визнання
фізичної особи недієздатною є
наявність у неї хронічного, стійкого
психічного розладу, внаслідок якого
особа не здатна усвідомлювати значення
своїх дій та (або) керувати ними.

Законодавство України встановлює
презумпцію психічного здоров'я людини,
якщо інше не буде встановлено в
законному порядку. Відповідно до ст. 3
Закону України «Про психіатричну
допомогу» кожна особа вважається
такою, що не має психічного розладу,
доки наявність такого розладу не буде
встановлено на підставах і в порядку,
передбачених цим Законом та іншими
законами України. Стаття 1 зазначеного
Закону визначає психічний розлад як
розлад психічної діяльності
(затьмарення свідомості, порушення
сприйняття, мислення, волі, емоцій,
інтелекту чи пам'яті), який позбавляє
особу здатності адекватно
усвідомлювати навколишню дійсність,
свій психічний стан і поведінку. При
цьому діагноз психічного розладу не
може базуватися на незгоді особи з
існуючими в суспільстві політичними,
моральними, правовими, релігійними,
культурними цінностями або на
будь-яких інших підставах,
безпосередньо не пов'язаних зі станом
її психічного здоров'я (ч. 1 ст. 7 Закону).

Одним із основних доказів для
прийняття судового рішення є висновок
судово-психіатричної експертизи, яка
призначається судом за наявності
достатніх даних про психічний розлад
здоров'я фізичної особи.

В зв'язку з відсутністю висновку
судово-психіатричної експертизи щодо
психічного стану ОСОБА_2 та враховуючи
викладене вище, суд вважає, що підстав
для визнання ОСОБА_2 недієздатною
немає.

Керуючись ст.. 39 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 7
Закону України «Про психіатричну
допомогу», ст.ст. 236-241 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи:
орган опіки та піклування
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації, ОСОБА_2 про
визнання особи недієздатною залишити
без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя

Народні засідателі