Справа № 310/3230/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

10 липня 2014 року
м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.,

за участю: представників позивача:
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідачів: Годіної
А.Ю., Козак І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до начальника відділу
державної виконавчої служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Васильчишиної В.М.,
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області Ткаченко Н.М., Бердянського
управління Державної казначейської
служби України Запорізької області,
про стягнення матеріальних збитків і
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до начальника відділу
державної виконавчої служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Васильчишиної В.М.,
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області Ткаченко Н.М., Бердянського
управління Державної казначейської
служби України Запорізької області,
про стягнення матеріальних збитків і
моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказує на те, що
04.04.2013р. працівниками
Державтоінспекції на посту ДПС
«Волноваха» Донецької області, на
підставі постанови державного
виконавця відділу ДВС Бердянсього
МРУЮ Ткаченко Н.М. про розшук майна
боржника від 14.03.2013р., був затриманий її
автомобіль TOYOTA AVENSIS держномер НОМЕР_3 і
поставлений на штрафмайданчик, де
перебував до 18.04.2013 року.

Дії державного виконавця Ткаченко Н.М.
щодо винесення постанови від 14.03.2013р.
про розшук автомобіля TOYOTA AVENSIS
держномер НОМЕР_3 були оскаржені до
суду. Ухвалою Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 21.05.2013 року було визнано
незаконними дії державного виконавця
відділу ДВС Ткаченко Н.М. щодо
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, постанови про розшук
майна боржника, відносно автомобіля
TOYOTA AVENSIS держномер НОМЕР_3 та автомобіля
MERSEDES-BENZ811D держномер НОМЕР_4, при
примусовому виконанні виконавчого
листа №801/766/2012, виданого 12.09.2012р.
Бердянсьим міськрайонним судом.

В результаті незаконних дій державного
виконавця Ткаченко Н.М. їй було завдано
матеріальних збитків, а саме: за
відповідальне зберігання
транспортного засобу на спеціальному
майданчику в м. Волноваха Донецької
області вона сплатила 2100 грн. та 21 грн.
комісію банка. Крім того, з 04.04.2013р. по
25.04.2013р. вона була змушена
користуватися транспортним засобом за
договором про надання транспортних
послуг від 04.04.2013р. За цим договором
вона сплатила 30660 грн., а саме за
користування транспортним засобом з
водієм у період з 04.04.2013р. по 18.04.2013р. - 20220
грн., штрафні санкції за відмову від
виконання договору в процесі виконання
- 10440 грн.

Діями державного виконавця їй завдано
також моральної шкоди. В результаті
того, що вона в пізній час доби
залишилася на трасі, в незнайомому
місці, без транспортного засобу, без
коштів, з речами, на відстані 150 км від
Бердянська, вона отримала величезний
емоційний стрес, її здоров'я різко
погіршилося, загострилися хронічні
захворювання, підвищився артеріальний
тиск, почастішалося серцебиття,
відчула різкий головний біль, їй
довелося тривало відновлювати своє
здоров'я. Тривалий час вона була
пригніченою, роздавленою, майже місяць
була у стані депресії. Дії державного
виконавця породили у неї відчуття
правової незахищеності,
вседозволеності і ігнорування
державним виконавцем всіх норм права і
моралі, зламали авторитет держави. Вона
втратила віру в законність і
справедливість влади, в свою соціальну
безпеку. Моральну шкоду вона оцінює у
16800 грн.

Посилаючись на ст. 56 Конституції
України, ст.ст. 16,22,23,1174 ЦК України, ст. 11
ЗУ «Про державну виконавчу службу»
позивач просить задовольнити її
позовні вимоги повністю, стягнувши
кошти з державного бюджету України.

В судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 позовні вимоги
позивача ОСОБА_5 підтримали, просять
задовольнити позов з підстав
викладених у позовній заяві. Суду
додатково пояснили, що 04.04.2013р. ОСОБА_5
поверталася з лікарні м. Донецька, за
кермом автомобіля був її син ОСОБА_1
Після вилучення автомобіля, вони
залишилися на трасі, на відстані 150 км.
від м. Бердянська і вимушені були
самостійно діставатися до міста.
Іншого легкового автомобіля у позивача
не має, тому позивач, для забезпечення
своїх життєвих потреб, вимушена була
укласти договір про надання
транспортних послуг з водієм.
Автомобіль MERSEDES-BENZ811D є вантажним
автомобілем, а тому не міг бути
використаний позивачем як легковий
автомобіль.

Представник відділу ДВС Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Годіна А.Ю. проти позову заперечує. Суду
пояснила, що дійсно 14.03.2013р. в рамках
виконавчого провадження №36501250 за
виконавчим листом №801/766/2012, виданим
Бердянським міськрайонним судом
Запорізької області про солідарне
стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_1 на користь
ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за
кредитним договором у сумі 441194,79 грн. та
судового збору 3527,70 грн. було винесено
постану про арешт і розшук належних
боржнику автотранспортних засобів TOYOTA
AVENSIS держномер НОМЕР_3 та автомобіля
MERSEDES-BENZ811D держномер НОМЕР_4. 11.04.2013р.
було винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження. Вважає
позовні вимоги ОСОБА_5 безпідставними,
оскільки крім автомобіля TOYOTA AVENSIS у
позивача в користуванні знаходився на
той час і автомобіль MERSEDES-BENZ811D, яким
вона могла безперешкодно
користуватися, тому винаймати
автомобіль у неї не було необхідності.
Жодних доказів на підтвердження
спричинення моральної шкоди позивачем
не надано. Просить відмовити у
задоволенні позову.

Представник Бердянського управління
Державної казначейської служби
України Запорізької області Козак І.В.
проти позову заперечує, посилаючись на
те, що відповідачем не доведено
спричинення їй моральної шкоди,
оскільки надані позивачем виписки з
історій хвороб ніяким чином не
пов'язані із подією, яка сталася 04.04.2013р.
Що стосується матеріальної шкоди, то у
задоволенні позову в цій частині також
просить відмовити, оскільки позивач не
вказала яка у неї була необхідність
винаймати автомобіль, якщо вона мала
змогу користуватися загальноміським
транспортом. Просить відмовити у
задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і не заперечується
сторонами у справі, що 14.03.2013р. в рамках
виконавчого провадження №36501250 за
виконавчим листом №801/766/2012, виданим
Бердянським міськрайонним судом
Запорізької області про солідарне
стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_1 на користь
ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за
кредитним договором у сумі 441194,79 грн. та
судового збору 3527,70 грн. було винесено
постанови про арешт і розшук належних
боржнику ОСОБА_5 автотранспортних
засобів TOYOTA AVENSIS держномер НОМЕР_3 та
автомобіля MERSEDES-BENZ811D держномер НОМЕР_4.

На підставі постанови державного
виконавця автомобіль TOYOTA AVENSIS
держномер НОМЕР_3 був затриманий
працівниками ДПС ДАІ УДАІ УМВС України
в Донецькій області на 178 кілометрі
автомобільної дороги Слав'янськ
-Донецьк- Маріуполь і поставлений на
відповідальне зберігання на
спеціальну площадку в м. Волноваха
Донецької області (а.с. 7), де перебував
до 18.04.2014 року. За відповідальне
зберігання автомобіля на спецплощадці
ОСОБА_5 18.04.2014р. сплатила 2100,00 грн. та 21,00
грн. комісію банку, що підтверджується
квитанціями №2503,631,1 і № 2503.631.2 (а.с.22).

Також судом встановлено, що ухвалою
Бердянського місьрайонного суду
Запорізької області від 21.05.2013р. (а.с.4-6)
задоволена скарга ОСОБА_5 та визнано
незаконними дії державного виконавця
відділу ДВС Ткаченко Н.М. щодо
винесення постанов про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, постанови про розшук
майна боржника відносно автомобілів
TOYOTA AVENSIS держномер НОМЕР_3 та MERSEDES-BENZ811D
держномер НОМЕР_4, при примусовому
виконанні виконавчого листа №801/766/2012,
виданого 12.09.2012р. Бердянським
міськрайонним судом (виконавче
провадження №36501250). Вказана ухвала
набрала чинності 30.05.2013р.

В ухвалі суду судом встановлено, що
державним виконавцем відділу ДВС
Бердянського МРУЮ Запорізької області
Ткаченко Н.М. були порушені права
боржника у виконавчому провадженні
ОСОБА_5, передбачені ст..ст. 12,31 ЗУ «Про
виконавче провадження» на належне
доведення до відома державним
виконавцем змісту прийнятих постанов і
отримання їх копій. Державним
виконавцем розпочато примусове
виконання рішення без додержання вимог
ст.. 27 ЗУ «Про виконавче провадження»,
оскільки з матеріалів виконавчого
провадження чітко вбачається
відсутність можливості у боржника
надати документальні підтвердження
повного виконання рішення у зв'язку з
не доведенням до його відома змісту
постанови про відкриття виконавчого
провадження і його необізнаністю з
встановленим строком добровільного
виконання рішення.

11.04.2013р. державним виконавцем була
винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження у зв'язку з
повним виконанням зобов'язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням, у тому числі, у цивільній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Таким чином судом встановлено, що
внаслідок незаконний дій державного
виконавця з володіння позивача
незаконно був вилучений належний йому
на праві власності автомобіль TOYOTA AVENSIS
держномер НОМЕР_3, у зв'язку з чим
позивачу було завдано матеріальні
збитки та моральну шкоди.

Згідно зі ст. 56 Конституції України
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

За нормами ст. 22 ЦК України, особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України встановлено право
особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав та законних інтересів. Моральна
шкода полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
згідно зі ст. 1167 ЦК України,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті, в інших випадках, встановлених
законом.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України
"Про державну виконавчу службу" шкода,
заподіяна державним виконавцем
фізичним чи юридичним особам під час
виконання рішення, підлягає
відшкодуванню у порядку, передбаченому
законом, за рахунок держави.

Згідно із п. 2 ст. 41, ст. 42 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2011 року № 845, казначейство
здійснює безспірне списання коштів
державного бюджету для відшкодування
шкоди, заподіяної фізичним та
юридичним особам внаслідок незаконно
прийнятих рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, їх посадових
чи службових осіб.

Згідно із п. 1 ст. 2 Порядку безспірне
списання - операції з коштами
державного та місцевих бюджетів, що
здійснюються з метою виконання
Казначейством та його територіальними
органами (далі - органи Казначейства)
рішень про стягнення коштів без згоди
(подання) органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету,
боржників, органів місцевого
самоврядування та/або державних
органів на підставі виконавчих
документів.

Як вбачається з роз'яснень наданих у п.
28 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах" від 07
лютого 2014 року при розгляді позовів
фізичних чи юридичних осіб про
відшкодування завданої шкоди
рішеннями, діями чи бездіяльністю
державного виконавця під час
проведення виконавчого провадження
суди повинні виходити з положень
статті 56 Конституції України, статті 11
Закону "Про державну виконавчу службу",
частини другої статті 87 Закону про
виконавче провадження, а також з
положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати,
що в таких справах відповідачами є
держава в особі відповідних органів
державної виконавчої служби, що мають
статус юридичної особи, в яких працюють
державні виконавці, та відповідних
територіальних органів Державної
казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової
відповідальності за завдання шкоди у
такому випадку є правопорушення, що
включає як складові елементи шкоду,
протиправне діяння особи, яка її
завдала, причинний зв'язок між ними.
Шкода відшкодовується незалежно від
вини.

Належним доказом протиправних
(неправомірних) рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця є,
як правило, відповідне судове рішення
(вирок) суду, що набрало законної сили,
або відповідне рішення вищестоящих
посадових осіб державної виконавчої
служби.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.п.
3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику по справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31 березня 1995
року зі змінами, моральна шкода - це
шкода немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, заподіяна
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями чи бездіяльністю
інших осіб; обов'язковому з'ясуванню
при вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди підлягають: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чи підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини,що мають значення для
вирішення спору.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що внаслідок незаконних дій
державного виконавця позивачу були
спричинені матеріальні збитки і
моральна шкода, які підлягають
стягненню за рахунок коштів Державного
бюджету України, шляхом списання
Бердянським управлінням Державної
казначейської служби України
Запорізької області коштів з
державного бюджету на користь ОСОБА_5

До матеріальних збитків,
спричинених позивачу, необхідно
віднести витрати за зберігання
автомобіля на спецплощадці у період з
04.04.2013р. по 18.04.2014р. у розмірі 2100,00 грн. та
21,00 грн. оплата комісії банку за
здійснення касової операції, що
підтверджується квитанціями №2503.631.1 і
№ 2503.631.2 від 18.04.2014р.(а.с.22). Також до
матеріальних збитків необхідно
віднести витрати, понесені позивачем
на оплату користування транспортним
засобом з водієм у період з 04.04.2013р. по
18.04.2013р. за договором про надання
транспортних послуг від 04.04.2013р. (а.с.9-10)
у розмірі 20220,00 грн., що підтверджено
актом наданих послуг №1 від 19.04.2013р.
(а.с.19).

У стягненні штрафних санкцій за
договором про надання транспортних
послуг від 04.04.2013р. у розмірі 10440,00 грн.
необхідно відмовити, оскільки
відповідно до вимог чинного цивільного
законодавства, відповідальність за
невиконання грошового зобов'язання
покладається на одну із сторін
договору,з вини якої цей договір не був
виконаний або виконаний неналежним
чином.

Враховуючи конкретні обставини справи,
а саме: позивач був безпідставно
позбавлений права користування своєю
власністю, йому створено перешкоди у
реалізації його життєвих планів та
намірів, вона невиправдано змушена
була докладати зусиль для відновлення
свого порушеного права, звертатися до
суду, що безперечно супроводжувалося
душевними переживаннями, а також
враховуючи характер та ступінь
моральних страждань позивача, втрати
нормального способу життя, часу та
зусиль, необхідних для відновлення
попереднього стану, спосіб заподіяння,
з урахуванням принципів розумності,
виваженості та справедливості, суд
дійшов висновку про можливість
стягнення на користь позивача
моральної шкоди у розмірі 1500 грн.

Керуючись ст. 56 Конституції України, ст.
22,23,11,1167,1174 ЦК України, ст. 11 ЗУ «Про
виконавче провадження, ст. ст. 10, 11,
57-61,209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Стягнути за рахунок коштів Державного
бюджету України, шляхом списання
Бердянським управлінням Державної
казначейської служби України
Запорізької області ()
коштів з державного бюджету на користь
ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2) 22341,00 грн. ( двадцять
дві тисячі триста сорок одна гривня) на
відшкодування матеріальних збитків,
1500 грн. ( одна тисяча п'ятсот гривень) на
відшкодування моральної шкоди, 243,60 грн.
( двісті сорок три гривні шістдесят
копійок) на відшкодування судових
витрат.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через Бердянський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя: І. П. Прінь