АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-1980/14
Головуючий у 1 інстанції: Батрин О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В., Усика
Г.І.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Імексбанк" на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 25 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства "Імексбанк"
про стягнення заборгованості.

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Печерського районного суду
м. Києва від 25 жовтня 2013 року позов
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства "Імексбанк" про стягнення
заборгованості задоволено.

Стягнуто з ПАТ "Імексбанк" на користь
ОСОБА_1 заборгованість в сумі 566 895,58
доларів США, що за курсом Національного
банку України станом на 25 жовтня 2013
року складає 4 531 196 грн. 37 коп. та
вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ
"Імексбанк" звернулося до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити в
повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема апелянт вказує на те, що
позивачем не було надано доказів
внесення коштів в банк у розмірі 418 000
дол. США, крім того, рішенням суду від
13.02.2012 р. , яке на думку позивач має
преюдиціальне значення, не встановлено
розмір заборгованості банку перед
позивачем, а лише встановлено, що на
відкритих позивачу рахунках на момент
його звернення до банку у 2010 році із
заявою про списання коштів з вказаних
депозитних рахунках в рахунок
погашення заборгованості було
достатньо коштів для того, щоб банк
провів зарахування зустрічних
однорідних вимог.

В суді апеляційної інстанції апелянт
підтримав подану скаргу, із викладених
в ній підстав, представник позивача
проти задоволення апеляційної скарги
заперечував, просив залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк
виплачує вкладникові проценти на суму
вкладу в розмірі, встановленому
договором банківського вкладу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, між позивачем та ПАТ
"Імексбанк" було укладено наступні
договори банківського вкладу:

1) 22.06.2006 р. договір № 447-06/1 на відкриття
строкового банківського вкладу
фізичної особи в іноземній валюті,
згідно з умовами якого відповідач
прийняв кошти позивача в загальній
сумі 1 000 доларів США на депозитний
рахунок НОМЕР_1 зі сплатою 10,5 відсотків
річних та датою закінчення договору 31
грудня 2008 року (а.с. 47-49).

Згідно з п.п.1.2, 1.3 вказаного договору
ОСОБА_1 неодноразово поповнював свій І
депозитний рахунок.

17.04.2007 р. на підставі договору про
внесення змін до договору № 447-06/1 від
22.06.2006 р. позивач вніс на вказаний
рахунок 5 000 доларів США.

На підставі договору від 12.06.2007 р. про
внесення змін до договору № 447-061 від
22.06.2006 р. позивач по квитанції № 555 вніс
100 000 доларів США.

На підставі договору від 16.06.2007 р. про
внесення змін до договору № 447-061 від
22.06.2006 р. позивач по квитанції № 1508 вніс
15 000 доларів США

Остання операція по готівковому
поповненню депозитного рахунку
відбулася 04.07.2008 р., а саме: позивач
поповнив депозитний рахунок № НОМЕР_1
грошовими коштами у сумі 240 000 доларів
США і як залишок грошових коштів після
поповнення рахунку складає 418 500
доларів США.

2) 07.03.2008 р. договір № 46-08/1 строкового
банківського вкладу фізичної особи в
іноземній валюті, згідно умов якого
відповідач прийняв кошти позивача в
сумі 65 000 доларів США строком на 94 дні на
депозитний рахунок № НОМЕР_2 зі сплатою
7 % річних та датою повернення коштів
09.06.2008 р. (а.с. 45-46).

Внесення готівкових коштів в сумі 65000
доларів США підтверджуються
квитанцією № 2462 від 07.03.2008 р.

15.04.2008 р. позивачем з рахунку № НОМЕР_2
було отримано 5 000 доларів США, що
підтверджується заявою на видачу
готівки, і тому на рахунку повинно
залишатись 60 000 доларів США.

3) 07.03.2008 р. договір на відкриття рахунку
в іноземній валюті № НОМЕР_3, на
підставі якого через касу банку було
внесено 220 000 доларів США (а.с. 40-44).

Таким чином ОСОБА_1 на підставі
зазначених договорів станом на 25.03.2010 р.
було внесено загалом 698 500 доларів США.

Наведені фактичні обставини
встановлені рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 13.02.2012 р.,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 14.06.2012 р.
та ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16.11.2012 р. (а.с. 5-15).

Цим же рішенням Печерського районного
суду м. Києва зараховано зустрічні
однорідні вимоги ОСОБА_1 в розмірі
еквівалентній сумі 131 604,42 долари США, на
виконання зобов'язання за кредитним
договором, укладеним 30.05.2007 р. № 55-07 між
ним та ПАТ «Імексбанк» з частиною
заборгованості банку перед ОСОБА_1, і
після проведення зарахування
зустрічних однорідних вимог, загальна
сума заборгованості по депозитам ПАТ
"Імексбанк" перед ОСОБА_1 становить 566
895,58 доларів США.

Вказані обставини не потребують
доказування, оскільки відповідно до ч. 3
ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

08.08.2013 р. позивач звернувся до
відповідача із заявою про повернення
йому коштів в розмірі 566 895, 58 доларів
США на рахунок № НОМЕР_4, але заява
залишилася без задоволення (а.с. 16).

У наданій суду довідці від 22.10.2013 р.
відповідач вказує на неможливість
здійснення зарахування зустрічних
вимог за рішенням суду, а також про те,
що зняття коштів з рахунків, відкритих
за договорами банківського вкладу №
46-08/1 від 07.03.2008 р. та № 447-06/1 від 22.06.2006 р.
після ухвалення рішення суду від 13.02.2013
р. не здійснювалось, вказані рахунки
закриті у зв'язку зі закінченням
строків договорів банківського вкладу.

Дія договорів банківського вкладу,
укладеного сторонами закінчилась:

- договору від 22.06.2006 р. № 447-06/1 -
31.12.2008 р.;

- договору від 07.03. 2008 р. № 46-08/1 ~
09.06.2008 р.

Відповідно до п. 10.12 ст. 10 Інструкції
"Про порядок відкриття, використання і
закриття рахунків в національній та
іноземних валютах", затвердженої
Постановою Національного банку
України 12.11.2003 р. за № 492 (далі -
Інструкція), після закінчення строку
або настання інших обставин,
визначених законодавством України чи
договором банківського вкладу, кошти з
вкладного (депозитного) рахунку
повертаються вкладнику шляхом видачі
готівкою або в безготівковій формі на
зазначений у договорі рахунок
вкладника для повернення коштів чи за
заявою вкладника на інший його рахунок.

Згідно з п. 4.1. договору вкладу від 07.03.2008
р. № 46-08/1 та п. 3.2.3. договору від 22.06.2006 р.
№ 447-06/1, після закінчення строку дії
договорів вкладу, на вимогу вкладника
банк повинен повернути суму вкладу
шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок вкладника.

Таким поточним рахунком позивача є
рахунок № НОМЕР_3 на підставі договору
банківського вкладу фізичної особи №
510-08/1-БР, де і повинні зберігатись кошти
позивача (а.с. 40-43).

На підставі положень п. 2.2.2 та п. 4.1.
договору банківського вкладу фізичної
особи № 510-08/1-БР та п. 7.1, п. 7.13
Інструкції, перерахування з поточного
рахунку в іноземній валюті на власний
поточний або власний вкладний
(депозитний) рахунок в іноземній валюті
здійснюється за розпорядженням
фізичної особи - резидента або за його
дорученням.

Таке розпорядження 08.06.2013 р. надано
позивачем банку, яке останнім не
виконано (а.с. 16).

З урахуванням того, що по закінченню
строків дії договорів банківського
вкладу позивачу не повернуто суми
банківського вкладу, позивач звертався
до банку із заявою про повернення
коштів за договорами банківського
вкладу, яка відповідачем залишена без
належного реагування, з урахуванням
рішення суду, яке набрало законної сили
про зарахування зустрічних однорідних
вимог, суд першої інстанції
обгрунтовано задовольнив пред*явлений
позов, стягнувши з відповідача на
користь позивача суми неповернутих
вкладів загалом в розмірі 566 895,58
доларів США.

Суд також правильно, відповідно до
вимог ст. 533 ЦК України та роз*ясень,
наданих у п. 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", визначив суму
заборгованості в розмірі 566 895, доларів
США, яка підлягає стягненню на користь
позивача також в національній валюті
України в сумі 4 531 196,37 грн., із
розрахунку 799,3 грн. за 100 доларів США за
офіційним курсом Національного банку
України станом на 25.10.2013 р.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками суду першої інстанції, який
відповідає з*ясованим обставинам у
справі, а також нормам матеріального і
процесуального права.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги
про недоведеність позивачем розміру
внесених на рахунки коштів, колегія
суддів зазначає, що обставини
відкриття і внесення позивачем коштів
на свої вкладні рахунки, а також розмір
залишку коштів на цих рахунках на час
закінчення дії договорів встановлені
рішенням суду, яке набрало законної
сили, у зв*язку із чим ці обставини в
силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не повинні
заново доводитися позивачем.

Крім того, не можна погодитися із
доводами апелянта, що в дійсності сума
заборгованості банку перед позивачем
рішенням суду від 13.02.2012 року не були
встановлені, оскільки доведеність цих
обставини прямо випливає із змісту
мотивувальної частини рішення, а
відмова у задоволенні позову ОСОБА_1
була пов*язана не із недоведеністю
вимог, а внаслідок їх передчасності.

Таким чином, оскаржуване рішення є
законним і обгрунтованим і підстав для
його зміни чи скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Імексбанк"
відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 25 жовтня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: