АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2581/2014
Головуючий у 1 інстанції: Буша Н.Д.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 16 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

30 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, у якому з
урахуванням уточнень просив визнати
квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 і в
порядку поділу спільного майна
подружжя виділити у власність ОСОБА_2 і
ОСОБА_1 по Ѕ частині вказаної квартири

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з
ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому
шлюбі з 20 березня 2004 року до 01 березня
2011 року. Від шлюбу народилася донька
ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з
ОСОБА_1 Під час шлюбу було придбано
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. На
думку позивача, вказана квартира є
спільною сумісною власністю подружжя,
а тому підлягає поділу між ним і ОСОБА_1
у рівних частках.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 16 грудня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено та визнано квартиру
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1, в порядку
поділу спільного майна подружжя
виділено у власність ОСОБА_2 і ОСОБА_1 по
Ѕ частині вказаної квартири, вирішено
питання про розподіл судових витрат.

25 грудня 2013 року ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила його
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_2
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
ОСОБА_2 було визнано обставину купівлі
спірної квартири за кошти від продажу
нею квартири АДРЕСА_4, що належала їй на
підставі договору дарування від 09
серпня 2004 року. На думку апелянта,
вказана обставина підтверджується
також тим, що належна їй на підставі
договору дарування квартира та спірна
квартира були відповідно продані та
куплені в один день, а договори
посвідчені одним і тим же нотаріусом.
Також апелянт вказала, що позивачем не
надано належних і допустимих доказів
використання для купівлі спірної
квартири частини коштів, що були
отримані від продажу його родиною
трикімнатної квартири за 97 500 дол. США.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримала і просила суд її
задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3
апеляційну скаргу просив відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися у судове засідання,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 20 березня 2004
року по 01 березня 2011 року, що
підтверджується копією рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 01.03.2011 року (а.с.11).

Від шлюбу подружжя мають доньку
ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, що 19 травня 2006 року
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали
належну їм на праві власності квартиру
АДРЕСА_3 гр. В'єтнаму ОСОБА_7, що
підтверджується копією договору
купівлі - продажу квартири від 19.05.2006
року, посвідченого приватним
нотаріусом Київською міського
нотаріального округу ОСОБА_8(а.с. 42).

ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі
09.08.2004 року була подарована квартира
АДРЕСА_4, що підтверджується договором
дарування квартири, посвідченим
державним нотаріусом П'ятнадцятої
Київської державної нотаріальної
контори Прядко Т.А.(а.с. 33-34).

17 листопада 2006 року ОСОБА_1 продала
належну їй на підставі договору
дарування квартиру за ціною 373 700 грн.,
що підтверджується договором купівлі -
продажу, посвідченим приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с. 26-27).

Того ж дня ОСОБА_1 придбала спірну
квартиру АДРЕСА_1 за 454 500 грн. на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8

Вказана спірна квартира складається з
двох жилих кімнат житловою площею 28.90
кв.м., загальною площею становить 50.10
кв.м.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_4, ОСОБА_10, які є відповідно
матір'ю і сестрою ОСОБА_2, пояснили, що
вони безпосередньо приймали участь у
продажі квартири АДРЕСА_3, оскільки
зазначена квартира була їх частковою
спільною власністю. Зазначили, що дана
квартира була продана за 97 500 дол. США
гр. В'єтнаму ОСОБА_7, яка також була
допитана судом в якості свідка, та
підтвердила той факт, що вищезазначену
квартиру вона придбала за 97 500 доларів
США. ОСОБА_4 пояснила, що зазначена сума
була розділена на три особи: їй, дочці
та сину по 32 500 доларів США.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_11, яка є бабусею ОСОБА_1 та ОСОБА_12,
яка є матір'ю ОСОБА_1, пояснили, що в
період з 2003 року по 2007 рік, ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 проживали в АДРЕСА_5, зазначена
квартира є власністю ОСОБА_11 ОСОБА_12
постійно фінансово допомагала своїй
дочці, а одного разу на день народження
ОСОБА_1 подарувала їй 22 000 доларів США,
даний факт підтвердила і свідок
ОСОБА_11, яка була при цьому присутня.
Свідки зазначили, що саме цієї суми не
вистачало на придбання спірної
квартири.

Допитаний свідок ОСОБА_13, який
являється рідним братом ОСОБА_1,
пояснив суду, що їх родина постійно
матеріально допомагала родині ОСОБА_1,
повністю оплатила спірну 2-х кімнатну
квартиру в 2006 році, оскільки ОСОБА_1
продала свою однокімнатну квартиру і
ОСОБА_12 надала їй ще 22 000 доларів США,
яких не вистачало на придбання спірної
квартири.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції керувався ст.ст. 60, 69-71 СК
України, ст.ст. 319, 321 ЦК України та
виходив з того, що спірна квартира була
придбана під час перебування сторін у
шлюбі, не була набута на підставі
договору дарування або у порядку
спадкування чи за особисті кошти
одного з подружжя, а тому є спільною
сумісною власністю сторін та підлягає
поділу між ними у рівних частках.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 71 СК України передбачено
спосіб та порядок поділу майна, що є
об'єкюм права спільної сумісної
власності подружжя. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір вирішується судом.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступній від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення.

Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України якщо у
придбання майна вкладені крім спільних
коштів і кошти, що належали одному з
подружжя, то частка у цьому майні,
відповідно до розміру внеску, є його
особистою приватною власністю.

Особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто (пункт 3 частини 1 статті
57 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що 17
листопада 2006 року ОСОБА_1 продала
належну їй на підставі договору
дарування квартиру АДРЕСА_4 за ціною 373
700 грн. згідно договору купівлі-продажу
квартири, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 Того ж дня
нею було придбано спірну квартиру за 454
500 грн.; договір купівлі-продажу був
також нотаріально посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8

ОСОБА_2 у судовому засіданні 12 серпня 2013
року пояснив, що ОСОБА_1 протягом
їхнього подружнього життя працювала
лише півроку, його заробітна плата
витрачалась лише на проживання та
купівлю меблів, фінансово допомагали
родичі. Також позивач пояснив, що
спірна квартира придбана за кошти,
отримані ОСОБА_1 від продажу належної
їй однокімнатної квартири АДРЕСА_4, та
частково за кошти, належні йому від
продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_3.
Зазначені обставини підтверджуються
звукозаписом судового засідання від 12
серпня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Враховуючи зазначені пояснення ОСОБА_2
та купівлю спірної квартири того ж дня,
що була продана належна ОСОБА_1 на
підставі договору дарування квартири,
колегія суддів вважає, що у придбання
спірної квартири були внесені кошти
ОСОБА_1 у розмірі 373 700 грн., що є її
особистою власністю, а тому 82/100
частини квартири були придбані за
кошти, що належали ОСОБА_1 особисто.
Таким чином, доводи апеляційної скарги
в цій частині є такими, що заслуговують
на увагу.

Водночас колегія суддів не приймає до
уваги посилання апелянта на те, що
решту суми коштів, якої не вистачало
для купівлі спірної квартири, їй було
подаровано матір'ю у розмірі 22 000 дол.
США, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК
України такий договір дарування мав
бути укладений в письмовій формі та
нотаріально посвідчений.

Також колегія суддів не приймає до
уваги доводи ОСОБА_2 про те, що при
купівлі спірної квартири було
використано його особисті кошти від
продажу трикімнатної квартири,
оскільки згідно договору
купівлі-продажу від 19 травня 2006 року
квартира була продана за 50 000 грн.,
договір в цій частині недійсним не
визнаний. Крім того, відсутні докази на
підтвердження тієї обставини, що
отримані від продажу трикімнатної
квартири кошти були витрачені саме на
купівлю спірного квартири. Теоретичні
припущення купівлі спірної квартири за
отримані кошти не можуть бути взяті
колегією суддів до уваги, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що 18/100 спірної
квартири були куплені за спільні кошти
подружжя та є їх спільною сумісною
власністю та підлягають поділу між
сторонами у рівних частках.

Таким чином, за ОСОБА_1 слід визнати
право власності на 91/100 квартири, а за
ОСОБА_2 - на 9/100 квартири.

Отже, рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 16 грудня 2013 року
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову
ОСОБА_2 частково з підстав, викладених
вище.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 16 грудня 2013 року -скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна
подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна
подружжя визнати за ОСОБА_2 право
власності на 9/100 частин квартири
АДРЕСА_1, житловою площею 28, 9 кв.м.,
загальною площею 50, 10 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
91/100 частин квартири АДРЕСА_1, житловою
площею 28, 9 кв.м., загальною площею 50, 10
кв.м.

В решті вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом 20 днів з дня
набрання ним законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді