Справа № 458/213/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року Турківський районний
суд Львівської області в складі:
головуючої, судді Строни Т.Г., при
секретарі Сисан С.І., розглянувши в
місті Турці цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк «Надра»
Відділення Львівське регіональне
управління про визнання кредитного
договору частково

недійсним,

встановив:

14.02.2014 року до суду із даним
позовом звернувся ОСОБА_1.

Просить суд визнати недійсним
пункт 3.5 Кредитного договору №
01-/12/07-Ф від 10.05.2007 року.

Посилається на те, що 10.05.2007 року
між ПАТ КБ «Надра» Львівське РУ та ним
було укладено кредитний договір №
01/12/07-Ф на суму 26 900 доларів США із
кінцевим терміном повернення
кредитних коштів 08.05.2037 року зі сплатою
12,99 % річних.

Відповідно до п. 3.5 даного
договору , якщо протягом дії цього
договору позичальник та/чи повністю
вніс черговий мінімально необхідний
платіж та/чи інші платежі, передбачені
цим Договором, то банк приймає
виконання позичальником своїх
зобов'язань по цьому договору в
наступному порядку:

-плата за управління кредитом;

-прострочені відсотки за
користування кредитом;

-відсотки за користування
кредитними коштами;

-пені та штрафи;

-витрати, пов'язані із
моніторингом та супроводом кредиту;

-прострочена сума кредиту;

-сума кредиту.

Даний пункт Договору він вважає
несправедливим, оскільки:

-він уже повернув банку 8 156
доларів США, а банк в забезпечення
позову продав його квартиру за
заниженою ціною - 7906,78 доларів США;

-після цього банк ще звернувся із
позовом до суду про стягнення із нього
заборгованості.

-він виступав як споживач послуг,
а тому мав право відповідно до ст. 18
Закону України про захист прав
споживачів на те, щоби банк не включав
у договір умови, які є несправедливими,
внаслідок чого є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків йому на
шкоду.

В силу ст. 42 Конституції України
держава захищає права споживачів.

В судовому засіданні позивач
підтримав свої позовні вимоги і надав
суду пояснення, аналогічні викладеним
у позовній заяві.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, просив
розглядати справи за його відсутності.

Вислухавши позивача, дослідивши
обставини справи, всі наявні документи,
суд приходить до висновку, що позов до
задоволення не підлягає, із таких
підстав.

Судом встановлено, що 10.05.2010 року
сторони уклали кредитний договір №
01/12/07-Ф, згідно якого відповідачу
позивачем було надано кредит в сумі 26 900
доларів США, а відповідач зобов'язався
своєчасно щомісяця повертати кредит
зі сплатою 12,99 % річних.

Відповідач свої зобов'язання
виконав у повному обсязі. А позивач
порушив виконання своїх обов'язків,
внаслідок чого відповідач звернувся із
позовом до суду про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Турківського районного
суду Львівської області від 01.10.2013 року
із позивача в користь відповідача було
стягнуто заборгованість по кредитному
договору.

Наведені вище обставини
підтверджуються: кредитним договіром
№ 01/12/07-Ф від 10.05.2010 року; копією рішення
Турківського районного суду
Львівської област від 01.10.2013 року;
довідкою про розмір заборгованості по
кредиту від 10.03.2013 року; копією ухвали
Апеляційного суду Львівської області
від 04.03.2014 року.

Не довіряти даним доказам у суду
підстав немає.

В силу ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Позивачем не наведено доказів, і
судом не встановлено, що укладений
кредитний договір № 01-/12/07-Ф від 10.05.2007
року суперечить ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства,
підстави для визнання його недійсним
відсутні.

При цьому суд враховує, що кредитний
договір укладений сторонами із
необхідним обсягом цивільної
дієздатності, волевиявлення учасників
правочину було вільним, про що свідчить
той факт, що позовну заяву про визнання
кредитного договору частково
недійсним позивач подав до суду із
пропуском строку позовної давності,
лише14.02.2014 року; договір укладався у
формі, встановленій законом, був
спрямований на настання реальних
наслідків, що обумовлені ним.

Обмірковуючи посилання позивача
на те, що пункт 3.5 Кредитного договору
не є справедливим, добросовісним і
розумним, суд приходить до наступного.

Відповідно до Великого
тлумачного словника сучасної
української мови, (видавництво «Перун»
Київ, Ірпінь, 2004 року під редакцією
головного редактора Бусел В.Т.) на стор.
1180 зазначено, що справедливий, це: 1.
Який діє на підставі об'єктивних
фактів, позбавлений упередження;
заснований на правильному,
об'єктивному ставленні до кого-
чого-небудь. 2. Заснований на вимогах
справедливості, який має законні
підстави, достатньо підтверджений,
обґрунтований.

Справедливе - це те, що виражає
об'єктивність, відповідає
морально-етичним і правовим нормам.

Справедливсть - правильне,
об'єктивне, неупереджене ставлення до
кого- чого-небудь.

Обмірковуючи поняття
«справедливий» із урахуванням
академічного визначення, наведеного
вище, суд не може визнати укладений
сторонами кредитний договір
несправедливим.

Також позивачем не надано суду
доказів, а також судом не встановлено
порушення прав позивача як споживача,
оскільки при укладання кредитного
договору позивач діяв за власною волею,
і умови, зазначені в кредитному
договорі, приймав як такі, що із ними
згідний.

Посилання позивача на рішення
Конституційного Суду України № 7-рп від
11.07.2013 року та Закон України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від 22
листопада 1996 року № 543/96-ВР суд вважає
таким, що по даній справі не має
юридичного значення, оскільки воно
стосується лише лише обмеження пені у
грошових зобов'язаннях подвійною
обліковою ставкою Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня, яке поширюється на
правовідносини, суб'єктами яких є лише
підприємства, установи та організації
незалежно від форм власності і
господарювання та фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності
(підприємці).

Також розглядуваного судом
цивільного спору не стосується
зазначена позивачем у позовній заяві
Резолюция 39/248 Генеральной Ассамблеи
ООН "Руководящие принципы
для защиты интересов потребителей".

Враховуючи наведене вище
визначення справедливості, а також
відсутність у позивача доказів
нерозумності та недобросовісності
сторони відповідача при укладанні
договору, та, враховуючи вимоги закону,
фактичні обставини справи, у суду
відсутні правові підстави для
задоволення позовних вимог позивача
ОСОБА_1

На підставі наведеного вище та
керуючись ст.ст. 4,10,11,60,212-215 ЦПК України,
ст.ст. 203, 215, 216, 217, 1054 ЦК України, Законом
України «Про захист прав споживачів»,
суд

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Львівської області
через районний суд протягом 10 днів із
дня його проголошення.

Повний текст рішення
виготовлений 14.05.2014 року.

Головуюча
-