УХВАЛА

іменем україни

9 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк», про поділ
майна подружжя; за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особи - публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
про визнання майна об'єктом спільної
сумісної власності подружжя та його
поділ за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 25 жовтня 1996 року він перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Від
шлюбу мають двох дітей. Рішенням
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 29 лютого 2012 року шлюб
між ними розірвано. Під час перебування
у шлюбі за кошти сімейного бюджету ними
було придбано наступне майно: 2/3
частини будинку АДРЕСА_1 вартістю 94 917
грн; будинок АДРЕСА_2, вартістю 753 780 грн;
1/2 частину нежитлової будівлі, магазину
з продажу будівельних матеріалів, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3
вартістю 958 265 грн; автомобіль Сузуки
Гранд Вітара, державний номер НОМЕР_1
вартістю 110 тис. грн; автомобіль
СсангЙонг Актион вартістю 110 тис. грн.,
який без його згоди після припинення
шлюбних відносин був проданий ОСОБА_4
Крім того, 6 листопада 2006 року він уклав
з АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк», договір споживчого
кредиту, за умовами якого він отримав
кредит у розмірі 291 790
доларів США зі сплатою 12,3 % річних з
кінцевим строком повернення до 6
листопада 2017 року. Кредитні кошти були
використані на будівництво, проведення
декоративних та оздоблювальних робіт
будинку АДРЕСА_2, ведення
підприємницької діяльності, придбання
автомобілів. Станом на 15 листопада 2013
року залишок кредитної заборгованості
дорівнює 79 112 доларів 67 центів США,
залишок процентів -
19 740 доларів 35 центів. З урахуванням
того, що ним сплачено
30 848 доларів 77 центів США боргу та 29 120
доларів 46 центів США - процентів, майно,
на яке має право претендувати
відповідачка, має бути зменшено на суму
боргу, що становить 691 510 грн, відповідно
його частка у майні з урахуванням боргу
та сплачених коштів має бути збільшена
саме на цю суму.

Просив виділити йому у власність
автомобіль Сузукі Гранд Вітара,
державний номер НОМЕР_1; 1/2 частину
нежитлової будівлі, магазину з продажу
будівельних матеріалів, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_3; ОСОБА_4 виділити
будинок АДРЕСА_2; 2/3 частини будинку
АДРЕСА_1; 110 тис. грн. отриманих ОСОБА_4
від реалізації автомобіля СсангЙонг
Актион. З урахуванням того, що частка
ОСОБА_4 в отриманому майні складає
958 697 грн, а її ідеальна частина
складає 321 971 грн, просив стягнути з неї
компенсацію у розмірі 636 726 грн.

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із зустрічним позовом, у якому
послалась на ті ж обставини, що і
ОСОБА_3, та вважала, що при поділі майна
подружжя слід виходити з
середньоарифметичного розміру
вартості майна, визначеного
експертизами. Просила визнати спільною
сумісною власністю будинок АДРЕСА_2; 1/2
частину нежилої будівлі, магазину, що
розташований по АДРЕСА_3 автомобіль
Сузукі Гранд Вітара, державний номер
НОМЕР_1; визнати частки у спільній
сумісні власності рівними, по Ѕ частині
кожному, визнавши за ОСОБА_3 право
власності на 2/5 частини нежитлової
будівлі, магазину з продажу
будівельних матеріалів та 2/3 частини
будинку АДРЕСА_1 та автомобіль Сузукі
Гранд Вітара, державний номер НОМЕР_1.
Також просила визнати за нею право
власності на 1/10 частину нежитлової
частини-магазину з продажу будівельних
матеріалів, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3, будинок АДРЕСА_2 та стягнути з
ОСОБА_3 на її користь грошову
компенсацію вартості присудженого
майна у розмірі 50 654 грн 50 коп.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 14 лютого
2014 року позов ОСОБА_3 та зустрічний
позов ОСОБА_4 задоволені частково.
Визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Ѕ частину нежитлової
будівлі - магазину з продажу
будівельних матеріалів, розташованого
за адресою: м. Кривий Ріг,

АДРЕСА_3 що складається з нежитлової
будівлі «А-1», загальною площею 701,1 кв.м,
паркану № 1, замощення І, ринковою
вартістю 978 811 грн; домоволодіння
АДРЕСА_2, яке складається з житлового
будинку «А-1», бойлерної «Д», гаражу «Ж»,
бані «З», огорожі

№ 1-2, вимощення 1, ринковою вартістю 738 745
грн; 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1,
яке складається з глинобитного
обложеного цеглою житлового будинку
«А-1», житловою площею 59,6 кв.м, кам'яного
житлового будинку «Б-1», житловою
площею 31,5 кв.м, сараю «В», гаражу «Г»,
погребу «Д», гаражу «Ж», літнього душу
«З», гаражу «Л», сараю «Е», огорожі № 1,
ринковою вартістю 92 116 грн 50 коп.;
автомобіль «Сузукі Гранд Вітара»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість
погоджена сторонами у розмірі 110 тис.
грн; боргові зобов'язання за кредитним
договором від 6 листопада

2006 року, укладеного між АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є

ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3, загальним
розміром 1 032 311 грн 90 коп.

Визнано рівними частки у спільній
сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4- по
Ѕ частині кожному з них.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
наступне майно: Ѕ частину нежитлової
будівлі - магазину з продажу
будівельних матеріалів, розташованого
за адресою: АДРЕСА_3, що складається з
нежитлової будівлі «А-1», загальною
площею 701,1 кв.м, паркану № 1, замощення І;
автомобіль «Сузукі Гранд Вітара»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 110
тис. грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
наступне майно: домоволодіння АДРЕСА_2,
яке складається з житлового будинку
«А-1», бойлерної «Д», гаражу «Ж», бані
«З», огорожі № 1-2, вимощення 1, ринковою
вартістю 738 745 грн; 2/3 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається
з глинобитного обложеного цеглою
житлового будинку «А-1», житловою
площею 59,6 кв.м, кам'яного житлового
будинку «Б-1», житловою площею 31,5 кв.м,
сараю «В», гаражу «Г», погребу «Д»,
гаражу «Ж», літнього душу «З», гаражу
«Л», сараю «Е», огорожі № 1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
грошову компенсацію у розмірі 645 130 грн
70 коп., 3 300 грн - витрат на правову
допомогу. У задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_3 та зустрічних позовних
вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 квітня

2014 року рішення суду першої інстанції в
частині визнання спільною сумісною
власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 боргових
зобов'язань за кредитним договором від
6 листопада 2006 року, укладеного між АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3, загальним
розміром 1 032 311 грн 90 коп. та в частині
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
грошової компенсації у розмірі 645 130 грн
70 коп. скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення про відмову у
позові ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 грошову компенсацію у
розмірі

257 949 грн 50 коп. В іншій частині рішення
суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3 та
зустрічний позов ОСОБА_4, суд
першої інстанції виходив із того, що
придбане подружжям Тарасик під час
перебування у шлюбі майно підлягає
розподілу між ними, у тому числі й
зобов'язання за кредитним договором, у
рівних частках.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про визнання спільною
сумісною власністю подружжя
зобов'язань за кредитним договором,
апеляційний суд виходив із того, що
ОСОБА_3 не доведено, що грошові кошти за
кредитним договором були взяті ним та
використані в інтересах сім'ї, тому
зобов'язання за кредитним договором не
є спільною сумісною власністю і не
підлягають розподілу.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що з 25 жовтня 1996
року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, який рішенням
Центрально-Міського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 29 лютого 2012 року розірвано.

У період перебування у шлюбі сторонами
було придбано наступне майно: 2/3
частини будинку АДРЕСА_1 вартістю 94 917
грн; будинок АДРЕСА_2, вартістю 753 780 грн;
1/2 частину нежитлової
будівлі, магазину з продажу
будівельних матеріалів, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_3 вартістю
958 265 грн; автомобіль Сузукі Гранд
Вітара, державний номер НОМЕР_1
вартістю 110 тис. грн; автомобіль
СсангЙонг Актион вартістю
110 тис. грн. Вартість придбаного
майна складає 1 919 672 грн 50 коп. Тобто,
1/2 вартості спільного майна
становить 959 836 грн 25 коп.

Крім того, згідно умов договору про
надання споживчого кредиту, укладеного
7 листопада 2006 року, у період
перебування у шлюбі з ОСОБА_4 між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено
договір споживчого кредиту, відповідно
умов якого останній отримав кредит у
розмірі 291 790 доларів США зі сплатою 12,3 %
річних з кінцевих строком повернення
до 6 листопада 2017 року.

Станом на 15 листопада 2013 року залишок
основної заборгованості складає 79 112
доларів 67 центів США.

Апеляційний суд вважав, що ОСОБА_3 не
доведено, що отримані за кредитним
договором кошти були взяті ним та
використані в інтересах сім'ї, оскільки
договір був укладений в інтересах
здійснення ОСОБА_3 підприємницької
діяльності.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

При цьому апеляційний суд не врахував
заяву ОСОБА_4, посвідчену приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу, у якій зазначено,
що вона з умовами кредитного договору
та договору іпотеки ознайомлена, та нею
засвідчено, що ці договори укладені в
інтересах сім'ї. Також зазначено, що їй
роз'яснено нотаріусом зміст ст. ст. 60, 65
СК України.

Тобто, договори укладені за згодою
ОСОБА_4 в інтересах сім'ї і нею
зазначена презумпція спільності майна
подружжя не спростована.

Також апеляційний суд не звернув увагу
на те, що відповідно до п.
1.4 кредитного договору кредит
надається позичальнику для його
особистих потреб (безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника), а саме: на
споживчі потреби.

Відповідно до п. 1.2.1 до цього договору
поручителю (ОСОБА_4) відомо про умови
договору. Тобто його дружина виступила
поручителем повернення коштів.

Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя,якщо майно, одержане
за договором, використане в інтересах
сім'ї.

У п. 24 постанові Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» судам
роз'яснено, що до складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 625 СК
України).

Апеляційний суд усупереч ст. ст. 214, 303, 316
ЦПК України зазначене не врахував, як і
на те, що при поділі майна подружжя
враховується як придбане під час
перебування у шлюбі майно, так і
боргові зобов'язання, укладені в
інтересах сім'ї, не дослідив умови
кредитного договору та прийшов до
передчасного висновку про те, що
зобов'язання за кредитним договором не
є об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, оскільки кредитні кошти були
отримані ОСОБА_3 для
здійснення підприємницької
діяльності, а не в інтересах сім'ї.

Оскільки при поділі майна подружжя має
бути враховано все майно, набуте за час
шлюбу, а також боргові зобов'язання, які
мають бути враховані при поділі такого
майна, то рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню в повному обсязі.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлено, його рішення не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для його скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 квітня
2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко