У Х В А Л А

Іменем України

02 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах

апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої -
Боднар О.В.

суддів - Кеміня
М.П., Джуги С.Д.

при секретарі -
Гаврилко В.С.

з участю - ОСОБА_1, представника ОСОБА_2,
ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, третіх
осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
представника Лазорик О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 05 травня 2014
року справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_5,
Холмківська сільська рада, ОСОБА_7,
ОСОБА_6, про виселення без надання
іншого жилого приміщення, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, в якому, на
підставі ст.116 ЖК України, у зв'язку із
систематичним порушенням
відповідачкою правил співжиття,
зазначаючи, що заходи запобігання і
громадського впливу щодо неї виявились
безрезультатними, просив виселити її з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

Справа розглядалася судом повторно.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду 12 березня 2013 року в
задоволенні позову було відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_3 та, особою,
яка не брала участі в справі, ОСОБА_5
були подані апеляційні скарги, в яких
вони з посиланням на неповне з'ясування
судом обставин, які мають значення для
справи, просили скасувати рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
12 березня 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити. Крім
того, ОСОБА_5 зазначала, що спільно з
ними проживає її малолітній син,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який щодня бачить
відповідачку в стані алкогольного
сп'яніння, в результаті постійних
сварок дитина стала нервовою, немає
умов для виконання дитиною домашніх
завдань і, як наслідок, дитина погано
вчиться.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 28 травня 2013
року апеляційні скарги було
задоволено. Рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 12 березня 2012
року скасовано, позов ОСОБА_3 -
задоволено. Виселено ОСОБА_1 з квартири
АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішення апеляційного
суду від 28 травня 2013 року, ОСОБА_1
оскаржила його в касаційному порядку.
Холмківська сільська рада приєдналася
до касаційної скарги, подавши
відповідну заяву (а.с. 118-122). Зазначали,
що квартира АДРЕСА_1 є комунальною
власністю та належить територіальній
громаді в особі Холмківської сільської
ради. Відповідачка є пенсіонеркою.
Іншого місця проживання не має, вказана
квартира - її єдине місце проживання.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 грудня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 12 березня 2013 року та рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 28 травня 2013 року скасовані,
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції. Постановляючи
ухвалу, ВССУ виходив з того, що судами
не з'ясовано, хто є власником квартири,
не обговорено питання про залучення
його до участі у справі, не вирішено
питання про склад осіб, які беруть
участь у справі, а також у порушення ч.4
ст.10 та п.1 ч.6 ст.130 ЦПК України не
роз'яснено позивачу право на уточнення
та зміну позовних вимог.

Крім того, ВССУ зазначав, що
задовольняючи позовні вимоги про
виселення, суд апеляційної інстанції
застосував до даних правовідносин
вимоги ст.391 ЦК України, ст.157 ЖК України,
які регулюють відносини з власником
майна, в тому числі і жилового
приміщення. Разом з тим судами не
встановлено, що спірна квартира
належить позивачеві на праві
власності, а тому застосування
зазначених правових норм до даних
правовідносин не є обґрунтованим.

При новому розгляді, суд першої
інстанції ухвалою від 24 квітня 2014 року
(а.с. 156), залучив в якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
стороні відповідача: Холмківську
сільську раду, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та, в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійні вимоги на предмет спору на
стороні позивача - ОСОБА_5 (а.с. 156).

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 05 травня 2014
року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено.
Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в позові
відмовити. Зокрема, вказує на те, що
вказана квартира є об'єктом
комунальної власності та належить
Холмківській сільській раді, яка
заперечує проти її виселення, оскільки
обґрунтованих підстав для виселення
немає.

Факт звернення до відповідних
органів із скаргами на порушення
правил співжиття без застосування до
винного заходів впливу цими органами
не є підставою для виселення. Єдининим
доказом, який свідчить про
застосування до неї заходів
попередження - є постанова
Ужгородського міськрайонного суду від
04.11.2011 р. Будь-які показання свідків
щодо порушення нею правил співжиття
відсутні. Факт зловживання нею
спиртними напоями не підтверджений
жодними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що на підставі
рішення виконкому міської ради
народних депутатів міста Ужгорода від
12 листопада 1986 р. ОСОБА_3 було видано
ордер № 004545 від 11 грудня 1986 р. на жиле
приміщення по АДРЕСА_1 (а.с. 7), куди він
вселився разом з дружиною ОСОБА_1 та
дітьми.

Як вбачається з матеріалів справи, на
даний час вказана квартира є об'єктом
комунальної власності територіальної
громади Холмківської сільської ради на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 30 серпня 2008 року
(а.с. 121).

Позивач та інші співмешканці
ОСОБА_1, починаючи з 2008 року регулярно
зверталися із заявами до Ужгородського
РВ УМВС України в Закарпатській
області, за наслідками розгляду яких з
відповідачкою проводилися
профілактичні бесіди, їй було
рекомендовано звернутись за допомогою
до лікаря-нарколога з питань
проходження курсу лікування, її було
офіційно попереджено за ст.129 КК
України, відносно неї складалися
адміністративні протоколи за ч.1 ст.173-2
КУаАП (а.с. 14-28, 37-42, 128-130). Кримінальна
справа відносно відповідачки на
підставі п.2 ст.6 КПК України не
порушувалась у зв' язку з відсутністю
складу злочину, передбаченого ст.129 КК
України.

Постановами Ужгородського
міськрайонного суду 09 січня 2009 р., 14
грудня 2009 р., 04 листопада 2011 р., 18 квітня
2013 р., ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2
КУпАП та призначено їй
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу за те, що вона вчиняла сварки з
позивачем, донькою ОСОБА_5 та її
чоловіком ОСОБА_9, ображала їх та
погрожувала фізичною розправою (а.с. 78,
79, 29, 127 ). Постановою Ужгородського
міськрайонного суду від 06 вересня 2013
року ОСОБА_1 звільнено від
адміністративної відповідальності,
передбаченої ст.173-2 КУпАП, обмежившись
відносно неї усним зауваження,
провадження у справі було закрито (а.с.
135).

Згідно з довідкою-характеристикою,
наданою Ужгородським РВ УМВС України в
Закарпатській області № 2/93 від 13
березня 2013 р., ОСОБА_1 характеризується
як людина, яка схильна до вживання
спиртних напоїв, також на неї
неодноразово надходили скарги та заяви
від членів її сім'ї щодо насильства в
сім'ї з її боку (а.с. 81).

18 лютого 2013 року дільничним
інспектором міліції відповідачці було
винесено офіційне застереження за
погрозу відносно чоловіка ОСОБА_3 та
роз'яснено про можливість притягнення
її до кримінальної, адміністративної
чи цивільно-правової відповідальності
згідно з чинним законодавством
України, в разі вчинення насильства
відносно членів своєї родини, близьких
родичів (а.с. 82).

Згідно з характеристикою, наданої
Холмківською сільською радою від 27
серпня 2013 р., ОСОБА_1 характеризується
як адекватна жителька, ніяких
скандалів, сварок між сусідами та
іншими людьми у неї не було,
алкогольними напоями не зловживає. До
кримінальної відповідальності ніколи
не притягувалась, співає в церковному
хорі (а.с. 161). Жителі АДРЕСА_3, в своїй
заяві від 28 серпня 2013 р. зазначають, що
ОСОБА_1 спокійна, врівноважена,
алкогольними напоями не зловживає,
ніколи в сварках участі не бере. Сварки
між нею та колишнім чоловіком і дітьми
виникають з приводу права власності на
квартиру (а.с. 162).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та
представник Холмквіської сільської
ради Ужгородського району Лазорик О.М.
пояснили, що відповідачка з серпня 2013
року була примусово виселена з
квартири АДРЕСА_1 і з того часу винаймає
житло в АДРЕСА_2, за яке щомісячно
сплачує 300,00 грн.

Відповідно до ст.116 ЖК України якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Таким чином, для застосування норми
цієї статті необхідна наявність двох
умов: систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів.

Згідно з п.17 постанови Пленуму ВСУ
№ 2 від 12.04.85 р. «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України»
(далі - Постанова) при вирішенні справ
про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб,
які систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій
антигромадській поведінці виселення
винного може статися і при
повторному порушенні, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Маються на увазі, зокрема,
заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Характеристика, надана
відповідачці Холмківською сільською
радою 27 серпня 2013 р., та заява жителів
АДРЕСА_3 від 28 серпня 2013 р., якими вони
позитивно характеризують ОСОБА_1, не
спростовують фактів систематичного на
протязі 2008-2013 рр., порушення останньою
правил співжиття, які роблять
неможливим її спільне проживання з
позивачем та дітьми, а також того, що
заходи запобігання та громадського
впливу не дали позитивних результатів,
що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, навіть після подання
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в березні-квітні 2013 р.
апеляційних скарг на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
12 березня 2013 року її поведінка не
змінилася. Це підтверджується
постановою Ужгородського
міськрайонного суду від 06 вересня 2013
року, в якій зазначено, що 21 липня 2013
року близько 16:00 год. ОСОБА_1
перебуваючи за місцем свого
проживання, а саме: АДРЕСА_1 вчинила
сімейну сварку із своїм чоловіком
ОСОБА_3, під час якої ображала його та
погрожувала фізичною розправою (а.с. 135);
висновком від 22 липня 2013 р., складеним
за результатами перевірки з виїздом на
місце, фактів, наведених у рапорті
чергового Ужгородського РВ УМВС
України в Закарпатській області, а
саме: вчинення ОСОБА_1 сварки зі своєю
донькою ОСОБА_5, під час якої ОСОБА_1
ображала доньку нецензурною лайкою та
погрожувала їй фізичною розправою (а.с.
129-130).

Доводи апелянтки про те, що єдиним
доказом, який свідчить про
застосування до неї заходів
попередження - є постанова
Ужгородського міськрайонного суду від
04.11.2011 р. спростовуються матеріалами
справи, з яких вбачається що ОСОБА_1
визнавалася винною за ч.1 ст.173-2 КУпАП та
їй призначалося адміністративне
стягнення постановами Ужгородського
міськрайонного суду від 09 січня 2009 р., 14
грудня 2009 р., 04 листопада 2011 р., 18 квітня
2013 р.

Доводи апелянтки про відсутність
показань свідків щодо порушення нею
правил співжиття до уваги не беруться,
оскільки наявність таких не
передбачена ст. 116 ЖК України.

З урахуванням наведеного відповідно до
ст.308 ЦПК України апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, ст.116
ЖК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 05 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

С у д д і :

Кемінь М.П. Боднар О.В.
Джуга С.Д.