ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Макарчука М.А.

суддів: Євтушенко О.І.,
Карпенко С.О.

Ситнік О.М.,
Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 27 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 1 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року Публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»
звернулось до суду із зазначеним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 4
вересня 2007 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав позичальнику на споживчі
цілі кредит у сумі 21 117 доларів США зі
сплатою 9,5 процентів на рік за
користування кредитними коштами,
кінцевим терміном повернення якого
встановив 3 вересня 2014 року. 30 серпня
2010 року між Публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Укрпромбанк» та
Національним банком України укладено
договір про передачу активів та
кредитних зобов'язань, за яким позивач
набув права вимоги за вказаним
кредитним договором. Оскільки
зобов'язання за договором боржник
належним чином не виконував й допустив
заборгованість, що склала 148 044,81 грн,
банк просив її стягнути з відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 27 березня 2013 року, з
урахуванням додатковго рішення цього ж
суду від 26 червня 2013 року, залишеними
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 1 жовтня
2013 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» заборгованість за
кредитним договором у сумі 148 044,81 грн,
яка складається із заборгованості за
кредитом у сумі 114 344,26 грн,
заборгованості за процентами у сумі
387,69 грн, комісії у сумі 7 312,86 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 27
березня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від
1 жовтня 2013 року, і ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позичальник не
виконував умови кредитного договору
щодо своєчасного повернення суми
отриманого кредиту та сплати
нарахованих за користування
кредитними коштами процентів, що є
підставою для дострокового стягнення з
відповідача всієї суми заборгованості
за кредитним договором.

Такі висновки суду ґрунтуються на
фактичних обставинах, встановлених
судом, і відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частина перша ст. 1050 ЦК України надає
право позикодавцю вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилися, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу в разі
прострочення повернення чергової
частини позики позичальником.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок: 1)
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги);
2) правонаступництва;
3) виконання обов'язку боржника
поручителем або заставодавцем
(майновим поручителем); 4) виконання
обов'язку боржника третьою особою.
Кредитор у зобов'язанні може бути
замінений також в інших випадках,
встановлених законом, і не може бути
замінений, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Судами встановлено, що 4 вересня 2007 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Укрпромбанк» та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за
умовами якого банк надав позичальнику
на споживчі цілі кредит у сумі 21 117
доларів США зі сплатою 9,5
процентів на рік за користування
кредитними коштами, кінцевим терміном
повернення якого визначили 3 вересня
2014 року.

30 серпня 2010 року між Публічним
акціонерним товариством «Дельта
Банк», Товариством з обмеженою
відповідальністю «Укрпромбанк» та
Національним банком України укладено
договір про передачу активів та
кредитних зобов'язань, за яким позивач
набув права вимоги за вказаним
кредитним договором. Унаслідок
неналежного виконання ОСОБА_3 умов
кредитного договору утворилась
заборгованість, яка становить 148 044,81
грн.

Оскільки судами встановлено порушення
позичальником зобов'язання за
укладеним кредитним договором щодо
своєчасного повернення суми
отриманого кредиту та сплати
нарахованих за користування
кредитними коштами процентів, суди
дійшли правильного висновку про
виникнення у позивача права вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
відповідних процентів, неустойки і
комісії.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку і, з урахуванням
встановлених обставин справи та вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано
дійшов висновку про наявність у
позивача права на дострокове
повернення кредиту.

Та обставина, що належними і
допустимими доказами не підтверджено
повідомлення божника про зміну
кредитора у зобов'язанні, прав
відповідача не порушує, так як останній
колишньому кредитору зобов'язання
також не виконував.

Відсутність доказів щодо отримання
боржником вимоги про дострокове
повернення кредиту не звільняє
останнього від обов'язку виконати таку
вимогу, враховуючи, що позов
пред'явлений у листопаді 2012 року, а
рішення суду про примусове стягнення
ухвалено у березні 2013 року.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при розгляді справи
судами допущено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення спору, оскільки висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують і зводяться до переоцінки
доказів, їх належності та допустимості,
проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної оцінки
наданих сторонами доказів повно
встановлено фактичні обставини справи
та вірно застосовано норми
матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 27 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 1 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А.Макарчук

Судді:
О.І.Євтушенко

С.О.Карпенко

О.М.Ситнік

Г.В.Юровська