Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст. Чішман
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого Павицької
Т.М.,

суддів
Заполовського В.Й., Шевчук А.М.,

з участю секретаря судового

засідання
Капустинської Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „ПриватБанк", третя особа - ОСОБА_3
про визнання іпотечного договору
недійсним, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Богунського
районного суду м.Житомира від 10 грудня
2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до відповідача про
визнання недійсним іпотечного
договору, який укладений між ними 14
листопада 2007 року. Позивачка
обґрунтовувала свої вимоги тим, що 09
листопада 2007 року між ЗАТ КБ
"ПриватБанк" та ФОП ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір. Для
забезпечення виконання умов
кредитного договору між нею та
відповідачем був укладений договір
іпотеки, за яким вона передала в
іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1.
Пізніше, банк звернувся до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором з ОСОБА_3, як з
фізичної особи. Цим відповідач
підтвердив, що кредитні кошти він
надав боржнику, як фізичній особі.
Тому вважала, що банк ввів її в оману
надавши кредит боржнику не як
підприємцю, а як фізичній особі.

Рішенням Богунського районного суду
м.Житомира від 10 грудня 2013 року ОСОБА_2
відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким задовольнити
позов.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 09 листопада 2007
року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ФОП
ОСОБА_3 укладено кредитний договір,
відповідно до умов якого останній взяв
в банку кредит у розмірі 384 906 грн.
строком до 08 листопада 2012 року.

14 листопада 2007 року на забезпечення
виконання умов кредитного договору між
ОСОБА_2 та ЗАТ КБ "ПриватБанк" укладено
договір іпотеки, згідно з умовами якого
банком прийнято від неї в іпотеку
належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Згідно п. 37 Договору, сторони
договору підтвердили, що нотаріусом їм
роз'яснені вимоги законодавства щодо
змісту, та правових наслідків
правочину. Договір не носить характеру
мнимої та удаваної угоди.

Вказаний договір був підписаний
сторонами. Ці обставини визнані
позивачкою ОСОБА_4 та нею не
оспорюються.

Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

З роз'яснень, викладених у пункті 20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6 листопада
2009 року № 9 вбачається, що правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Оспорюючи вказаний іпотечний
договір та обґрунтовуючи позов ОСОБА_2
посилалась на те, що оспорюваний
договір вона уклала під впливом обману
зі сторони відповідача, який в
кредитному договорі ОСОБА_3 зазначив,
як приватного підприємця, а кредитні
кошти видав боржнику, як фізичній
особі, а тому просила визнати його
недійсним з підстав, передбачених ст.230
ЦК України.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи та обґрунтовано визнав суд,
позивачем не доведено обставин та не
надано доказів, що підтверджують обман
щодо істотних умов договору, обставин,
якими супроводжувалося нотаріальне
посвідчення іпотечного договору тощо.

Тобто не доведено наявність обману
зі сторони відповідача, в чому він
полягав та істотність цих обставин для
вирішення справи.

В зв'язку з викладеним суд дійшов до
обґрунтованого висновку про те, що
позивач, всупереч вимог ст.60 ЦПК
України не довів належними та
допустимими доказами наявність умислу
в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких
відповідачем введено в оману, і сам
факт обману.

Відтак, підстави передбачені ст.230 ЦК
України для визнання недійсним
оскаржуваного іпотечного договору,
зокрема із зазначених позивачкою
підстав - відсутні.

До зазначених висновків суд першої
інстанцій дійшов на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилались як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення ухвалено із дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 10 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді