У х в а л а

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів:Євграфової Є.П., Журавель В.І.,
Горелкіної Н.А.,Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про усунення перешкод у
здійсненні права власності; за
зустрічним позовом ОСОБА_8, яка діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 до
ОСОБА_7, ОСОБА_6, третя особа - Орган
опіки і піклування Івано-Франківського
міськвиконкому про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним; за
позовом ОСОБА_10, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_9, ОСОБА_7, яка діє
в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, від
імені якої діють представники ОСОБА_10
та ОСОБА_11 до ОСОБА_6, про визнання
договору купівлі продажу квартири
недійсним, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 13 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом про зобов'язання усунути
перешкоди в користуванні належною йому
на праві власності квартирою АДРЕСА_1
шляхом виселення ОСОБА_7

У процесі розгляду справи ОСОБА_6
уточнив позовні вимоги та додатково
просив визнати ОСОБА_7 такою, що
втратила право користування спірною
квартирою.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 02 березня 2010 року між
ним та ОСОБА_7 був укладений договір
купівлі-продажу квартири, відповідно
до якого відповідач продала, а він
купив квартиру АДРЕСА_1. Згідно з
умовами договору відповідач
зобов'язалась передати всі необхідні
документи по квартирі, ключі від неї на
час посвідчення даного договору, що
символічно свідчитиме про передачу
проданої квартири, а також до 16 вересня
2010 року виселитись та знятись з
реєстрації місця проживання. Однак, у
зазначені строки відповідач ключів від
квартири йому не передала, продовжує
проживати у спірній квартирі. Згідно з
довідкою про виписку з будинкової
книги про склад сім'ї і реєстрацію від 27
вересня 2010 року з реєстрації в цій
квартирі остання не знята. Таким чином
відповідач чинить перешкоди у
користуванні належним йому майном, у
зв'язку з чим просив позов
задовольнити.

Даний позов об'єднаний в одне
провадження із зустрічним позовом
ОСОБА_8, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_9, до
ОСОБА_7, ОСОБА_6 третя особа без
самостійних вимог Орган опіки і
піклування Івано-Франківського
міськвиконкому про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним, а
також позовом ОСОБА_10, до ОСОБА_11 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним.

Позовні вимоги про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним
позивачі мотивували тим, що укладенням
вказаного договору порушені права
неповнолітньої дитини, доньки продавця
ОСОБА_7 - ОСОБА_9, оскільки не отримано
дозволу органу опіки та піклування на
укладення такого договору. На момент
укладення договору купівлі-продажу
квартири ОСОБА_7 страждала неврозами,
психічними розладами та перебувала у
нестабільному стані, що
підтверджується неодноразовою її
госпіталізацією в примусовому порядку
до психіатричної лікарні. Крім того,
при укладенні спірного договору
купівлі-продажу квартири вартість
квартири була значно заниженою та
такою, що не відповідає ринковій її
вартості. З цих підстав просили визнати
договір купівлі-продажу квартири від 02
березня 2010 року, укладений між ОСОБА_7
та ОСОБА_6, недійсним.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 13
вересня 2013 року позов ОСОБА_6 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності задоволено. Визнано ОСОБА_7
такою, що втратила право на
користування квартирою по АДРЕСА_1 та
зобов'язано ОСОБА_7 усунути перешкоди у
здійсненні ОСОБА_6 права власності
шляхом виселення її з квартири по
АДРЕСА_1 що належить йому на праві
власності. В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_8, яка діє в інтересах
ОСОБА_9, до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання
договору купівлі-продажу квартири
недійсним відмовлено. В задоволенні
позову ОСОБА_10,, яка діє в
інтересах ОСОБА_9, ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 13 січня
2014 року рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 13 вересня 2013 року в частині
позовних вимог ОСОБА_6 про визнання
договору купівлі-продажу квартири
недійсним скасовано, ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні вимог
відмовлено.

Позовні вимог ОСОБА_7 задоволено.
Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 02.03.2010
року, посвідчений приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального ОСОБА_14 16.08.2010
року та зареєстрований в реєстрі за
№994.

У решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Перевіривши доводи, викладені у
касаційній скарзі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково
за наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6
суд першої інстанції виходив з їх
обґрунтованості та доведеності,
оскільки він є власником спірної
квартири та в силу положень ст. 391 ЦК
України має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження майном

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в цій частині, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що договір купівлі-продажу спірної
квартири визнаний під час розгляду
справи в апеляційному порядку
недійсним, а відтак не породжує у
позивача право звернення до суду за
захистом порушеного права.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_10, про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
виходив з того, що вона не підтвердила в
суді документально свої повноваження
на представництво інтересів
неповнолітньої дитини та не надала
документів на підтвердження ступеня
спорідненості. Вона не являється ні
законним представником, ні опікуном
неповнолітньої дитини, а тому не може
представляти її інтереси в силу ст. 39
ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_7, про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним,
суд першої інстанції виходив з того, що
відсутні докази в обґрунтування
заявлених вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в цій частині та
задовольняючи позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про наявність підстав та доказів для
його задоволення, визнав укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договір
купівлі-продажу спірної квартири
недійсним, оскільки він порушує права
дитини.

Проте повністю погодитись висновком
суду апеляційної інстанції в частині
задоволених позовних вимог не можливо
з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу квартири від 02 березня
2010 року, ОСОБА_7 зобов'язалась передати
у власність, а ОСОБА_6 зобов'язався
прийняти квартиру АДРЕСА_1 і сплатити
її вартість за ціною та на умовах,
встановлених в договорі.

Вказана квартира належала продавцю на
підставі дублікату договору дарування
квартири, виданого державним
нотаріусом Першої Івано-Франківської
державної нотаріальної контори ОСОБА_15
29 січня 2010 року. За
попередньою домовленістю сторін
продаж вищевказаної квартири вчинено
за 3 845 грн., що відповідає балансовій
вартості квартири згідно з даними
Івано-Франківського обласного бюро
технічної інвентаризації станом на 06
червня 2010 року.

Відповідно до п. 16 договору
купівлі-продажу квартири продавець
зобов'язалась передати всі необхідні
документи по квартирі, ключі від неї на
час посвідчення даного договору, що
символічно свідчитиме про передачу
проданої квартири, а згідно п. 17
договору продавець зобов'язалась
здійснити процедуру виписки - зняття з
реєстрації місця проживання до 16
вересня 2010 року.

За умовами п. 8 договору продавець
гарантує, що внаслідок продажу
квартири не буде порушено прав та
законних інтересів інших осіб, в тому
числі неповнолітніх, малолітніх
непрацездатних дітей та інших осіб,
яких продавець зобов'язаний утримувати
за законом або договором, а в п. 18
договору купівлі-продажу квартири
продавець ствердила, що членів сім'ї -
дітей, які б мали право проживання в
даній квартирі немає.

Згідно довідки про виписку з
будинкової книги про склад сім'ї і
реєстрацію від 27 вересня 2010 року № 4460,
виданої ЖЕО №8, в спірній квартирі
проживає і зареєстрована одна ОСОБА_7
Цією ж довідкою підтверджується, що
станом на 27 вересня 2010 року ОСОБА_7 не
знялась з реєстрації місця проживання.

За даними будинкової книги для
прописки громадян, що проживають в
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 зареєстрована на
проживання в цій квартирі з 09 лютого 2001
року. Також зареєстрована на
проживання ОСОБА_9 і з 02 квітня 2003 року
зареєстрована ОСОБА_8, яка являється
мамою ОСОБА_7 і бабусею ОСОБА_9

Згідно ст. 12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей»
держава охороняє і захищає права та
інтереси дітей під час вчинення
правочинів щодо нерухомого майна.
Неприпустиме зменшення або обмеження
прав та інтересів дітей під час
вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень. Органи опіки та
піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав та інтересів
дітей. Для вчинення будь-яких
правочинів щодо нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування. Посадові особи
органів опіки та піклування несуть
персональну відповідальність за
захист прав та інтересів дітей при
наданні дозволу на вчинення правочинів
щодо нерухомого майна, яке належить
дітям.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_7 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
суд апеляційної інстанції обмежився
лише наявними у справі записами з
будинкової книги та не врахував інших
доказів наданих сторонами в
обґрунтування заявлених вимог та
заперечень.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судами, як першої, так і
апеляційної інстанцій, фактичних
обставин, які мають істотне значення
для правильного вирішення справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, зокрема в
частині збирання та оцінки доказів на
предмет їх належності та допустимості,
що в свою чергу призвело до поверхового
та неправильного вирішення спору, що є
підставою для скасування судових
рішень з направленням справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, судом допущено порушення
норм процесуального права, що
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішення і
передачі справи на новий розгляд.
Оскільки зазначені порушення були
допущені судом першої інстанції та не
усунені судом апеляційної інстанції
справу необхідно передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 13 січня
2014 року в частині зустрічних вимог
ОСОБА_7 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу скасувати, матеріали
справи в цій частині повернути на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення суду апеляційної
інстанції залишити без змін

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О.
Гвоздик

Судді:

Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

Ю.Г. Іваненко