Справа №487/8455/13-ц 16.01.2014 16.01.2014 16.01.2014
Провадження № 22ц/784/214/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Яценко Л.В.,

за участю: представника позивачки -
ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивачки - ОСОБА_2 на рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 5 грудня 2013 року
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
стягнення аліментів на повнолітню
дитину у зв'язку з продовженням
навчання,-

В С Т А Н О В И Л А:

18 вересня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на її утримання у зв'язку з
продовженням навчання.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала
тим, що вона є донькою відповідача та
навчалася в ліцеї Кацузу м. Тулуза у
Франції. На теперішній час продовжує
навчання на постійній основі на
першому курсі факультету політичних
наук та права Університету Монпельє
(Франція), у зв'язку з чим потребує
матеріальної допомоги.

Посилаючись на вищевикладене,
позивачка просила суд стягнути з
відповідача аліменти на своє утримання
у розмірі ? частки від всіх видів
доходу, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму щомісячно,
починаючи з 18 вересня 2013 року до
закінчення навчання (до досягнення
23 років).

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 5 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивачки ОСОБА_2 просив скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити вимоги позову в
повному обсязі, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
ухваленого рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у місцевому суді, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 198 СК України батьки
зобов'язані утримувати своїх
повнолітніх непрацездатних дочку,
сина, які потребують матеріальної
допомоги, якщо вони можуть таку
матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України,
якщо повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Отже, розглядаючи позови про
стягнення аліментів на повнолітніх
дітей, суду необхідно встановити
декілька юридичних фактів, зокрема: є
дитина повнолітньою, чи продовжує вона
навчатись, чи потребує у зв'язку з цим
матеріальної допомоги, та чи є у
відповідача матеріальна можливість
таку допомогу надавати.

Відмовляючи повністю в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов висновку, що позивачкою не
доведено факт продовження навчання,
потребу у матеріальній допомозі, крім
того відповідач довів, що немає
можливості надавати таку допомогу.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом ОСОБА_5 є батьком
ОСОБА_6, що підтверджується копією
свідоцтва про народження (а.с. 5).

Мати позивачки ОСОБА_2 19 лютого 2011
року уклала шлюб з громадянином
Франції ОСОБА_9. Вона та позивачка
мешкають у Франції(а.с.26).

Відповідач 6 червня 2011 року надав
свою нотаріально посвідчену згоду на
усиновлення ОСОБА_4 чоловіком її матері
ОСОБА_9 (а.с. 31). Було оформлене просте
удочеріння позивачки, за яким
громадянину Франції ОСОБА_9 дозволено
прийняти батьківські права одночасно з
ОСОБА_5, останній зберігає свої
обов'язки, у зв'язку з цим фактом
позивачка має подвійне прізвище ОСОБА_4
(а.с.28).

Відповідно до сертифікату про
відвідування Унівеститету Монпелье
від 10 вересня 2013 року, ОСОБА_4 є
записаною відвідувати на постійній
основі у цьому навчальному році
факультет політичних наук та права. Цей
навчальний заклад передбачає п'ять
років навчання за спеціальністю - юрист
(а.с.44).

Відповідач ОСОБА_5 працює в Головному
управлінні Міндоходів у Миколаївській
області на посаді начальника відділу
та його середньомісячна заробітна
плата становить 3031,21 грн.(а.с. 58).

На утриманні відповідача знаходиться
неповнолітній син ОСОБА_1, 1999 року
народження. Крім того, відповідач
надає допомогу своїм батькам, які за
віком та за станом здоров'я потребують
сторонньої матеріальної допомоги
(а.с.23,52).

Таким чином, колегія суддів вважає, що
сертифікатом про навчання позивачки,
наданим учбовим закладом -
Університетом Монпельє, підтверджено
факт продовження навчання ОСОБА_4

Заперечуючи факт потреби позивачки
у матеріальній допомозі відповідачем
не надано будь-яких переконливих
доказів на спростування цього факту.

Між тим, з матеріалів справи
вбачається, що дитина проживає та
знаходиться на утриманні матері,
продовжує навчання, а тому висновок
суду про недоведеність необхідності
такого матеріальної допомоги є
помилковим.

Перелічені районним судом
обставини, які на його думку, свідчать
про неможливість відповідача надавати
матеріальну допомогу своїй дитині у
зв'язку з продовженням навчання, не є
підставами для звільнення відповідача
від обов'язку утримувати позивачку.

Висновок суду про знаходження на
утримання відповідача його
непрацездатних батьків не
підтверджено наявними в матеріалах
справи доказами, оскільки
відповідачем не доведено, що він є
єдиної дитиною у своїх батьків.

З огляду на наведені правові норми та
надані сторонами докази, колегія
суддів вважає, що відповідач є
працездатною особою, має постійне
місце роботи та стабільну заробітну
плату, а тому має можливість надавати
позивачці матеріальну допомогу.

Перебування на його утриманні
неповнолітнього сина, його допомога
батькам та наявність певних
захворювань у відповідача, відповідно
до ч. 1 ст. 182 СК України, впливають
тільки на розмір аліментів.

Однак, суд першої інстанції на ці
обставини уваги не звернув, що призвело
до порушення норм матеріального права
та неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що позивачка
продовжує навчання, у зв'язку з чим
потребує матеріальної допомоги,
відповідач зобов'язаний і має
можливість надавати їй таку допомогу.
Підстави для звільнення відповідача
від обов'язку утримувати позивачку
відсутні.

Посилання відповідача, що він не
зобов'язаний надавати таку матеріальну
допомогу, оскільки в 2011 році за його
згодою було здійснено удочеріння
позивачки іншою особою -громадянином
Франції і дочка має подвійне прізвище,
не можуть бути взяті до уваги з огляду
на те, що зазначене удочеріння зберігає
обов'язки відповідача, як батька
позивачки.

Крім того, на час звернення до суду
особа, яка здійснила таке удочеріння,
померла.

За таких обставин, рішення
місцевого суду не може вважатися
законним та обґрунтованим, а тому воно
підлягає скасуванню з підстав,
передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
а по справі слід постановити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд
визначає розмір аліментів на
повнолітню дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці заробітку
(доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у ст.
182 СК України.

Частиною 1 ст. 182 СК України встановлено,
що при визначенні розміру аліментів
суд враховує: стан здоров'я та
матеріальне становище дитини, стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення.

З урахуванням всіх викладених
обставин, колегія суддів вважає, що з
відповідача на утримання позивачки
слід стягнути аліменти у розмірі
1/10 частки заробітку.

Позовні вимоги щодо застосування
мінімального розміру аліментів, який
не може бути меншим ніж 30% прожиткового
мінімуму не підлягають задоволенню,
оскільки такий розмір не
застосовується при визначенні розміру
аліментів на повнолітню дитину.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача підлягають стягненню в
дохід держави судові витрати, зокрема
судовий збір за подання позовної заяви
до суду першої інстанції - 229 грн. 40 коп.
та за подання апеляційної скарги на
судове рішення - 114 грн. 70 коп., а всього
344 грн. 10 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 5 грудня 2013
року скасувати та ухвалити по справі
нове рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_5, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі
Нова-Петрівка Снігурівського району
Миколаївської області, на користь
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на її
утримання аліменти в розмірі 1/10
частки усіх видів заробітку щомісячно,
починаючи з 18 вересня 2013 року на
час продовження навчання до
досягнення нею двадцяти трьох років, а
також в дохід держави 344 грн. 10 коп.
судових витрат.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді