Дата документу 09.07.2014
Справа N 320/1853/ 14- ц
Р І Ш Е Н Н Я

ИМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької
області в складі: головуючого - судді
Урупа І.В.

при секретарі - Воропай Д.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права
власності на частку майна, що є
спільною сумісною власністю подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в позовній заяві просить
визнати за ним право власності на 1/6
частку квартири АДРЕСА_1, посилаючись
на те що в період шлюбу з відповідачкою
за сумісні кошти за договором
купівлі-продажу, була придбана 1/3
частка зазначеної квартири, яка
оформлена на ім'я ОСОБА_2 Шлюб з
відповідачкою розірвано, але він
продовжує проживати в квартирі. Однак,
на даний час відповідачка намагається
позбавити його права користування
квартирою, посилаючись на те, що він не
має на неї права. Він, як подружжя має
право на ? частку цього майна, тобто на
1/6 частку квартири.

Представник позивача, адвокат
ОСОБА_5, в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, при цьому пояснив, що
позивач, як подружжя, має право на ?
частку майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
тобто на 1/6 частку квартири.

Строк позовної даності не пропущений,
оскільки позивач проживає в спірній
квартирі, про оспорювання свого права
він дізнався тільки на даний час.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не
визнала, при цьому пояснила, що позивач
не має права на частку квартири,
оскільки спірна квартира була придбана
за її особисті кошти, які вона отримала
від продажу в березні 1997 року належної
їй на праві особистої власності
квартири АДРЕСА_2 та продажу в цей час
будинку, що належав її матері, ОСОБА_6,
яка подарувала їй грошові кошти.

Представник відповідачки ОСОБА_7
позов не визнала, доводи ОСОБА_2
підтримала та заявила про застосування
строку позовної давності, посилаючись
на те, що шлюб з позивачем було
розірвано в 2006 року, а тому саме з цього
часу почав спливати термін позовної
давності щодо майнових претензій
позивача.

Третя особа ОСОБА_3 проти позову
заперечує, при цьому пояснила, що вона
не бажає, щоб позивач проживав в
квартирі.

Третя особа ОСОБА_4 проти позову
заперечує, при цьому пояснила, що
спірна квартира була придбана за
особисті кошти відповідачки, яка
отримала їх від продажу квартири та
будинку своєї матері.

Суд вислухавши представника
позивача, відповідачку, її
представника, третіх осіб, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов слід
задовольнити.

З 11 березня 1995 року сторони
перебували у шлюбі, який був
зареєстрований міським відділом
реєстрації актів громадянського стану
м. Мелітополя Запорізької області,
актовий запис № 217. (а.с. 55)

Шлюб між сторонами було
розірвано, про що 09.03.2006 року в книзі
реєстрації розірвань шлюбів відділу
реєстрації актів цивільного стану по
місту Мелітополю Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області зроблено
відповідний актовий запис № 122. (а.с. 31)

Під час шлюбу, 26.08.1997 року, за
договором купівлі продажу, сторони
придбали 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.
(а.с. 6)

Відповідно до реєстру прав
власності на нерухоме майно 1/3 частка
квартири АДРЕСА_1 зареєстрована на
підставі договору купівлі-продажу №
0365/0949 від 26.08.1997 року за ОСОБА_2. За
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрована решта 2/3
часток квартири, тобто по 1/3 частки за
кожною, на підставі договору
купівлі-продажу від 26.08.1997 року. (а.с. 7)

За змістом ст.ст. 22,23,28 Кодексу про
шлюб та сім'ю України, що діяв на час
виникнення спірних правовідносин,
майно, нажите подружжям за час шлюбу є
його спільною сумісною власністю та в
разі поділу їхні частки є рівними.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку. Майном,
нажитим за час шлюбу, подружжя
розпоряджається за спільною згодою.
При укладанні угод одним з подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

Розірвання шлюбу не припиняє
права спільної сумісної власності на
майно, набуте за час шлюбу.

Як встановлено судом, 1/3 частка
квартири АДРЕСА_1 придбана сторонами
за час шлюбу, є їх спільною сумісною
власністю, а тому позивач має право на ??
його частку.

В обґрунтування своїх заперечень
відповідачка посилається на те, що
спірна квартира являється її особистою
власністю, так як придбана за кошти, які
належали їй особисто від продажу
квартири за адресою АДРЕСА_2 та продажу
будинку, що належав її матері ОСОБА_6,
яка подарувала їй грошові кошти на
придбання квартири.

Відповідно до вимог ст. 24 Кодексу
про шлюб та сім'ю України (в редакції
закону, що діяв на час виникнення
спірних правовідносин) власністю
кожного з подружжя є майно, яке
належало кожному з них до одруження, а
також одержане ним під час шлюбу в дар
або в порядку успадкування.

Законодавець має на увазі кошти,
які були набуті до шлюбу, або одержані
під час шлюбу за реалізоване майно, яке
належало подружжю до шлюбу, одержані за
договором дарування, одержані в
порядку спадкування. Рівність прав і
обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в
себе також їх рівність у майнових
відносинах, які регулюються
положеннями сімейного законодавства.
Основою майнових відносин подружжя є
положення про те, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку. Отже,
з наведеного вбачається призумція
віднесення придбаного під час шлюбу
майна до спільної сумісної власності
подружжя. У такому разі позивач
звільняється від доведення цієї
обставини, яка має значення для
правильного вирішення справи, а
відповідачка, якщо заперечує проти
цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України має довести протилежне
(спростувати матеріально-правову
презумпцію).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків
встановлених законом.

Обставини, визнані сторонами,
згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України не
підлягають доказуванню.

Належних та допустимих доказів у
розумінні ст. 57-60 ЦПК України
відповідачкою на підтвердження своїх
заперечень щодо придбання спірного
майна за особисті кошти суду не надано.

Як вбачається з наданого
відповідачкою договору
купівлі-продажу продаж однокімнатної
квартири за адресою АДРЕСА_2, що належав
відповідачці та її дочкам на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 24.02.1997 року, був здійснений 13.03.1997
року (а.с.40) за 2600 грн.

При цьому, спірна двокімнатна
квартира була придбана 26.08.1997 року за 4455
грн.

Беззаперечних та переконливих
доказів того, що саме за кошти
вилучених від продажу квартири за
адресою АДРЕСА_2 була придбана спірна
квартира, суду не надано.

З наданої відповідачкою копії
договору купівлі-продажу дійсно
вбачається, що її мати, ОСОБА_6, 22.03.1997
року продала належний їй на праві
власності житловий будинок за адресою
по АДРЕСА_3 за 2491 грн.

Але, доказів того, що гроші від
продажу будинку були подаровані
відповідачці для придбання спірної
квартири не надано, з пояснень ОСОБА_2
вбачається, що договір дарування не
укладався.

Таким чином, підстав вважати, що
спірна частина квартири набута за
кошти, які належать відповідачці та є
роздільним майном подружжя не має.

Оскільки відповідно до
законодавства частки майна у спільній
власності подружжя є рівними, кожен із
них має право на 1/6 частку спірної
квартири.

Посилання представника
відповідачки на те, що позивач
пропустив строк позовної давності,
який повинен обчислюватись з часу
видачі свідоцтва про розірвання шлюбу
є безпідставним.

Пленум Верховного Суду України в
постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснив, що
початок позовної давності для вимоги
про поділ спільного майна подружжя,
шлюб якого розірвано, обчислюється не з
дати прийняття постанови державного
органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати
набрання рішенням суду законної сили
(статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності (ч. 2 ст. 72 СК).

В судовому засіданні встановлено,
що позивач користується спірною
квартирою, підставою звернення до суду
стало порушення його права на даний
час, а тому строк позовної давності не
пропущений.

Керуючись ст.ст. 10,60,212 ЦПК
України, ст.ст. 22,23,28 Кодексу про шлюб та
сім'ю України, ст. 72 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання
права власності на частку майна, що є
спільною сумісною власністю подружжя
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1,
зареєстровану на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу від
26.08.1997 року за ОСОБА_2, залишивши за нею
право власності на іншу 1/6 частку цієї
квартири.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: