Справа № 461/1527/14
Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/4172/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів:
Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за
секретаря Данилик І.І.,

з участю
представника апелянта - Науменка А.В.,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Провіта» на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 16 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Провіта», третя особа - Моторне
(транспортне) страхове бюро України про
стягнення невиплаченого страхового
відшкодування та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 16 квітня 2014 року
вищезазначений позов задоволено.

Суд стягнув з Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Провіта» на користь ОСОБА_4 20 000,00 грн.
майнової шкоди, 791,00 пені по
заборгованості із невиплаченого
страхового відшкодування, 60,00 грн.
інфляційних втрат, 182,00 грн. 3% річних за
прострочення виконання зобов'язання,
450,00 грн. вартості експертного
дослідження.

Суд стягнув з Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Провіта» на користь ОСОБА_4 3 000,00 грн.
моральної шкоди.

Рішення суду оскаржило Товариство з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Провіта».

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення про
стягнення суми страхового
відшкодування у розмірі 20 000,00 грн.,
безпідставно вирішив, що твердження
позивача відносно розміру
відшкодування є доведеним.

Апелянт стверджує, що жодного
прострочення виплати страхового
відшкодування з їх сторони не було, а
отже, і застосування штрафних санкцій у
даному випадку є незаконним та
необґрунтованим.

Апелянт погоджується із стягненням
витрат за проведення
автотоварознавчого дослідження у
розмірі 450,00 грн., оскільки такі витрати
передбачені Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон № 1961-IV в редакції
від 08.01.2012р.) і є обґрунтованим.

Апелянт не погоджується з рішенням
суду в частині стягнення моральної
шкоди, оскільки тілесних пошкоджень
позивач під час ДТП не отримав, на
стаціонарному лікуванні не перебував,
а його вимога про відшкодування
моральної шкоди пов'язана саме із
пошкодженням його майна, а тому суд
безпідставно, зіславшись на загальні
положення цивільного законодавства,
задовольнив вимогу позивача про
відшкодування моральної шкоди.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції змінити, зменшивши суму
страхового відшкодування до 16 123,50 грн.
та відмовити в частині стягнення
моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 21 липня 2013 року,
близько 14 год. 45 хв. в м. Львові на
перехресті вул. Дорошенка -
Словацького, ОСОБА_5, керуючи
автомобілем «NISSAN», номерний знак
НОМЕР_1, порушив Правила дорожнього
руху України, в результаті чого
здійснив зіткнення з автомобілем «MAZDA»,
номерний знак НОМЕР_2. Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
автомобілі отримали технічні
пошкодження.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 23 серпня 2013 року (а.с. 10)
ОСОБА_5 визнано винним у вчинені
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та притягнуто до
адміністративної відповідальності.

Ураховуючи, що на момент дорожньо -
транспортної пригоди цивільно -
правова відповідальність ОСОБА_5 була
забезпечена полісом обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності №АВ/9946382 (а.с. 52),
ОСОБА_4 04 жовтня 2013 року звернувся із
заявою про виплату страхового
відшкодування до ТзДВ «СК «ПРОВІТА»,
надавши необхідні документи.

На підтвердження розміру
матеріального збитку пошкодженого
внаслідок дорожньо - транспортної
пригоди автомобіля «MAZDA», номерний знак
НОМЕР_2, позивач подав висновок
експертного автотоварознавчого
дослідження №350/10-13 від 07 жовтня 2013 року
(а.с. 11-20), відповідно до якого вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнта фізичного
зносу становить 25 610,92 грн.

Крім цього, позивач надав суду платіжні
документи, які свідчать про вартість
проведення реального відновлювального
ремонту (а.с. 24-33) на загальну суму 16 623,50
грн., що не заперечується відповідачем
по справі.

Згідно зі ст. 29 Закону «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент
дорожньо-транспортної пригоди, чи до
місця здійснення ремонту на території
України. Якщо транспортний засіб
необхідно, з поважних причин, помістити
на стоянку, до розміру шкоди додаються
також витрати на евакуацію
транспортного засобу до стоянки та
плата за послуги стоянки.

Судом першої інстанції не надано
належної оцінки доказам, які свідчать
про проведення відновлювального
ремонту автомобіля «MAZDA», номерний знак
НОМЕР_2 та відповідно безпідставно
стягнуто з відповідача 20 000,00 грн.
страхового відшкодування.
Обґрунтованою та такою, що відповідає
реальному проведенню відновлювального
ремонту автомобіля «MAZDA», номерний знак
НОМЕР_2, є сума 16 623,50 грн., яка
підтверджується відповідними
платіжними документами та не
заперечується ТзДВ «СК «ПРОВІТА».

Ухвалюючи рішення в справі, судом не
враховано розмір франшизи, який
визначений полісом обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності №АВ/9946382 (а.с. 52) у сумі
500,00 грн.

Стаття 12 зазначеного вище Закону
(№1961-IV) передбачає, що страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи.

У відповідності до п.п. 36.6. ст. 36 цього
Закону, страхувальником або особою,
відповідальною за завдані збитки, має
бути компенсована сума франшизи, якщо
вона була передбачена договором
страхування.

З огляду на вищенаведене, Галицьким
районним судом м. Львова при розрахунку
розміру страхового відшкодування
означена сума не зменшена не розмір
франшизи, в результаті чого колегія
апеляційного суду доходить висновку,
що в цій частині рішення суду першої
інстанції належить змінити.

Розраховуючи розмір страхового
відшкодування, належить виходити з
суми 16 623,50 грн., що відповідає реальному
проведенню відновлювального ремонту
автомобіля «MAZDA», номерний знак НОМЕР_2,
зменшивши її на розмір встановленої у
полісі франшизи 500,00 грн. (16 623,50 грн. - 500,00
грн.).

Таким чином, розмір страхового
відшкодування становитиме 16 123,50 грн.

Судом першої інстанції правильно
задоволені позовні вимоги позивача в
частині стягнення з ТзДВ «СК «ПРОВІТА»
450,00 грн. за проведення експертного
автотоварознавчого дослідження
автомобіля «MAZDA», номерний знак НОМЕР_2,
що підтверджується рахунком №70/13 від 12
вересня 2013 року (а.с. 22) та квитанцією
№74/к від 12 вересня 2013 року (а.с. 32).
Зазначені витрати підтверджені
належними доказами та визнаються
відповідачем та апелянтом.

Висновок суду першої інстанції про
стягнення з відповідача штрафних
санкцій є законним та обґрунтованим,
проте суми, визначені судом на підставі
розрахунку поданого позивачем є
помилковими, а відтак, рішення суду
першої інстанції в цій частині також
належить змінити, виходячи з наведених
нижче умов.

У відповідності до положень п.п. 36.2. ст.
36 Закону «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховик протягом 15 днів з
дня узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у ст.
35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Як вбачається з матеріалів справи,
заява про виплату страхового
відшкодування подана відповідачу 04
жовтня 2013 року. Протягом 90 днів ТзДВ «СК
«ПРОВІТА» рішення про виплату
страхового відшкодування не прийняла
та відповідно страхове відшкодування
не виплатила.

Згідно п.п. 36.5. ст. 36 означеного Закону,
за кожен день прострочення виплати
страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика особі, яка має право на
отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

У розрахунку ціни позову позивач
розраховує пеню з 16 жовтня 2013 року до 03
лютого 2014 року. Однак, початок
зазначеного період розрахунку пені не
може братись судом до уваги, оскільки 90
днів з дня подання заяви про виплату
страхового відшкодування спливає 02
січня 2014 року. Ураховуючи, що 02 січня 2014
року було вихідним днем, керуючись ч. 3
ст. 70 ЦПК України, розрахунок пені
належить проводити з 08 січня 2014 року
(першого робочого дня після вихідних і
святкових днів). Суд бере до уваги
розрахунок пені з 08 січня 2014 року до 03
лютого 2014 року (включно), так як не може
вийти поза межі позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Розрахунок суми пені проводиться з
урахуванням суми боргу - 16123.50 грн. х
кількість днів прострочення - 27 (08.01.2014 -
03.02.2014 - період прострочення) х розмір
подвійної облікової ставки НБУ в день -
0.036 % та становить 155,05 коп.

Отже, розрахована сума пені, яку
належить стягнути з відповідача на
користь позивача становить 155 грн. 05
коп.

Окрім цього, підставним та
обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції про стягнення з відповідача
3% річних та інфляційні втрати на
підставі ст. 625 ЦК України, оскільки між
сторонами встановлено прострочення
грошового зобов'язання, проте, судом
першої інстанції неправильно
визначений розмір цих сум, які належить
стягнути з відповідача, оскільки як
позивачем, так і судом неправильно
визначений період нарахування, а
відтак, рішення суду першої інстанції
належить змінити, відхиливши доводи
апелянта про безпідставність такого
стягнення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачена ст. 625 ЦК України
відповідальність застосовується до
правовідносин зобов'язального
характеру, які виникають з приводу
грошових зобов'язань.

У силу положень статей 524, 533-535, 625 ЦК
України, грошовим є зобов'язання, яке
виражається в грошових одиницях
України (грошовому еквіваленті в
іноземній валюті), тобто будь-яке
зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є
таке правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана сплатити
гроші на користь другої сторони
(кредитора), а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Підставою застосування
відповідальності, передбаченої
частиною другою статті 625 ЦК України, є
прострочення боржником виконання
грошового зобов'язання.

Тобто порушенням грошового
зобов'язання є невиконання боржником
обов'язку сплатити грошові кошти.

У даній справі, між сторонами виникли
зобов'язання з умов договору
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів, за
умовами якого страховик зобов'язувався
провести виплату страхового
відшкодування (виплатити грошові
кошти) у строк, визначений Законом «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», однак, у порушення умов
договору та Закону страховик свої
зобов'язання не виконав.

Таким чином, спір між сторонами виник
унаслідок невиконання відповідачем
умов договору страхування, за яким у
нього настає обов'язок провести
виплату страхового відшкодування,
тобто виникає грошове зобов'язання.

З урахуванням наведеного вище,
розрахунок нарахування процентів та
інфляційних проводиться колегією
апеляційного суду наступним чином.

Розрахунок суми боргу з урахуванням
індексу інфляції:

Період заборгованостіСума боргу
(грн.)Сукупний індекс інфляції за
період№Інфляційне збільшення суми
боргуІСума боргу з врахуванням
індексу інфляціїі08.01.2014 -
03.02.201416123.51.00232.2516155.75Розрахунок
процентів:

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума процентів16123.508.01 -
03.02.2014273 %35.78Таким чином, сума
інфляційних втрат становить 32,25 грн., а
3% річних становить - суму 35,78 грн.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова в частині стягнення з
відповідача 3000,00 грн. на відшкодування
моральної шкоди є необґрунтованим та
таким, що не відповідає нормам права.

Правовідносини, що існують між
сторонами, є зобов'язальними. У разі
порушення зобов'язання моральна шкода
може відшкодовуватися лише тоді, якщо
це встановлено договором або законом
(ст. 611 ЦК України).

У такому випадку, оскільки між
сторонами існують відносини, які
врегульовані спеціальним Законом «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», норми якого не передбачають
такого виду відповідальності
страховика, як відшкодування моральної
шкоди, судом безпідставно стягнуто з
ТзДВ «СК «ПРОВІТА» 3 000,00 грн. заподіяної
моральної шкоди, а тому в силу ст. 309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
в цій частині належить скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову
ОСОБА_4 в цій позовній вимозі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
пропорційно до задоволених позовних
вимог з відповідача належить стягнути
на користь позивача 167,97 грн. судового
збору.

Керуючись ст. 303, п. 2,3 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Провіта» задовольнити
частково.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 16 квітня 2014 року в частині
стягнення з Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Провіта» на користь ОСОБА_4 20 000, 00 грн.
майнової шкоди, 791,00 пені по
заборгованості з невиплаченого
страхового відшкодування, 60,00 грн.
інфляційних втрат, 182 грн. 3% річних за
прострочення виконання зобов'язання,
450,00 грн. вартості експертного
дослідження змінити та викласти цю
частину рішення в такій редакції:

Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Провіта» на користь ОСОБА_4 16 123
(шістнадцять тисяч сто двадцять три)
грн. 50 коп. страхового відшкодування, 155
(сто п'ятдесят п'ять) грн. 05 коп. пені по
заборгованості з невиплаченого
страхового відшкодування, 32 (тридцять
дві) грн. 25 коп. інфляційних втрат, 35
(тридцять п'ять) грн. 78 коп. 3% річних за
прострочення виконання зобов'язання, 450
(чотириста п'ятдесят) грн. вартості
експертного дослідження.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 16 квітня 2014 року в частині
стягнення з Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Провіта» на користь ОСОБА_4 3000,00 грн.
моральної шкоди скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення, яким в
задоволенні цієї позовної вимоги
ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Провіта» на користь ОСОБА_4 167 (сто
шістдесят сім) грн. 97 коп. судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.