Справа № 432/583/14-ц
Провадження №2/432/759/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 р. Стахановський міський суд
Луганської області у складі:

головуючого судді : Юрченко І.М.

при секретарі: Поляруш Я.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Стахановського
міського суду Луганської області
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-тя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору - служба у справах
дітей Стахановської міської ради, про
визначення способів участі батька у
вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду з позовною заявою,
в обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача зазначив,
що 18.09.2009 року громадянин Республіки
Джибуті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
підприємець, уклав шлюб з громадянкою
України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно
свідоцтва про укладення шлюбного
контракту № 492. Оскільки ОСОБА_4
прийняла релігію - мусульманство, то за
згодою обох сторін шлюб зареєстровано
у відповідності до законодавства
Республіки Джибуті і є дійсним на
території України відповідно до ст. 58
Закону України «Про міжнародне
приватне право».

ІНФОРМАЦІЯ_3 в шлюбі у них народився син
ОСОБА_9 у м. Джибуті, Республіці Джибуті
як громадянин Джибуті згідно з витягом
з реєстру запису народжень серії А №7878
від 05.01.2012 року, виданим відділом
реєстрації актів громадянського стану
Республіки Джибуті.

З вересня 2009 року по березень 2012 року
сім'я у складі ОСОБА_3, ОСОБА_4, а потім і
їх спільного сина ОСОБА_9, проживала у
житлі позивача в м. Джибуті, Республіці
Джибуті в різних житлових приміщеннях,
що належать на праві власності
позивачу та його сім'ї, оскільки у
дружини в Республіці Джибуті власного
житла не було.

10 березня 2012 року ОСОБА_4 таємно
покинула подружній будинок, без усної
або письмової згоди батька забрала із
собою їх спільного сина ОСОБА_9 та
виїхала з країни Джібуті. Після
тривалого пошуку та розслідування,
проведеного національною жандармерією
Республіки Джибуті та правоохоронними
і іншими органами в Україні позивачу
стало відомо, що ОСОБА_4 без згоди
батька таємно вивезла сина за межі
Джибуті в Україну. Місце знаходження їх
спільної дитини відповідач від
позивача приховує станом і на даний
час.

Вказані факти уже раніше встановлені і
не підлягають новому доказуванню
рішенням від 27 листопада 2013 року
Стахановського міського суду
Луганської області по справі №432/6883/13-ц.

У зв'язку з відсутністю згоди
відповідача на добровільне вирішення
питань спільного виховання дитини,
позивач змушений звернутись до суду
про визначення способів участі батька
у вихованні дитини.

Позивач проживає за кордоном України в
м. Джибуті Республіки Джибуті на
відстані більше 5000 кілометрів від
місця знаходження відповідача, де має
постійне місце проживання та роботу.
Для участі у виховані дитини він
змушений спеціально прилітати в
Україну на конкретний період часу.

Позивач готовий за власні кошти
придбати власне житло в Україні для
свого проживання та для використання
вказаного власного житла в процесі
виховання дитини та спілкування із нею.
Вказане житло може знаходитись в
будь-якому місті України, де буде
постійно проживати його син ОСОБА_9.

При вирішені питання щодо визначення
порядку зустрічей батька з сином
просив врахувати те, що позивач є
поважною людиною у своїй державі
Республіці Джибуті, має достатню
кількість грошових коштів, які може
використати для участі у виховані та
навчанні своєї дитини ОСОБА_9, в тому
числі для вивчення дитиною арабської
мови, необхідної для спілкування
дитини і батька. Позивач має вищу
освіту, яку отримав у Великобританії.
Він є особою, що сповідує
мусульманство, живе за канонами
вказаної релігії і не вживає
алкогольних напоїв та тютюну, не вживає
нецензурні слова та з повагою
відноситься до інших людей і дітей.
Позивач є абсолютно здоровою молодою
людиною, яка здатна належним чином
приймати участь у виховані своєї
дитини, однак між ним та відповідачем
існує спір відносно способів та шляхів
реалізації права на участь у виховані
дитини.

Що стосується відповідачки, то вона
ніде не працює, власного житла не має,
зареєстрована за місцем проживання
своїх батьків, однак фактично там не
проживає, легальних джерел доходу для
самостійного без допомоги позивача
утримання дитини не має, від отримання
коштів на утримання дитини без
пояснення причин відмовляється.

З 10.03.2012 року на протязі двох років
відповідач не повідомляє батька про
адресу місця знаходження дитини і не
підтримує із позивачем зв'язку, в тому
числі з питань участі у виховані
дитини. Більше того, вона навіть
правоохоронним органам України не
повідомляє адресу місця проживання
дитини. ОСОБА_9 не має українських
документів, ніде не стоїть на
патронажному, медичному, педагогічному
або іншому обліку як малолітня
чорношкіра дитина, за ним відсутній
нагляд державних органів та органів
опіки і піклування, а також медичний та
патронажний догляд. Доказів
своєчасного здійснення відповідних
вакцинацій та інших необхідних дитині
медичних процедур, які повинен
здійснювати дільничний педіатр та
дільнична медсестра, які за дитиною не
закріплені за місцем постійного
проживання дитини, відповідач позивачу
не надає. Відповідач на території
України притягувалась до
адміністративної відповідальності -
04.12.2009 року Стахановським МВ ГУМВС
України в Луганській області відносно
ОСОБА_4 був складений адміністративний
протокол по ст. 197 КпАП України.

Окрім цього, відповідачка ОСОБА_4, у
зговорі із ОСОБА_17, громадянином
Великобританії турецького походження
21.05.2013 року внесли у заяву про державну
реєстрацію шлюбу (Додаток 7 до Правил
державної реєстрації актів цивільного
стану в Україні) неправдиві відомості
про відсутність у неї шлюбу, що дало їм
право зареєструвати повторний шлюб у
Відділі державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Стахановського міського управління
юстиції у Луганській області, на який
вони права не мали, оскільки ОСОБА_4
знаходиться в раніше зареєстрованому
шлюбі із позивачем, який не розірвано у
встановленому законом порядку. Вказані
особи умисно внесли в пункт 8 заяви про
державну реєстрацію шлюбу неправдиву
інформацію те, що ОСОБА_4 не одружена та
завірили вказану неправдиву
інформацію своїми підписами. ОСОБА_4 та
ОСОБА_17 21.06.2013 року на підставі актового
запису про шлюб №231, який був складений
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Стахановського міського управління
юстиції у Луганській області, уклали
шлюб та отримали свідоцтво про шлюб
Серії НОМЕР_1 від 21.06.2013 року.

Органи опіки і піклування (виконавчий
комітет Стахановської міської ради)
міста Стаханова та правоохоронні
органи м. Стаханова повідомили, що в
результаті проведених перевірок місце
знаходження ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 не
встановлено, у місті він не проживає і
на обліку в медичних, виховних та інших
закладах не стоїть.

Дитина та сама ОСОБА_4 в даний час
знаходяться в розшуку «Інтерполу» за
злочин проти дітей і викрадення, а її
анкета із фото виставлена на пошуковій
сторінці офіційного сайту «Інтерполу»,
що підтверджено Робочим апаратом
Укрбюро Інтерполу МВС України.

Неодноразово як батьком, так і його
представником ОСОБА_1 до ОСОБА_4 за
місцем її реєстрації направлялися
письмові повідомлення з проханням про
вихід на зв'язок із батьком та його
представником і про надання зі сторони
батька через представника дитині
ОСОБА_9 матеріальної допомоги для
повноцінного життя та передавалися
координати для виходу на зв'язок. Але
ОСОБА_4 ніяк на дані повідомлення не
реагує, з її поведінки вбачається, що
добровільно надавати дитину для
спілкування позивачу вона не має
наміру.

У позовній заяві просить суд
зобов'язати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, не
чинити перешкод громадянину
Республіки Джибуті ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у спілкуванні з
малолітнім сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3,
та участі у його вихованні.

Визначити порядок зустрічей ОСОБА_3 з
малолітнім сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3,
наступним чином: при знаходженні
ОСОБА_3 в Україні мати можливість
зустрічатись кожен день на протязі 24
годин на добу в належному ОСОБА_3 на
праві приватної власності житловому
приміщені та в будь-якому іншому місці
чи приміщені з обов'язковим
дотриманням режиму годування та
гігієнічного догляду; мати можливість
здійснювати оздоровлення дитини:
морські, гірські курорти України
терміном до одного місяця, не менше
двох разів на рік з обов'язковим
дотриманням режиму годування та
гігієнічного догляду; мати можливість
привітати дитину особисто або через
свого представника у святкові дні: день
народження дитини, Новий рік, Різдво
Христове, Великдень та у дні
мусульманських свят; мати можливість
безперешкодно привітати дитину та
проводити час з дитиною по
домовленістю із матір'ю за межами
України в інших країнах світу; мати
можливість безперешкодно привітати
дитину та проводити час з дитиною
шляхом спілкування телефонним та відео
зв'язком за вибором самого позивача у
будь-який час (крім нічного та денного
сну) за кошти позивача; мати можливість
самостійно чи через свого представника
за власні кошти наймати для навчання
дитини вчителя арабської мови, який
буде мати безперешкодний доступ до
навчання сина не менше 5 днів на тиждень
протягом 2 годин; мати можливість
самостійно або через свого
представника за власні кошти купувати
і давати дитині необхідні для її життя
речі (одяг, взуття, навчальні посібники,
іграшки, предмети побуту, подарунки і
таке інше).

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
позивача підтримав у повному обсязі,
обґрунтувавши їх доводами, викладеними
в позовні заяві. Додатково зазначив, що
він не згодний з висновком органу опіки
та піклування, оскільки у даному
випадку має місце виняткова ситуація,
коли батько буде приїжджати в Україну
лише для того, щоб мати можливість
побачити свого рідного сина та
поспілкуватись з ним. Тільки на дорогу
позивачу доведеться витрачати 2-3 дні,
так як прямих авіарейсів з Республіки
Джибуті, яка знаходиться в Африці до
України не має. До цього позивач ніколи
не був в Україні і в нього не має більш
ніяких справ в цій країні, тобто єдиною
метою для в'їзду в Україну для нього є
бажання зустрітися зі своїм сином.
Разом з цим позивач є дуже зайнятою
людиною і не може кожного місяця
приїжджати в Україну, а отже його
поїздки можуть обмежуватися лише десь
два рази на рік терміном на один місяць,
а тому той час, коли він буде
знаходитись в Україні, позивач бажає
максимально витрачати на спілкування
зі своїм рідним сином. Отже таке
спілкування як тільки два рази на
тиждень з 10 до 12 години ранку, а також з
17 до 19 години вечора цілком не
влаштовує позивача, так як незрозуміло,
що він буде робити всі інші дні свого
перебування в Україні.

Тому вважав, що при ухваленні рішення
по справі суд повинен врахувати цю
особливу ситуацію та місцезнаходження
батька за кілька тисяч кілометрів від
дитини та те, що для участі у виховані
дитини він змушений спеціально
прилітати в Україну на конкретний
період часу.

Також вважав надуманими побоювання
відповідачки стосовно того, що батько
має задумку викрасти дитину та вивести
сина в Республіку Джібуті, так як
відповідачка жодного доказу на
підтвердження своїх слів про такі
наміри позивача суду не надала.

Окрім цього зазначив, що мати дитини
відмовляється надавати позивачу
виклик для того, щоб він мав можливість
отримати візу для приїзду до свого
сина, вона навіть не бере слухалку, коли
позивач їй телефонує, тобто виявляє
повне небажання спілкуватися з
позивачем. Реальних дій, щоб якось
допомогти батьку у спілкуванні з
дитиною відповідачка не зробила.
Навіть коли він сам (представник
позивача) приїжджав в м.Стаханов та
приходив до відповідачки додому, вона
його в квартиру не впустила та
розмовляти з ним не стала.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні
позовні вимоги позивача не визнала,
суду пояснила, що її сину всього 3 роки,
останній раз хлопчик бачив свого
батька ОСОБА_3 по відео під час розмови
у скайпі півтори роки тому у грудні
2012р., а наяву у березні 2012 р., тоді дитина
ще не розмовляла жодною з мов. Після
цього позивач раптово припинив свій
зв'язок із сином аж до сьогоднішнього
дня. ОСОБА_3 ніколи не проявляв
особливого інтересу до проведення часу
із дитиною. Після того, як вона і
позивач розійшлися у вересня 2011-го року
і він переїхав до іншого будинку,
батько навідував дитину досить рідко,
спочатку це було один раз на тиждень,
коли він забирав дитину на один час до
місцевого парку, потім стало ще рідше, 1
раз на 2-3 тижня. Її від'їзд з Республіки
Джибуті був обумовлений тим, що позивач
неодноразово застосовував до неї
фізичне насилля, навіть бив її на очах
дитини, запирав її в кімнаті разом з
сином і не дозволяв нікуди виходити.
Він навіть забрав у неї її паспорт та
документ про народження сина. Не
витерпівши такого поводження з собою,
вона вимушена була втекти разом із
сином. За для цього вона зв'язалася з
посольством України в Ефіопії, які
допомогли їй виїхати та вивезти дитину.

Її син ОСОБА_9 має український документ,
що підтверджує його громадянство
України, виданий посольством України в
Ефіопії, також він був занесений до її
закордонного паспорту. Щодо свідоцтва
про народження, воно було видане у
Джибуті та було легалізовано у
посольстві України в Ефіопії, тому є
дійсним на території України. За
законодавством України дитині, що
народилась за кордоном та отримала
свідоцтво про народження іншої країни,
не видається українське свідоцтво про
народження, достатньо легалізації у
посольстві вже отриманого свідоцтва та
його завірений переклад на українську
мову. Вона зверталась до органів опіки
у м. Стаханові, вони зробили перевірку
умов, в яких живе її син і був складений
акт житлово-побутових умов, копію якого
вона має на руках. Щодо медичного
огляду, дитині були зроблені усі
необхідні вакцинації, на що в неї є
довідка від дільничного педіатра.
Медичний огляд дитини роблять
своєчасно. Також у сина є своя медична
картка з історією всіх пережитих
захворювань, відвідування лікарей та
записами вакцинацій. З 2х років сину був
поставлений діагноз "Вальгусна стопа",
що означає, що дитині необхідно носити
тільки спеціальне ортопедичне взуття,
яке вона купує кожен сезон у
спеціалізованих магазинах, та робити
спеціальні масажі та фізичні вправи з
метою виправлення стопи, що вони
роблять з ним щодня.

Після повернення її із сином на
Україну, вона давала змогу ОСОБА_3
спілкуватися і бачити дитину майже у
будь-який час, коли ОСОБА_3 того хотів,
але позивач спілкувався із сином не
більше 30 хвилин на тиждень, хоча на той
час вона давала йому змогу
спілкуватися із сином і бачити його
майже кожен день. Позивач за своєю ж
волею раптово припинив виходити на
зв'язок із сином у грудні 2012 року, і того
ж місяця почав подавати заяви у всі
інстанції, включаючи міліцію, які
містили брехливу інформацію, з тією
ціллю, щоб забрати в неї дитину. Тобто
за той час, що дитина не бачила батька,
вона просто не пам'ятає його. Більш
того, її син спілкується і розуміє
тільки російську і українську мови.
Арабську і сомалійську він ніколи не
вчив. Дитина із самого народження
нерозлучно жила саме з нею, вже більше
2-х років живе в Україні. Тобто для
хлопчика це середовище, в якому він
почувається захищеним. Її син за
власним бажанням ніколи не захоче піти
до незнайомих йому людей без неї, в
особливості проводити 24 години у
незнайомому домі з незнайомими йому
людьми, які розмовляють незнайомою
йому мовою і не знають ні його звичок,
ні способу життя, що уклався, ні його
характеру. Її син ніколи за власним
бажанням не залишиться з незнайомим
чоловіком без її присутності, в
особливості на довгий період часу. Це
неодмінно травмує та налякає її дитину.
Більш того ОСОБА_3 не знає режиму
годування, сну, звичок дитини, що вона
любить або не любить, їжу, до якої
дитина звикла і як процес виховання та
розвитку проводиться взагалі. Він
даними питаннями ніколи не цікавився.
Вона, як мати проти того, що батько
забирав дитину кудись самостійно з тих
причин, що її син ніколи не розлучався з
нею на довгий період часу, йому всього 3
роки і потрібна мати, так як існує
міцний психологічний зв'язок. Син і
батько спілкуються різними мовами,
тому виявляється абсолютно неможливо
задовольняти будь-які потреби дитини,
не розуміючи мову, на якій спілкується
дитина, будь-то фізичні потреби, або
потреби емоційного характеру. Більш
того ОСОБА_3 неодноразово погрожував їй
забрати дитину та пропонував викупити
в неї сина, чому є доказом їх переписка
в Скайпі. Вона знає достовірно, що
ОСОБА_3 проти того, щоб дитина росла в
немусульманській країні, він це
неодноразово повторював як на словах,
так і у письмовому вигляді, чому є
підтвердженням його електронні листи
на її адресу. Вона не проти того, щоб
батько мав змогу привітати дитину у
будь-які свята, які вважає за потрібне,
але їй відомо про те, що ОСОБА_3
дотримується екстремістського
напрямку ісламу, підтвердженням чому
також є багаточисленні електронні
листи, і він абсолютно проти дотримання
будь-яких свят, не пов'язаних з ісламом.
Тому інформація про те, що він хоче мати
змогу привітати сина з днем
народженням і тим паче християнськими
святами є абсолютною неправдою.

Відповідачка вважала, що якщо ОСОБА_3
вдасться вивести дитину за межі
України, він вже її ніколи не поверне.

Вона не заперечує проти спілкування
батька із дитиною за допомогою мережі
Скайп або телефонним зв'язком. Але час
спілкування повинен бути
врегульований, тобто заздалегідь
обговорений з нею і назначений на певні
дні і на певний час, тому що у дитини є
свій режим і графік, якого вона
дотримується.

Також вона не проти того, щоб дитина
вчила арабську мову, але вчителя вона
як мати хоче підібрати самостійно, так
як вважає, що для 3-х літньої дитини
треба підбирати не просто вчителя, а
людину, що має досвід навчання дітей
такого віку. Вчитель, який не має такого
досвіду, не зможе не тільки навчити
дитину даному предмету, але може навіть
зашкодити психологічно. До того ж, вона
не довіряє ОСОБА_3 через його
багаторазові погрози та залякування,
тому не довіряє і людині, яку він
збиратиметься найняти. Щодо
періодичності навчання, воно повинно
бути згідно здібностей дитини
сприймати іноземну мову у такому
ранньому віці. Неможливо заздалегідь
спланувати точний графік навчання, це
буде видно, як тільки дитина почне
займатися і залежатиме від багатьох
факторів, таких як вік дитини,
здатність її сприймання нової мови,
процес навчання та таке інше. Тому
узгоджуючи даний графік, треба брати до
уваги усі перечисленні фактори. Проти
того, щоб батько купував та передавав
сину подарунки і речі на свій розсуд
вона також не заперечує, вона ніколи
цьому не перешкоджала, але, нажаль, з
того часу, коли вони з сином
повернулися до України, батько жодного
разу не передавав ніяких подарунків
або речей взагалі.

Також відповідачка зазначила, що вона
має вищу освіту та працює перекладачем,
а з січня 2014 року вона також
зареєстрована як приватний
підприємець. На сьогоднішній день вона
працює та сама взмозі утримувати себе
та свого сина. Окрім цього їх із сином
забезпечує її чоловік ОСОБА_17.

Стосовно складання відносно неї 04.12.2009
року Стахановським МВ ГУМВС України в
Луганській області адміністративного
протоколу по ст. 197 КпАП України,
пояснила, що на момент 04.12.2009 року вона
вже не проживала на території України
аж до березня 2012 року, тому фізично не
могла бути затримана органами міліції.
Щодо ст. 197 КпАП України, то у зв'язку з
тим, що їй виповнилось 25 років, вона
мусила вклеїти нову фотокартку на
другій сторінці паспорта, але вчасно це
зробити у неї не було можливості, бо
вона на той момент не проживала на
території України. При першій нагоді,
коли вона тимчасово приїхала до
України у грудні 2009 року, вона зробила
нову фотокартку на паспорт, але їй
прийшлося заплатити штраф у розмірі 17
гривень за несвоєчасне поновлення
паспорту згідно ст. 197 КпАП України.

В останнє судове засідання відповідач
не з'явилась, надала суду заяву, в якій
просила продовжувати слухати справу за
її відсутністю та за участю її
представника ОСОБА_2

У судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги позивача не
визнала, суду пояснила, що той порядок
зустрічей позивача з дитиною, про який
він просить у позовній заяві не є
можливим з огляду на малолітній він
дитини, адже ОСОБА_9 лише три роки, два з
яких він проживає на території України,
за законом він є громадянином України,
виховується у російськомовній родині.
Хлопчик не є чорношкірою дитиною, він
просто смаглявий. Це звичайна
українська дитина, він здоровий,
активний, життєрадісний, виховується
люблячою матір'ю та бабусею з дідусем.
Дитина звикла до свого оточення, звикла
розмовляти російською мовою, якою вона
спілкується зі своїми родичами та
російськомовними дітьми. Раніше
позивач спілкувався з сином по скапу,
але він сам припинив таке спілкування,
і таким чином на даний час дитина його
зовсім не знає, на мові позивача не
розмовляє, він для неї зараз зовсім
стороння людина, дитина знає тільки
матір та її родичів. А отже дуже важко
та практично неможливо буде переконати
трирічного хлопчика в тому, що йому
треба спілкуватися з незнайомим йому
чоловіком, дитина може просто
перелякатися, у випадку якщо мати
віддасть його чужій людині, а сама при
цьому залише його, це може негативно
вплинути на психічний стан маленького
хлопчика. З таких причин відповідачка
не може віддати свого сина на цілу добу
для спілкування з позивачем, бо це буде
моральна травма для дитини. Окрім цього
позивач зовсім не знає характеру сина,
його звичок та потреб та взагалі не має
досліду у вихованні таких маленьких
дітей. Разом з цим мати знає всі
можливості дитини, його звички та
здібності, його щоденний розклад та всі
потреби дитини. Тому представник
відповідача вважала, що налагоджувати
контакт між позивачем та сином
необхідно поступово, спочатку по скапу,
щоб хлопчик звик до свого батька, потім
короткі зустрічі у присутності матері,
а коли хлопчик підросте, то дане
питання можна буде перегледіти з
урахуванням того, наскільки дитина
адаптується в такій ситуації, і
тривалість зустрічей можна буде
подовжити. Разом з цим батько хлопчика
не робить ніяких спроб щоб хоча б по
скайпу поспілкуватись зі своїм сином, а
тільки постійно судиться. Його адвокат
періодично подає різні заяви на
відповідачку до міліції, звинувачуючи
її у тому, що вона викрала та продала
дитину, що зовсім є безглуздо, адже
відповідачка понад усе, як кожна
нормальна мати, любить свого сина,
піклується про нього та робить все від
неї залежне для найкращого виховання
та забезпечення своєї єдиної дитини.

Також зазначила, що на даний час такі
побачення можливі лише у присутності
матері або когось із родичів хлопчика,
кого він знає і кому довіряє через те,
що так хлопчику буде легше
спілкуватися з незнайомим йому
батьком, він не буде лякатися
незнайомої йому людини. Окрім цього
відповідачка побоюється ще й того, що
позивач може просто викрасти дитину,
адже він неодноразово пропонував
відповідачці гроші за те, щоб вона
віддала хлопчика йому, погрожував їй,
тому відповідачка просто боїться, що
позивач може взагалі вивезти дитину з
України, тим більше у позивача є
рішення Республіки Джибуті від 26.06.2012
року, яким примушено відповідачку
повернути дитину у її споконвічну
країну, Республіку Джібуті.

Разом з цим відповідачка працює та не
може весь час, коли позивач приїде в
Україну знаходитись поруч з ним, вона
має свої життєві турботи та клопоти,
різні щоденні проблеми, які потрібно
вирішувати, а тому це просто нереально
покинути всі свої справи і цілодобово,
на протязі кількох тижнів перебувати
разом з позивачем, тому вважала, що при
визначенні порядку побачень батька з
сином, суд повинен врахувати й ці
обставини.

У судовому засіданні представник
третьої особи суду пояснив, що
12.06.2014року на засіданні комісії з
питань захисту прав дитини виконкому
Стахановської міської ради ретельно
було розглянуто питання щодо
визначення порядку побачень батька
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з малолітнім
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 і одноголосно
членами комісії, враховуючи малолітній
вік дитини та той факт, що вона не
спілкувалась з батьком протягом
останніх двох років, звикла до певного
оточення та своїх близьких, керуючись
чинним законодавством, було прийнято
рішення про встановлення порядку
побачень батька, ОСОБА_3, 1983 р.н., з
дитиною наступним чином:

- у період знаходження ОСОБА_3 в
м.Стаханові зустрічатись з дитиною два
рази на тиждень з 10 до 12 години ранку, а
також з 17 до 19 години вечора того ж дня в
присутності матері або третіх осіб;

- здійснювати оздоровлення дитини
на морських, гірських курортах України
терміном до одного місяця двічі на рік
за згодою матері та в її присутності
або третіх осіб за згодою матері;

- безперешкодно вітати дитину у
святкові дні та у дні мусульманських
свят;

- проводити час з дитиною за межами
України в інших країнах світу за згодою
з матір'ю та в її присутності або в
присутності третіх осіб;

- безперешкодно спілкуватись з
дитиною шляхом телефонного та відео
зв'язку за домовленістю з матір'ю
згідно з денним розпорядком дитини;

- надати можливість за
домовленістю з матір'ю наймати для
навчання дитини вчителя арабської
мови, який буде мати доступ до навчання
дитини відповідно до вікових
можливостей та стану здоров'я дитини;

- надати можливість батькові за
його бажанням купувати необхідні для
дитини речі, одяг, взуття, предмети
побуту, подарунки, які сертифіковані
згідно державних стандартів та
відповідають віку дитини та передавати
їх будь-яким шляхом за домовленістю з
матір'ю.

Даний порядок встановити до досягнення
ОСОБА_9 шкільного віку з правом
наступного перегляду.

Представник третьої особи зазначила,
що при вирішенні даного питання
комісія виходила з того, що хлопчику
лише три роки, він не бачив свого батька
вже два роки, тому віддавання такої
маленької дитини у незнайоме йому
оточення може негативно вплинути на
дитину, хлопчик буде просто боятися
незнайомого йому чоловіка, до того ж
дитина не знає мови, на якій
спілкується батько. Тому краще дитині
бачитися з батьком у присутності
матері або інших родичів чи знайомих
йому людей, яких визначить мати, у
випадку, коли мати не зможе бути
присутньою при таких зустрічах батька
з сином. Окрім цього при таких
побаченнях слід враховувати і щоденний
розклад дитини, бо дитина у трирічному
віці ще потребує денного сну, тому
найкращими годинами побачень батька з
сином будуть години прогулянок дитини
десь з 10 до 12 години ранку, а також з 17 до
19 години вечора. Потім, коли дитина
адаптується, звикне до батька, коли між
батьком та сином буде встановлений
контакт та дитина буде здатна до того,
щоб збільшити час її спілкування з
позивачем, порядок побачень може бути
подовжений. Також представник третьої
особи зазначила, що працівники служби у
справах дітей Стахановської міської
ради двічі виходили за місцем мешкання
відповідачки, перевіряли умови
мешкання хлопчика та складали акти
обстеження умов проживання
малолітнього ОСОБА_9. Працівниками
служби у справах дітей було
встановлено, що для малолітньої дитини
створені всі умови для проживання та
розвитку, хлопчик життєрадісний,
веселий, добре спілкувався з
працівниками служби, в сімї, де мешкає
малолітній ОСОБА_9 існують теплі та
дружні взаємовідносини.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Згідно
із ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Судом
досліджені всі докази надані
сторонами, клопотань про витребування
та дослідження інших доказів до суду не
надходило.

Вислухавши учасників судового процесу,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши надані сторонами докази,
оцінивши кожний доказ окремо, а також
докази в їх сукупності, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню,
при цьому приймає до уваги такі
обставини.

У судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року у позивача ОСОБА_3 до
відповідачки ОСОБА_4 народився син
ОСОБА_9 у м. Джибуті, Республіці Джибуті,
згідно з витягом з реєстру запису
народжень, серії А № 7878 від 05.01.2012 року,
виданим відділом реєстрації актів
громадянського стану Республіки
Джібуті (ар.с.9). Дана обставина
сторонами визнається, а тому
відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України
не підлягає доказуванню.

Рішенням Стахановського міського суду
Луганської області від 27 листопада 2013р.
по справі № 432/6883/13-ц (ар.с.145-156), яке було
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Луганської області від 29 січня 2014
року (ар.с.140-144), а отже набрало законної
сили були встановлені наступні
обставини:

- З вересня 2009 року по вересень 2011 року
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх спільний син
ОСОБА_9 проживали в м. Джибуті,
Республіці Джибуті.

- Заяву з питання реєстрації набуття
громадянства України за народженням
ОСОБА_9, ОСОБА_4 електронною поштою
надіслала до посольства України в
Федеративній Демократичній Республіці
Ефіопії до тимчасового повіреного у
справах України Буравченкову О.В.,
оригінали документів поштою DHL. Заява з
питання реєстрації набуття
громадянства України за народженням
зареєстрована в Посольстві України в
Ефіопії за реєстраційним № 5/2012 від
19.01.12. В якості документу, що
посвідчував особу заявниці, був
наданий паспорт громадянина України
для виїзду за кордон НОМЕР_2, виданий
23.06.2004 року органом 4400.

- Тимчасовим повіреним у справах
України в Ефіопії було прийнято
позитивне рішення щодо оформлення
набуття громадянства України ОСОБА_9 та
в закордонний паспорт НОМЕР_3
громадянки України ОСОБА_4 на сторінці
"ДІТИ" вклеєне фото дитини і зроблено
рукописний надпис "ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3" та завірено
підписом і печаткою Посольства України
в Ефіопії, видано довідку про
реєстрацію особи громадянином України
від 20.01.2012 р.

- Вказані довідка від 20.01.2012 року та фото
в паспорті матері ОСОБА_4 дали
можливість матері прибути разом з
сином до України, де вона знаходиться
на теперішній час.

На підставі ст. 5 Закону України "Про
громадянство України" документи, що
підтверджують громадянство України є у
тому числі і паспорт громадянина
України для виїзду за кордон.

Відповідно до Закону України " Про
громадянство України", ст. 25 "
Повноваження Міністерства закордонних
справ України, дипломатичних
представництв та консульських установ
України", п.5) дипломатичні
представництва та консульські
установи України, приймають рішення
про оформлення набуття громадянства
України особами за підставами,
передбаченими пунктами 1,2,4-10 ст. 6 цього
Закону. Відповідно до ст. 6 Закону
України "Про громадянство України",
громадянство України набувається у
тому числі і за народженням.

На підставі п. 1 ст. 7 Закону України "Про
громадянство України", "набуття
громадянства України за народженням" -
особа, батьки або один з батьків якої на
момент її народження були громадянами
України, є громадянином України. Особа,
яка має право на набуття громадянства
України за народженням, є громадянином
України з моменту народження.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
громадянство», дитина, яка є особою без
громадянства, один з батьків якої є
громадянином України, а другий є
іноземцем, реєструється громадянином
України за клопотанням того з батьків,
який є громадянином України; датою
набуття громадянства України у
випадках, передбачених цією статтею, є
дата реєстрації набуття особою
громадянства України.

Отже суд дійшов висновку, що малолітній
ОСОБА_9 набув громадянства України.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У судовому засіданні також
встановлено, що 26.06.2012 року Судом першої
інстанції з питань особистого статусу
Республіки Джибуті було винесене
початкове та заочне рішення, в
резолютивній частині якого вказано:
Примусити пані ОСОБА_4 повернути дитину
у її споконвічну країну, Республіку
Джибуті, з наданням особливого
значення тому, що піклування за дитиною
є спільним між її батьком та матір'ю на
підставі шлюбних відношень, що
продовжуються між ними. Рішення
набрало законної сили з моменту його
прийняття, з 26.06.2012 року (ар.с.134-138).

Разом з цим вищевказаним рішенням
Стахановського міського суду
Луганської області від 27 листопада 2013р.
по справі № 432/6883/13-ц (ар.с.145-156), яке було
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Луганської області від 29 січня 2014
року (ар.с.140-144) у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
незаконним утримання на території
України неповнолітньої дитини ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, про повернення
неповнолітньої дитини ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3 до місця постійного
проживання у Республіку Джібуті за
адресою : АДРЕСА_2, у зобов'язанні
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає
АДРЕСА_1, передати неповнолітню дитину
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 батьку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою :
АДРЕСА_3, який приїде до України, щоб
забрати дитину, у допущенні до
негайного виконання рішення в частині
повернення дитини до республіки
Джібуті, було відмовлено у повному
обсязі.

Частиною 4 статті 124 Конституції
України визначено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

21 червня 2013 року ОСОБА_4 уклала шлюб з
ОСОБА_17, отримала прізвище ОСОБА_4, про
що свідчить Свідоцтво про шлюб,
зареєстрований Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Стахановського
міського управління юстиції у
Луганській області, актовий запис 231.
Дана обставина також була встановлена
рішенням Стахановського міського суду
Луганської області від 27 листопада 2013р.
по справі № 432/6883/13-ц (ар.с.145-156).

ОСОБА_4 зареєстрована у АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою
адресно-довідкового підрозділу УДМСУ
Луганської області (ар.с.41).

Квартира АДРЕСА_1 знаходиться в
задовільному стані, в приміщенні для
малолітньої дитини створені всі умови
для проживання та розвитку, хлопчик
товариський та життєрадісний, в сім'ї
існують теплі та дружні
взаємовідносини, про що свідчить акт
про обстеження умов проживання від
21.05.2014 року, складений службою по
справах дітей Стахановської міської
ради (ар.с.113).

ОСОБА_9 має медичну картку, проходить
медичний огляд, перебуває під наглядом
дільничного лікаря педіатра ОСОБА_15 та
дільничної медичної сестри ОСОБА_16,
отримує щеплення, що підтверджується
матеріалами справи (ар.с.99-103).

Відповідно до виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії НОМЕР_4
(ар.с.98), відповідачка ОСОБА_4
зареєстрована 08.01.2014р. в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, та надає
послуги перекладу.

Вирішуючи позовні вимог позивача суд
виходив з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про
права дитини, прийнятої резолюцією 44/25
Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989р. та
ратифікованої Постановою Верховної
Ради України №789ХІІ (78912) 27.02.1991р. у всіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності з вимогами ч. 7 ст. 7
Сімейного кодексу України, дитина має
бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Згідно з ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу
України, регулювання сімейних відносин
має здійснюватися з максимально
можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 15 Закону України «Про
охорону дитинства», у разі якщо батьки
не можуть дійти згоди щодо участі
одного з батьків, який проживає окремо,
у вихованні дитини, порядок такої
участі визначається органами опіки та
піклування за участю батьків виходячи
з інтересів дитини.

На підставі ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу
України, батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Відповідно до ст.158 Сімейного кодексу
України орган опіки та піклування
постановляє рішення про визначення
способу участі у вихованні дитини на
підставі вивчення умов життя батьків,
їхнього ставлення до дитини, інших
обставин, що мають істотне значення.

Отже, на підставі зазначених норм
законів, орган опіки та піклування при
прийнятті рішення про визначення
способу участі у вихованні дитини
повинен виходити перш за все із
інтересів дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та
піклування Стахановської міської ради
про визначення способів участі батька
у вихованні малолітнього ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (ар.с.174) зазначено, що
враховуючи малолітній вік дитини та
той факт, що вона не спілкувалась з
батьком протягом останніх двох років,
звикла до певного оточення та своїх
близьких, керуючись чинним
законодавством, орган опіки та
піклування вважає за доцільне
встановити порядок побачень батька
ОСОБА_3, 1983 р.н., наступним чином:

- у період знаходження ОСОБА_3 в
м.Стаханові зустрічатись з дитиною два
рази на тиждень з 10 до 12 години ранку, а
також з 17 до 19 години вечора того ж дня в
присутності матері або третіх осіб;

- здійснювати оздоровлення дитини
на морських, гірських курортах України
терміном до одного місяця двічі на рік
за згодою матері та в її присутності
або третіх осіб за згодою матері;

- безперешкодно вітати дитину у
святкові дні та у дні мусульманських
свят;

- проводити час з дитиною за межами
України в інших країнах світу за згодою
з матір'ю та в її присутності або в
присутності третіх осіб;

- безперешкодно спілкуватись з
дитиною шляхом телефонного та відео
зв'язку за домовленістю з матір'ю
згідно з денним розпорядком дитини;

- надати можливість за
домовленістю з матір'ю наймати для
навчання дитини вчителя арабської
мови, який буде мати доступ до навчання
дитини відповідно до вікових
можливостей та стану здоров'я дитини;

- надати можливість батькові за
його бажанням купувати необхідні для
дитини речі, одяг, взуття, предмети
побуту, подарунки, які сертифіковані
згідно державних стандартів та
відповідають віку дитини та передавати
їх будь-яким шляхом за домовленістю з
матір'ю.

Даний порядок встановити до досягнення
ОСОБА_9 шкільного віку з правом
наступного перегляду.

Суд погоджується із зазначеним
висновком органу опіки та піклування
Стахановської міської ради в частині
того, що побачення батька з сином
повинні відбуватися в присутності
матері або третіх осіб за згодою
матері, так як дійсно ОСОБА_9 лише три
роки, тобто це ще малолітня дитина. Суд
також приймає до уваги і той факт, що
хлопчик не спілкувався з батьком
протягом останніх двох років, звик до
певного оточення та своїх близьких,
виховувався у російськомовній родині
та взагалі не знає арабську мову, а тому
суд вважає, що на даному етапі, коли
дитина зовсім мала, її не можна
відібрати від матері та передати
незнайомій хлопчику людині для
спілкування на кілька діб без
присутності матері або когось із
знайомих чи родичів матері, які відомі
хлопчику, до яких він звик та яких він
по доброму сприймає. Хлопчик ніколи не
розлучався з матір'ю на довгий період
часу, йому всього 3 роки і у такому віці
якнайбільше потрібна мати, так як існує
міцний психологічний зв'язок. Крім того
хлопчик та його батько спілкуються
різними мовами, тому виявиться
абсолютно неможливим задовольняти
будь-які потреби дитини, не розуміючи
мову, на якій спілкується дитина,
будь-то фізичні потреби, або потреби
емоційного характеру. Це може
травмувати та налякати дитину.

Окрім цього суд приймає до уваги й те,
що кожна дитина індивідуальна і тільки
ті особи, які проживають разом з нею, у
даному випадку це мати та її батьки,
напевне знають характер дитини, її
звички та здібності, на протязі
тривалого часу вивчили всі потреби
дитини, а тому тільки вони можуть
допомогти й самому батьку знайти
контакт з дитиною не нашкодивши при
цьому психічному стану дитині.

Суд вважає, що той порядок зустрічей
позивача з сином, про який він просить у
позовній заяві, а саме зустрічатися
кожен день на протязі 24 годин на добу у
весь період знаходження позивача на
території України, буде суперечити
інтересам дитини, так як є
недопустимим, щоб трирічна дитина
розлучалася з матір'ю на такий великий
строк. Декларацією прав дитини,
прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, зокрема у принципі 6,
проголошено, що малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю. На підставі зазначеного,
суд вважає, що хлопчик є дуже маленьким,
йому лише три роки, щоб його розлучати з
рідною матір'ю на кілька тижнів.

А отже враховуючі вік дитини, яка
народилася, ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
ставлення до неї матері, час, який
провела дитина в новому середовищі на
Україні, той факт, що дитина не
спілкувалась з батьком протягом
останніх двох років, звикла до певного
оточення та своїх близьких, не знає
мову батька, суд приходить до висновку,
що знаходження ОСОБА_9 окремо без
матері та його близьких, яких він
сприймає за своїх рідних, не може не
заподіяти психічної шкоди дитині та
може створити для неї нестерпну
обстановку, а отже побачення батька з
дитиною можливі лише у присутності
матері або інших осіб за вибором матері
та за її згодою.

Також суд вважає доречним висновок
органу опіки та піклування
Стахановської міської ради й стосовно
годин побачень батька з сином, а саме з
10 до 12 години ранку, а також з 17 до 19
години вечора, так як при визначенні
способу участі батька у вихованні
дитини, суд приймає до уваги й вік
дитини, в якому дитина ще потребує
денного післяобіднього сну, а отже суд
вважає за доцільне визначити час
побачень батька з сином з 10 до 12 години
ранку, а також з 17 до 19 години вечора,
так як у судовому засіданні було
встановлено, що саме у ці години
хлопчик грає або прогулюється.

Разом з цим суд також приймає до уваги,
що для участі у виховані дитини позивач
змушений спеціально прилітати в
Україну на конкретний період часу.

Як було встановлено у судовому
засіданні позивач мешкає в Республіці
Джібуті, яка знаходиться в Африці,
тобто на значній відстані від України.
Позивач буде приїжджати в Україну лише
для того, щоб мати можливість побачити
свого рідного сина та поспілкуватись з
ним. До теперішнього часу позивач
ніколи не був в Україні і в нього не має
більш ніяких справ в цій країні, тобто
єдиною метою для в'їзду в Україну для
нього є бажання зустрітися зі своїм
сином, а тому той час, коли він буде
знаходитись в Україні, позивач бажає
максимально витрачати на спілкування
зі своїм рідним сином. Таким чином таке
спілкування як тільки два рази на
тиждень з 10 до 12 години ранку, а також з
17 до 19 години вечора буде вкрай
обмежувати права позивача на
спілкування зі своїм сином. На підставі
ч. 6. ст. 19 Сімейного кодексу України суд
може не погодитися з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

А отже враховуючи дану конкретну
ситуацію, місцезнаходження батька за
кілька тисяч кілометрів від дитини та
те, що для участі у виховані дитини він
змушений спеціально прилітати в
Україну на конкретний період часу, суд
вважає за доцільне, встановити порядок
побачень батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
малолітнім ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 у
період знаходження ОСОБА_3 на території
України не два рази на тиждень, як
зазначено у висновку органу опіки та
піклування Стахановської міської ради,
а чотири рази на тиждень з 10 до 12 години
ранку, а також з 17 до 19 години вечора
того ж дня в присутності матері або
третіх осіб за вибором матері. При
цьому суд врахував і ту обставину, що
відповідачка працює та не може весь
час, коли позивач приїде в Україну
знаходитись поруч з ним, вона має свої
життєві турботи та клопоти, різні
щоденні проблеми, які потрібно
вирішувати, а тому це просто нереально
покинути всі свої справи і цілодобово,
на протязі кількох тижнів перебувати
разом з позивачем.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовна заява ОСОБА_3 про
визначення способів участі батька у
вихованні дитини підлягає частковому
задоволенню.

А отже суд вважає за доцільне
встановити порядок побачень батька
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з малолітнім
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 наступним чином:

- у період знаходження ОСОБА_3 на
території України зустрічатись з
малолітнім сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3
чотири рази на тиждень з 10 до 12 години
ранку, а також з 17 до 19 години вечора
того ж дня в присутності матері або
третіх осіб за вибором матері;

- здійснювати оздоровлення дитини на
морських, гірських курортах України
терміном до одного місяця двічі на рік
за згодою матері та в її присутності
або в присутності третіх осіб за
вибором матері;

- безперешкодно вітати дитину особисто
або через свого представника у
святкові дні: день народження дитини,
Новий рік, Різдво Христове, Великдень
та у дні мусульманських свят;

- проводити час з дитиною за межами
України в інших країнах світу за згодою
з матір'ю та в її присутності або в
присутності третіх осіб за вибором
матері;

- безперешкодно спілкуватись з дитиною
шляхом телефонного та відео зв'язку у
будь-який час за вибором ОСОБА_3, крім
нічного та денного сну та згідно з
денним розпорядком дитини, за кошти
ОСОБА_3;

- надати можливість ОСОБА_3 за
домовленістю з матір'ю наймати для
навчання ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 вчителя
арабської мови, який буде мати доступ
до навчання дитини відповідно до
вікових можливостей та стану здоров'я
дитини;

- надати можливість ОСОБА_3 за його
бажанням купувати необхідні для
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 речі, одяг, взуття,
навчальні посібники, іграшки, предмети
побуту, подарунки, які сертифіковані
згідно державних стандартів та
відповідають віку дитини і передавати
їх будь-яким шляхом малолітньому
ОСОБА_9.

Даний порядок побачень батька ОСОБА_3 з
малолітнім ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3
встановити до досягнення ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3, шкільного віку з правом
наступного перегляду.

Керуючись ст.ст. 10,11,12,27,31,60, 61, 209, 212- 215,
218, 292, 294, 296 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-тя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору - служба у справах
дітей Стахановської міської ради, про
визначення способів участі батька у
вихованні дитини, задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, не
чинити перешкод громадянину
Республіки Джибуті ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у спілкуванні з
малолітнім сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3,
та участі у його вихованні.

Встановити порядок побачень батька
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з малолітнім
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 наступним чином:

- у період знаходження ОСОБА_3 на
території України зустрічатись з
малолітнім сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3
чотири рази на тиждень з 10 до 12 години
ранку, а також з 17 до 19 години вечора
того ж дня в присутності матері або
третіх осіб за вибором матері;

- здійснювати оздоровлення дитини на
морських, гірських курортах України
терміном до одного місяця двічі на рік
за згодою матері та в її присутності
або в присутності третіх осіб за
вибором матері;

- безперешкодно вітати дитину особисто
або через свого представника у
святкові дні: день народження дитини,
Новий рік, Різдво Христове, Великдень
та у дні мусульманських свят;

- проводити час з дитиною за межами
України в інших країнах світу за згодою
з матір'ю та в її присутності або в
присутності третіх осіб за вибором
матері;

- безперешкодно спілкуватись з дитиною
шляхом телефонного та відео зв'язку у
будь-який час за вибором ОСОБА_3, крім
нічного та денного сну та згідно з
денним розпорядком дитини, за кошти
ОСОБА_3;

- надати можливість ОСОБА_3 за
домовленістю з матір'ю наймати для
навчання ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 вчителя
арабської мови, який буде мати доступ
до навчання дитини відповідно до
вікових можливостей та стану здоров'я
дитини;

- надати можливість ОСОБА_3 за його
бажанням купувати необхідні для
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 речі, одяг, взуття,
навчальні посібники, іграшки, предмети
побуту, подарунки, які сертифіковані
згідно державних стандартів та
відповідають віку дитини і передавати
їх будь-яким шляхом малолітньому
ОСОБА_9.

Даний порядок побачень батька ОСОБА_3 з
малолітнім ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3
встановити до досягнення ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3, шкільного віку з правом
наступного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Луганської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги особами, які
брали участь у справі у десятиденний
строк з дня проголошення рішення,
особами, які брали участь у справі але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: