пр. № 2-н/759/471/14
ун. № 759/6779/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року суддя Святошинського
районного суду м. Києва Морозов М.О.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу
судового наказу про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
оплаті за відрядження та допомогу на
оздоровлення за 2012-2013 р.р. з Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Мостобудівельна компанія МСУ»,

в с т а н о в и
в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про
видачу судового наказу про стягнення з
ТОВ «Мостобудівельна компанія МСУ»
заборгованості по заробітній платі,
оплаті за відрядження та допомогу на
оздоровлення за 2012-2013 р.р. у сумі 20139 грн.

Згідно п.1 ч.1 ст.96 ЦПК України судовий
наказ може бути видано у разі, якщо
заявлено вимогу про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
працівникові суми заробітної плати.

Згідно п.2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя
відмовляє у прийнятті заяви про видачу
судового наказу у разі, якщо із заяви і
поданих документів вбачається спір про
право.

У прийнятті заяви про видачу судового
наказу необхідно відмовити, оскільки
із поданої заяви і доданих до неї
документів вбачається спір про право.

Так, подавач заяви просить стягнути з
ТОВ «Мостобудівельна компанія МСУ» 20139
грн. як заборгованість по заробітній
платі, оплаті за відрядження та
допомогу на оздоровлення за 2012-2013 р.р.,
між тим при даних умовах видати судовий
наказ про стягнення такої
заборгованості неможливо.

Незрозуміло суду, яким чином
вирахувана ОСОБА_1 вищевказана
заборгованість по її складовим, бо до
заяви не прикладено будь-якого доказу у
підтвердження його перебування у
трудових відносинах з ТОВ
«Мостобудівельна компанія МСУ» і
нарахування заробітної плати та інших
нарахувань по оплаті за відрядження та
допомогу на оздоровлення.

Суд двічі робив запити на адресу ТОВ
«Мостобудівельна компанія МСУ» про
надання довідки про нараховану, але не
виплачену заробітну плату ОСОБА_1, але
відповіді так і не було отримано.

Як зазначено в п. 9 постанови від 23.12.2011
р. №14 ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО
СУДУ УКРАЇНИ з ОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І
КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ «Про практику
розгляду судами заяв у порядку
наказного провадження», наявність
спору про право (пункт 2 частини третьої
статті 100 ЦПК) ( 1618-15 ), яке є підставою
для відмови у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, вирішується
суддею у кожному конкретному випадку,
виходячи із характеру та
обґрунтованості заявленої
матеріально-правової вимоги і
документів, доданих до заяви. Наявність
спору можна встановити відсутністю
документів, що підтверджують наявність
суб'єктивного права у заявника;
документів, що підтверджують порушення
суб'єктивного права або документів, що
підтверджують виникнення права вимоги.
Крім того, мають ураховуватися
обставини, якщо із доданих документів
вбачається, що боржник заперечує, не
визнає або оспорює свій обов'язок перед
заявником (кредитором); із доданих
документів вбачається пропуск
позовної давності. Така вимога може
бути вирішена лише у позовному
провадженні (частина третя статті 267
Цивільного кодексу України.

Вищевказана вимога про видачу судового
наказу про стягнення заборгованості по
заробітній платі в 20139 грн. не
співвідноситься зі змістом заяви про
наявність такої заборгованості, не
підтвердженої відповідними
документами, та суб'єктивним правом
заявника у підтвердження виникнення
взагалі права такої вимоги, бо до заяви
додана лише ксерокопія паспорта ОСОБА_1

Вказане свідчить про наявність вимог,
по яким є спір, які повинні
розглядатись у позовному порядку.

На підставі викладеного, керуючись
ст.100 ч.3 п.2 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про
видачу судового наказу про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
оплаті за відрядження та допомогу на
оздоровлення за 2012-2013 р.р. з Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Мостобудівельна компанія МСУ».

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду м. Києва через
районний суд шляхом подачі апеляційної
скарги протягом п'яти днів з дня
отримання копії цієї ухвали.

Суддя