Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/42/2014
Головуючий у 1-ій інстанції -
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Іванченка М.М.

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 7 червня 2013 року в справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Банк Перший» до ОСОБА_3 , третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Єврошина» про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 7 червня 2013 року задоволено
позов ПАТ «Банк Перший» до ОСОБА_3 ,
третя особа: ТОВ «Єврошина» про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 51 від 13
листопада 2007 року ТОВ «Єврошина» перед
ПАТ «Банк Перший» у сумі 5761223 грн. 92
коп., яка складається з 4967665 грн. 56 коп.
заборгованості по кредиту, 6691 81 грн. 77
коп. заборгованості по відсоткам, 4967
грн. 67 коп. штрафу за несвоєчасно
погашений кредит, 48057 грн. 71 коп. пені за
несвоєчасно сплачені відсотки та трьох
відсотків річних від простроченої суми
в розмірі 71351 грн. 21 коп., звернуто
стягнення на предмет іпотеки, а саме на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 93,90
кв.м, житловою площею 50,20 кв.м, яка
належить на праві власності ОСОБА_3, на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого Головним
управлінням житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради від 1 листопада 2004 року серії САА
№01982, шляхом продажу на прилюдних
торгах, встановивши початкову ціну
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації в розмірі 1604300 грн. без ПДВ,
згідно із експертною оцінкою ТОВ
«Ресурс-Центр Плюс» від 25 березня 2013
року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк
Перший» судовий збір в розмірі 3441 грн.
00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог,
яким позовні вимоги задовольнити
частково, а саме:

- застосувати до вимог про стягнення
неустойки (штрафу) позовну давність
строком в 1 рік, в стягненні іншої
частини неустойки відмовити;

- стягнути на користь позивача суму
боргу, розмір якої визначити в судовому
засіданні з урахуванням всіх платежів
по кредитному договору.

Вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним,
необґрунтованим та таким, що не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, обставинам
справи, які мають значення для справи. В
апеляційній скарзі посилається на те,
що судом першої інстанції не
застосовано закон, який підлягав
застосуванню, а саме положення ст. 258 ЦК
України. Зазначає, що розмір
заборгованості відповідача,
встановлений судом, не відповідає
дійсності і визначений на підставі
розрахунку заборгованості наданого
позивачем та не повністю враховані
платежі по кредитному договору, які
вносились відповідачем. В апеляційній
скарзі наголошує на тому, що
представник діяв від імені ОСОБА_3 без
належних повноважень, у зв'язку з чим
вийшов за межі укладеної угоди.

В судове засідання апеляційного суду
сторони не явились, про час та місце
розгляду справи повідомлені в
установленому законом порядку, про що
свідчать зворотні повідомлення про
отримання поштових відправлень.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 листопада 2007
року між ВАТ «Універсальний банк
розвитку та партнерства»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
Перший», та ТОВ «Компанія Єврошина»
укладено кредитний договір № 51,
відповідно до якого, позичальнику
надано кредит в розмірі 5050000 грн. зі
сплатою 15% річних на строк до 12 травня
2009 року.

18 вересня 2009 року між банком, ТОВ
«Компанія Єврошина» та ТОВ «Єврошина»
укладено договір про переведення
боргу, відповідно до якого ТОВ
«Єврошина» набуло права та обов'язки
позичальника за кредитним договором.

Відповідно до укладених в подальшому
договорів про внесення змін та
доповнень до кредитного договору,
неодноразово змінювалася відсоткова
ставка за користування кредитом та
встановлено строк повернення кредиту -
до 2 жовтня 2012 року.

Зобов'язання за кредитним договором
щодо повернення кредиту та нарахованих
відсотків у встановлений строк
позичальник не виконав, у зв'язку з чим
станом на 25 березня 2013 року утворилася
заборгованість у сумі 5761223 грн. 92 коп.,
яка складається з:

- 4967665 грн. 56 коп. заборгованості по
кредиту;

- 669181 грн. 77 коп. заборгованості по
відсоткам;

- 4967 грн. 67 коп. штрафу за
несвоєчасно погашений кредит;

- 48057 грн. 71 коп. пені за несвоєчасно
сплачені відсотки;

- 71351 грн. 21 коп. 3% річних від
простроченої суми, нарахованих в
порядку ст. 625 ЦК України.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором 5
грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3
укладено та нотаріально посвідчено
договір іпотеки, за умовами якого
іпотекодавець передав банку в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 93,90
кв.м, житловою площею 50,20 кв.м, яка
належить йому на праві власності.

У квітні 2013 року позивач звернувся до
суду з даним позовом про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
посилаючись в обґрунтування позовних
вимог на наведені обставини.

Представник відповідача та
представник третьої особи в судовому
засіданні позов визнали.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з їх
доведеності.

Колегія суддів вважає, що такі висновки
суду першої інстанції зроблені на
підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо
пропущення позивачем спеціального
строку позовної давності щодо
пред'явлення вимоги по стягненню
неустойки судова колегія відхиляє,
зважаючи на наступне.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, який доданий до
позовної заяви, позивачем було
проведено розрахунок штрафу за
несвоєчасно погашений кредит та пені
за несвоєчасно сплачені відсотки по
кредиту, нарахування пені проводилось
за період з 2 жовтня 2012 року по 25 березня
2013 року.

З позовом позивач звернувся 1 квітня 2013
року, отже вимоги про стягнення пені
заявлені в межах строку позовної
давності, встановленого ст. 258 ЦК
України.

Крім того, відповідно до п. 6.5.
кредитного договору № 51 від 13
листопада 2007 року, сторони в порядку ст.
259 ЦК України погодили, що до вимог по
стягненню штрафу та пені
застосовується строк позовної
давності в три роки.

Посилання в апеляційній скарзі на
неправильність розміру
заборгованості за наданими
розрахунками позивачем, судова колегія
не може взяти до уваги, оскільки
відповідачем не було надано доказів на
спростування даного розрахунку
заборгованості.

Також відповідачем не надано доказів
на підтвердження того, що позивач при
проведенні розрахунку не врахував всіх
внесених на погашення кредиту
платежів.

Посилання відповідача в своїй
апеляційній скарзі на те, що його
представник, визнавши позов у суді
першої інстанції, вийшов за межі угоди
про представництво, укладеної між ним
та його представником, не відповідає
дійсності, оскільки представник ОСОБА_3
діяв в рамках наданих йому повноважень,
визначених довіреністю від 24 жовтня 2011
року, яка нотаріально посвідчена
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстрована в реєстрі, згідно із
текстом якої ОСОБА_5 надано право
представляти інтереси ОСОБА_3 та вести
його справи в судах, господарських
судах, адміністративних судах,
апеляційних, верховних, третейських
судах, при процедурах банкрутства з
правами, наданими законом позивачу,
відповідачу, скаржнику, третій особі,
потерпілому, в тому числі з правом
підпису і подачі позовної заяви,
скарги, заяви в порядку окремого
провадження, відзивів та заперечень,
клопотань від її імені, з правом
повної або часткової відмови від
позовних вимог, визнання позову
повністю або частково тощо та не
виходив за їх межі.

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на порушення норм
процесуального права судом першої
інстанції при розгляді справи, проте
порушень процесуального закону, які
відповідно до положень ЦПК України є
підставами для скасування рішення
суду, не встановлено.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст.. ст.. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 7 червня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: