Справа № 175/5777/13-ц
Провадження № 2/175/2162/13
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі :

Головуючого судді Бойко О.М.

при секретарі Карпенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у сел. Ювілейне цивільну
справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права на проживання та
користування житловим будинком,
вселення,

в с т а н о в и в:

Позивачка та її представник у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги та
просили їх задовольнити у повному
обсязі і визнати за ОСОБА_1 право на
проживання та користування будинком
АДРЕСА_1.

Відповідач у судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову у
повному обсязі, вважаючи пред'явлені
вимоги не обґрунтованими та такими, що
суперечать нормам чинного
законодавства, тому просив суд
відмовити у їх задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 у
період з 14.12.1991 року по 27.05.2014 року, що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу серії НОМЕР_1 та
рішенням суду від 27.05.2014 року про
розірвання шлюбу. Від даного шлюбу у
них народилися діти: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження
серії НОМЕР_2) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
(свідоцтво про народження серії
НОМЕР_3).

Як вбачається з матеріалів справи,
02.02.1996 року позивачка зареєструвалася в
будинку АДРЕСА_1 і проживала там до
28.10.2013 року. На час вселення ОСОБА_1,
зазначений будинок належав
Відповідачеві на підставі договору
дарування, тобто є його особистою
приватною власністю, оскільки набуте
ним до шлюбу, що відповідає положенням
ст. 57 СК України.

Частиною 1 ст. 156 Житлового кодексу
України та ч.1 ст. 405 Цивільного кодексу
України передбачено, що члени сім'ї
власника будинку, які проживають разом
із ним у будинку, що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їхньому вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Проте як встановлено у судовому
засіданні та вбачається з матеріалів
справи, рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 27.05.2014 року шлюб між
сторонами розірвано, тобто між ними
припинені будь-які родинні відносини,
що їх пов'язували.

За таких обставини, посилання
позивачки ОСОБА_1 на те, що відповідач
ОСОБА_2 неправомірно перешкоджає їй в
здійсненні законного права на
користування житловим будинком за
адресою: АДРЕСА_1 є необґрунтованими,
безпідставними та такими, що
суперечать нормам чинного
законодавства, оскільки родинні
відносини між ними припинені і вона не
є членом його родини, а спірний
житловий будинок належить відповідачу
на праві приватної власності і є його
особистим майном, яким він може
розпоряджатися на свій розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Позивачкою та її представником не
надано суду належних доказів на
підтвердження своїх доводів, а тому суд
приходить до висновку про залишення
позовних вимог без задоволення.

Керуючись ст.ст. 202, 405, ЦК України, ст.ст.
9, 156 ЖК України, ст.57 СК України, ст.ст. 3,
60, 61, 109, 118, 119, 122, 123, 214, 215 ЦПК України, суд
-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права на проживання та
користування житловим будинком,
вселення - залишити без задоволення у
повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О.М. Бойко