Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2014 року Справа №607/22782/13-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області

в складі: головуючого
Грицака Р.М.

за участю секретаря
Бурячинської Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на його користь на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в
розмірі 800,00 грн., щомісячно до
досягнення дитиною повноліття,
посилаючись на те, що відповідач
ухиляється від утримання дитини,
добровільно матеріальної допомоги не
надає, хоча зобов'язана надавати.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав з підстав, викладених в
позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнала та суду пояснила, що хоча
заробіток її є нестабільний, однак вона
по мірі можливості купляє синові одяг,
продукти харчування та інші речі
необхідні для навчання, а тому просить
в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши докази по
справі, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав:

Сторони перебувають в зареєстрованому
шлюбі з 25.11.1999 року, що підтверджується
свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3,
яке видане відділом РАГС
Тернопільської міської ради.

Від даного шлюбу у сторін 08.02.2000 року
народився син ОСОБА_3, що підтверджено
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_4, що видане відділом РАГС
Тернопільської міської ради.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що неповнолітня
дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає
разом з батьком ОСОБА_1 та знаходиться
на його утриманні, що також
підтверджується довідкою виданою
04.12.2013 року ДП «Комунальник-1», а
відповідач ОСОБА_2 не виконує свій
обов'язок по утриманню неповнолітньої
дитини, не надає їй матеріальної
допомоги без поважних на те причин,
хоча повинна її надавати.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

На підставі вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що в даному
випадку мають місце порушення права
неповнолітньої дитини, тому суд вважає,
що позов підлягає до часткового
задоволення шляхом стягнення з
відповідача в користь позивача
аліментів на утримання дитини.

Визначаючи розмір аліментів, суд на
підставі ст. 182 СК України враховує
матеріальне становище відповідача та
дитини, виходить з розміру
прожиткового мінімуму для дитини від 6
до 18 років, з рівності та обов'язку
батьків щодо утримання дитини, тому суд
вважає, що позов підлягає до часткового
задоволення шляхом стягнення з
відповідача в користь позивача
аліментів на утримання неповнолітньої
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій
грошовій сумі в розмірі 400 грн.,
щомісячно, починаючи з 05.12.2013 року до
досягнення дитиною повноліття,
відмовивши в задоволенні решти
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 84, 150, 181-184, 191, 199 СК
України, ст.ст. 10, 60, 213,215,294 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2, ІПН
НОМЕР_2) аліменти на утримання сина -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій
сумі в розмірі 400 (чотириста) грн.
щомісячно, починаючи з 05.12.2013 року до
досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід
держави судовий збір в сумі 229 грн. 40
коп.

Рішення суду в частині стягнення
аліментів в межах суми платежу за один
місяць допустити до негайного
виконання.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Тернопільської області через
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяР. М. Грицак