Справа № 1323/5920/12
Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/3688/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря Глинського О.А.,

з участю: представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідача
ОСОБА_4 та її представників - ОСОБА_5,
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 03 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Стрийського міськвиконкому Львівської
області, ОСОБА_7, треті особи - ОСОБА_8,
управління Держземагенства у
Стрийському районі Львівської області,
про знесення самочинно встановленої
огорожі, господарської споруди,
влаштування проїзду загального
користування, -

встановила:

рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 03 квітня 2014
року в задоволені вказаному вище
позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач,
просить його скасувати й ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її вимоги,
посилаючись на те, що при винесені
рішення судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи та не
застосовано норми матеріального права,
які повинні бути застосовані. Так,
зокрема, апелянт зазначає, що оскільки
ОСОБА_7 не надала суду доказів
правомірності користування спірною
земельною ділянкою, а така у власність
чи у користування нікому не передана,
відтак суд дійшов до неправильного
висновку про те, що відповідач
правомірно користується нею; оскільки
спірна господарська споруда розміром 5
х 4 м розміщена на спірній земельній
ділянці, побудована без належного
дозволу, проектної документації,
відтак є збудованою самочинно, порушує
її права, відтак підлягає знесенню
відповідачем. Крім того, апелянт
посилається на те, що єдиним варіантом
влаштування проїзду до її господарства
є через спірну земельну ділянку і
зазначене не буде порушувати будь-чиїх
прав, оскільки буде влаштований до
передачі земельної ділянки у приватну
власність.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу - представника позивача ОСОБА_2
- ОСОБА_3 на підтримання апеляційної
скарги, відповідача ОСОБА_4 та її
представників - ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
заперечення апеляційної скарги,
вивчивши матеріали та обставини
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання та право на
звернення до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу і одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів
може бути припинення дії, яка порушує
право.

Частина 3 ст.152 ЗК визначає способи
захисту порушених прав, а саме:
визнання права; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосуванні інших, передбачених
законом способів.

Встановлено, що позивачка є власником
житлового дерев'яного будинку із
належними до нього господарськими
спорудами, що знаходяться на земельній
ділянці площею 689 кв. м. по АДРЕСА_1, що
стверджується свідоцтвом про право на
спадщину за заповітом від 21 січня 2002
року (а.с.5).

До цього, вказане господарство
належало ОСОБА_9 на підставі свідоцтва
про право на спадщину від 10.03.1995 р., а
заїзд в це господарство здійснювалось
через заїзд, який мається між земельною
ділянкою відповідачки ОСОБА_7 (АДРЕСА_2)
та гаражами, оскільки господарство
позивачки та АДРЕСА_1 було єдиним
(див.схему ген.плану (а.с.23), що не
заперечується сторонами.

Рішенням виконавчого комітету
Стрийської міської ради від 22 січня 1998
року № 18 «Про передачу земельних
ділянок у приватну власність і
постійне користування громадянам та
затвердження уточнених площ земельних
ділянок, видачу державних актів на
право власності на землю» передано
ОСОБА_10 у приватну власність земельну
ділянку площею 1 000 кв. м., а у постійне
користування 642 кв. м. (а.с.6, 7).

На підставі зазначеного рішення
ОСОБА_10 04 листопада 2004 року виданий
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,1000 га, яка
розташована у АДРЕСА_2 для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель (а.с.8).

Враховуючи зазначене, за дії
Земельного кодексу України 1992 року до
01.01.2002 року, згідно з ст.23 ЗК право
власності або постійного користування
землею мало посвідчуватися державними
актами, які видавалися і реєструвалися
сільськими, селищними, міськими,
районними радами народних депутатів.
Однак дію ст.23 було зупинено щодо
власників земельних ділянок,
визначених у ст.1 декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.92 № 15-92, -
громадян України при переданих їм у
приватну власність земельних ділянок,
наданих їм для ведення особистого
підсобного господарства, будівництва
та обслуговування житлового будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва, у межах норм,
установлених ЗК.

Пункт 6 Перехідних положень ЗК 2001 р. з
урахуванням Рішення Конституційного
Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005 р. також
передбачає збереження права на
користування земельними ділянками, які
на час набуття чинності цим Кодексом
громадяни та юридичні особи мали у
постійному користуванні.

Відтак, з урахуванням зазначеного,
ОСОБА_10 була належним власником та
землекористувачем вказаних вище
земельних ділянок.

Відповідно до договору дарування від 23
листопада 2004 року ОСОБА_10 подарувала
ОСОБА_7 ? частину житлового будинку з
прилеглими до нього господарськими
будівлями та спорудами, що знаходиться
в АДРЕСА_2 (а.с.48).

Рішенням виконавчого комітету
Стрийської міської ради від 27 жовтня 2006
року № 368 «Про надання дозволу на
будівництво, добудову, реконструкцію
житлових будинків, господарських
споруд та визнання правомірними
самочинно побудовані будівлі
громадянами міста» дозволено
відповідачу ОСОБА_7 та ОСОБА_10
будівництво господарської споруди
розміром 5.0 х 4.0 м на присадибній
ділянці по АДРЕСА_2 (а.с.22).

На підставі цього рішення виготовлено
проект місця розташування та
будівництва господарської будівлі
(а.с.23).

Як вбачається з цього проекту місце
розташування господарської будівлі на
земельній ділянці, яка надана у
постійне користування з боку заїзду в
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_8, яка
придбала зазначене господарство у
06.05.2008 р. у ОСОБА_9 на підставі договору
купівлі-продажу (а.с.142-148). Земельна
ділянка, на якій побудована спірна
споруда, не межує із земельною ділянкою
позивачки (а.с.23).

Рішенням виконавчого комітету
Стрийської міської ради від 24 січня 2008
року № 24 «Про надання дозволу на
виготовлення технічних документацій
для передачі у власність земельних
ділянок громадянам м. Стрий» надано
дозвіл ОСОБА_7 на виготовлення
технічної документації для передачі у
власність земельної ділянки площею 642
кв. м. для садівництва (а.с.16, 17).

Відповідно до Державного акту на право
власності на земельну ділянку від 27
вересня 2007 р. ОСОБА_7 є власником
земельної ділянки площею 0,1000 га по
АДРЕСА_2 в м. Стрий на підставі договору
купівлі-продажу від 19.07.2006 р. (а.с.50).

Відповідно до викопіювання з кварталу
забудови АДРЕСА_2) вбачається, що проїзд
(заїзд) в АДРЕСА_1 не здійснювався через
АДРЕСА_2 та через земельну ділянку, яка
знаходилась у власності та
користуванні цього господарства (а.с.27).

Зазначені обставини стверджуються і
технічною документацією із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку для ведення
садівництва (а.с.82-96).

Відповідно до заповіту від 23 листопада
2004 року ОСОБА_10 все своє майно з чого б
воно не складалось та все, що належить
їй заповіла відповідачці ОСОБА_7 (а.с.24).

Згідно зі ст.1218 ЦК до складу спадщини
входять всі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини та не припинилися
внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_10 ОСОБА_7 звернулась
до нотаріальної контори про оформлення
права власності в порядку спадкування.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК, незалежно від
часу прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття спадщини
та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність
свідоцтва про право на спадщину не
позбавляє спадкоємця права на
спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок
спадкоємця звернутися за свідоцтвом
про право на спадщину на нерухоме
майно. Проте нормами цієї статті, так
само як й іншими нормами цивільного
права, не визначено правових наслідків
недотримання такого обов'язку у
вигляді втрати права на спадщину.

Таким чином, з урахуванням викладеного
та вимог позивачки щодо зобов'язання
ОСОБА_7 знести самочинно встановлену
огорожу зі сторони проїзду до
земельної ділянки та АДРЕСА_1 (що
належить третій особі ОСОБА_8) між
земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2
та земельною ділянкою за адресою
АДРЕСА_1 та самовільно збудовану
господарську споруду розміром 5.0 х 4.0 м.,
розміщену на земельній ділянці між
тими ж земельними ділянками, зазначені
вимог не підлягає до задоволення,
оскільки зазначене свідчить про
відсутність доказів порушень прав
позивачки з боку відповідача ОСОБА_7,
оскільки встановлено, що земельна
ділянка, на якій побудована спірна
споруда, не межує із земельною ділянкою
позивачки, як і встановлена огорожа з
боку проїзду в господарство третьої
особи.

З урахуванням викладеного та того, що
Стрийським міськвиконкомом не
вирішувалось питання вилучення
земельної ділянки у відповідачки та
влаштування проїзду, бездіяльність
виконкому позивачкою не оскаржувалась,
районний суд вірно відмовив у
задоволені вимог позивачки щодо
влаштування проїзду загального
користування до її господарства через
земельну ділянку відповідачки.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
п.1 ч.1 ст.314, ст.313, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 03 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.