Справа № 520/892/14-ц
Провадження № 2/520/3044/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Луняченка В.О.

при секретарі
Лазнікові І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
заповіту недійсним, визнання недійсною
відмови від прийняття спадщини та
визнання права власності в порядку
спадкування,

ВСТАНОВИВ:

28.01.14 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
заповіту недійсним, визнання недійсною
відмови від прийняття спадщини та
визнання права власності в порядку
спадкування, після уточнення якого
просить визнати заповіт ОСОБА_4,
посвідчений державним нотаріусом
Другої Одеської державної
нотаріальної контори Гур’яновою Л.Г.
22.12.2000 року недійсним, визнати заяву
ОСОБА_1 про відмову про прийняття
обов'язкової частки у спадщині від
померлої ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
недійсною, визнати за ОСОБА_1 право
власності на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1 яка складається з
двох кімнат житловою площею 28,9 кв.м.
загальною площею 44,8 кв.м в порядку
спадкування майна що належало
померлій ОСОБА_4.

Позивачка свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4
померла ОСОБА_4. За заповітом
посвідчений Гур'яновою Л.Г., державним
нотаріусом Другої Одеської державної
нотаріальної контори 22 грудня 2000 року,
належну їй квартиру, що розташована в
АДРЕСА_1, заповіла онучці ОСОБА_2.
Квартира належала ОСОБА_4 на підставі
Договору довічного утримання від 22
грудня 2000 року (посвідченого державним
нотаріусом Другої Одеської державної
нотаріальної контори Гур'яновою Л.Г.,
реєстр. №2Д7020) з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1,
який пережив утримувача та живий на цей
час. У померлої є дві доньки - ОСОБА_3.
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є матір'ю
Відповідачки, та позивачка - ОСОБА_1
(непрацездатна - пенсіонер),
ІНФОРМАЦІЯ_3, при укладенні шлюбу 11.12.1971
року позивачка змінила прізвище на
ОСОБА_1. ОСОБА_4 протягом багатьох років
перебувала в дружніх відносинах з
ОСОБА_6 та через незадовільний стан
його здоров'я в останній час - доглядала
його. За багато років стосунки між
ОСОБА_6 та всіма членами родини
склалися майже родинні.22.12.2000 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено Договір
довічного утримання, згідно якого
ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_4
квартиру що розташована в АДРЕСА_1, а
ОСОБА_4 зобов'язалася довічно повністю
утримувати ОСОБА_6Одразу після
складення вищевказаного Договору
довічного утримання, передбачаючи
випадок смерті ОСОБА_4 раніше за ОСОБА_6
та враховуючи те, що в цьому випадку
саме її онучка ОСОБА_2 пообіцяла бабці
та зобов'язалася в подальшому повністю
довічно утримувати ОСОБА_6, ОСОБА_4 було
заповідано квартиру розташовану в
АДРЕСА_1, що була передана їй у
власність на підставі вищевказаного
Договору довічного утримання.

В 2006 році ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали
громадянство Німеччини, та постійно
стали проживати в цій країні.

Одразу після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_2
приїхала з Німеччини та 21 березня 2012 р.
подала до державного нотаріуса Другої
одеської державної нотаріальної
контори Маслової М.В. заяву про вступ в
спадок за померлою ОСОБА_4. Того ж дня
ОСОБА_2 від нотаріуса дізналась про те
що позивачка, як особа що досягла
пенсійного віку є непрацездатною та
має право на обов'язкову частку у
спадковому майні що належало її матері,
незалежно від змісту заповіту, після
чого вона почала постійне вмовляти
позивачку відмовитись від прийняття
цієї обов'язкової частки у спадщині на
її користь, обґрунтовуючи це тим що
вона, як і обіцяла раніше, буде належним
чином виконувати волю померлої, та
прикладе всіх зусиль щодо догляду за
ОСОБА_6.

26 березня 2012 р. ОСОБА_6 дав згоду на те,
що доглядати за ним буде ОСОБА_2.

В той же день, 26 березня 2012 р., тобто
через декілька днів, після поховання
матері, позивачка, перебуваючи у
пригніченому стані під дією
психотропних заспокійливих засобів та
піддавшись вмовлянням ОСОБА_2, написала
заяву про відмову від прийняття
обов'язкової частки спадщини на її
користь.

Однак подавши заяву про вступ у спадок
від ОСОБА_4 разом з яким перейшли її
обов'язки як набувача за договором
довічного утримання за ОСОБА_6, ОСОБА_2
виїхала до Німеччини та до цього
моменту жодного разу в Україні не була,
та ОСОБА_6 навіть не відвідувала, не
кажучи вже про здійснення належного
догляду за людиною похилого віку, яка
такого догляду безумовно постійно
потребує.

ОСОБА_2 постійно проживає в Німеччини
не має змоги і не доглядає ОСОБА_6 та
постійно проживає разом з матір'ю
ОСОБА_3 в Німеччині.

Догляд за ОСОБА_6 та його утримання з
моменту смерті ОСОБА_4 та ід)
теперішнього часу здійснюю саме
позивачка.

Враховуючи, що мати позивачки, ОСОБА_4
до самого моменту смерті сумлінно
виконувала обов'язки по утриманню
ОСОБА_6, безсумнівно вона бажала, була
впевнена та висловлювала своє бажання
того, що її спадкоємець за заповітом -
ОСОБА_2 після її смерті буде також
сумлінно виконувати обов'язки щодо
ОСОБА_6 за договором довічного
утримання .

Це бажання ОСОБА_4 також
підтверджується тим, що і договір
довічного утримання і заповіт було
складено в один день - 22 грудня 2000 року,
в той час коли мало місце різке
погіршення здоров'я ОСОБА_6

Тому позивачка вважає, що успадкування
майна ОСОБА_4 - ОСОБА_2 не буде
відповідати волевиявленню заповідача,
і тому заповіт ОСОБА_4 може бути
визнаний судом недійсним. Також заяву
позивачки про відмову від прийняття
обов'язкової частки спадщини, яка була
написана у пригніченому стані та під
дією психотропних заспокійливих
засобів, а також під психологічним
тиском ОСОБА_2 також слід визнати
недійсною, що стало причиною для
звернення до суду з відповідним
позовом.

Представник позивача, діючий на
підставі довіреності ОСОБА_8 надав до
судовго засідання заяву в якій
уточнені позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити, а також розглядати
справу за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3,
діючий на підставі довіреності ОСОБА_9,
надав до суду заяву в якій уточнені
позовні вимоги визнав в повному обсязі
та не заперечує проти їх задоволення, а
також просить розглядати справу за
його відсутністю.

Представник відповідача ОСОБА_2,
ОСОБА_10, діюча на підставі довіреності
надала до суду заяву в якій уточнені
позовні вимоги визнала в повному
обсязі, не заперечує проти їх
задоволення та просить суду розглядати
справу за їх відсутністю.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 2009 року №2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції», у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону і не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланнями на визнання позову
сторонами без з'ясування і дослідження
інших обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є розпорядження особи
(заповідача) відносно належного їй
майна, майнових прав та обов'язків на
випадок своєї смерті, складений у
встановленому законом порядку.

Згідно ст. 1234 ЦК України право на
заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю.

Відповідно до положень постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику у справах про
спадкування" від 30.05.2008 р. № 7 за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства.

Згідно вимогами ч. 2 ст. 1257 ЦК України
за позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до ст.ст. 202, 204, 1233 ЦК України
вказаний заповіт є одностороннім
правочином і він є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

В ч.2 ст. 1223 ЦК України йдеться, що, у разі
визнання заповіту недійсним, право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу, тобто згідно зі ст. 1261 ЦК
України у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Згідно статті 1222, 1223 ЦК України,
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини. Спадкоємцями за
заповітом можуть бути юридичні особи
та інші учасники цивільних відносин
(стаття 2 цього Кодексу). Право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1241
Цивільного кодексу України, право на
обов'язкову частку у спадщині мають
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки. Вищевказані
особи спадкують, незалежно від змісту
заповіту, половину частки, яка належала
б кожному з них у разі спадкування за
законом (обов'язкова частка).

Згідно з ч. 4 ст. 1257 ЦК України, у разі
недійсності заповіту спадкоємець, який
за цим заповітом був позбавлений права
на спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України,
першочергове право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, тобто
ОСОБА_3 та позивачка - ОСОБА_1

Положення ст. 1267 ЦК України наголошує
на те, що частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.

При таких обставинах, позов слід
задовольнити повністю та визнати
недійсною заяву ОСОБА_1 про відмову від
прийняття обов'язкової частки у
спадщині від померлої ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2, заповіт укладений
ОСОБА_4 посвідчений приватним
нотаріусом Другої Одеської державної
нотаріальної контори Гур’янововю Л.Г.
22.12. 2000 року слід визнати недійсним та
визнати за позивачем право власності
на квартиру, розташовану в АДРЕСА_1, яка
складається із двох кімнат житловою
площею 28,9 кв.м загальною площею 44,8 кв.м
у порядку спадкування майна, що
належало метрі позивачки ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

На підставі вищезазначеного,
керуючись ст.ст. 1233, 1234, 1257 ЦК України,
ст. ст. 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання заповіту недійсним, визнання
недійсною відмови від прийняття
спадщини та визнання права власності в
порядку спадкування- задовольнити.

Визнати недійсною заяву ОСОБА_1 про
відмову від прийняття обов'язкової
частки у спадщині від померлої ОСОБА_4,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь
ОСОБА_2.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_4,
укладений 22.12.2000 року, посвідчений
державним нотаріусом Другої Одеської
державної нотаріальної контори
Гур’яновою Л.Г.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_4 на квартиру розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, яка складається з
двох кімнат житловою площею 28,9 кв.м,
загальною площею 44,8 кв.м.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Луняченко В. О.