Провадження № 2/712/622/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року Соснівський районний
суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко
В.А.

при секретарі Таран А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування моральної шкоди за
моральні та фізичні страждання,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом
до ОСОБА_4 про відшкодування моральної
шкоди за моральні та фізичні
страждання, посилаючись на те, що за
рішенням виконкому Черкаської міської
ради депутатів трудящих № 358 від 21.03.1953
року громадянину ОСОБА_5 було виділено
земельну ділянку площею 500 кв. метрів
під індивідуальне будівництво по
АДРЕСА_1 в забудованому кварталі № 167 м.
Черкаси.

Родина ОСОБА_5 складалась: дружина
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3.

На даний час в живих є одна дочка,
ОСОБА_4.

ОСОБА_5 на 25 жовтня 1986 року, час
відкриття спадщини, був власником
будинку, загальна житлова площа, якого
складає 42,5 кв. метра, відповідно був
власником всіх надвірних споруд, що
зареєстровано в Черкаському бюро
технічної інвентаризації. Дана
власність ОСОБА_5 знаходиться за
адресою по АДРЕСА_1.

Спадкоємці ОСОБА_5 першої черги
отримали ? частину будинку з
відповідною частиною в надвірних
спорудах, що посвідчено нотаріально за
реєстром № 2-3377 від 18 травня 1987р. Такими
спадкоємцями є дружина ОСОБА_6, дочка
ОСОБА_4, син ОСОБА_8

ОСОБА_6, дружина померлого чоловіка,
набула права власності на ? частину
будинку за реєстром № 2-3376 від 18 травня
1987 року.

ОСОБА_4, щоб закріпити своє право
володіння даними прибудовами, що
збільшують площу земельної ділянки,
яка буде в її користуванні подала позов
до Соснівського районного суду м.
Черкаси до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про виділення часток в натурі в
житловому будинку та встановлення
порядку користування земельною
ділянкою співвласниками нерухомого
майна.

ОСОБА_4 при розгляді справи № 2-2775/11 в
судовому засіданні 12 серпня 2013 року
вдалася до наклепницьких дій
направлених проти померлого брата
ОСОБА_8 з метою довести суду, що дані
прибудови, якими вона користується
будував її батько ОСОБА_5 і, що дані
прибудови є її особистою власністю.

Тактику порочення честі і гідності
померлого брата ОСОБА_4 взяла
невипадково, вона знала, що спадкоємці
ОСОБА_8 не мають трудової книжки ОСОБА_8,
не мають офіційних документів, які
засвідчують в який рік батько та мати
вийшли на пенсію, а тому їй та суду
ОСОБА_8 не зможуть довести, що сказано
ОСОБА_4 в суді про ОСОБА_8 є наклеп.

ОСОБА_4 вдалася до наклепницьких дій
проти ОСОБА_8 з метою заволодіти усіма
прибудовами до будинку, застосовуючи
практику всі засоби добрі, головне, щоб
результат був на її користь.

В судовому засіданні 12 серпня 2013 року в
присутності судді, секретаря,
адвокатів, представників: КП ЧООБТІ,
Черкаської міської ради, ОСОБА_4
обливала брудом свого брата, що він
алкоголік, туніядець, сидів на шиї у
батьків, як одружився в 1971 році, з того
часу сидів на шиї дружини і ніде не
працював.

Така огидлива поведінка ОСОБА_4,
обливання брудом брата, в присутності
дружини, дітей, визвала шок у дітей та
дружини. Від непристойної поведінки
ОСОБА_4, яка обливала брудом дружину
дітей, розповідаючи, який ОСОБА_8 був
поганим чоловіком та батьком в
судовому засіданні 12 серпня 2013 року,
діти та дружина зазнали приниження в
присутності посторонніх людей. Таке
приниження привело до психічного
перевантаження організму, морального
та фізичного страждання членів всієї
сім'ї ОСОБА_8. Матері ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4, людині похилого віку
стало погано в судовому засіданні. Вона
мусила з дочкою покинути зал засідань
на деякий час, доки не прийшла до тями,
та не знизився тиск. Для відновлення
гідності чоловіка ОСОБА_8 була подана
заява до Пенсійного фонду України у м.
Черкасах Черкаської області.

Пенсійний фонд м. Черкаси дав офіційні
документи підтвердження, що ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_5 з 15.08.1974 року по 31.10.1986 рік
перебував на пенсійному обліку.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 на пенсійному
обліку перебувала з 24.11.77 року по 31.12.2002
року.

Дана офіційна інформація надана
Пенсійним фондом України у м. Черкасах
Черкаської області доводить, що батьки
не мали достатнього матеріального
забезпечення, щоб здійснювати
будівництво прибудов без фінансової
підтримки сина. Фізичний стан батька
був на 1971 рік таким, що фізичне
навантаження могло привести до
інфаркту.

З архіву Виконавчого комітету
Черкаської міської ради отримано
трудову книжку ОСОБА_8, яка зберігалась
в архіві, разом з особовою довідкою з
останнього місця роботи чоловіка.
Довідка дана архівним відділом від
14.10.2013 року за № 2756, 7250-А, вказує, що
ОСОБА_8 працював до 18 грудня 1995 року на
підприємстві «Ротор» і звільнився за
власним бажанням.

Сім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому
засіданні 12 серпня 2013 року не могла
довести суду, не маючи такої
інформації, яка є у сім'ї тепер, що
ОСОБА_8 - не алкоголік, не пройдисвіт, що
він з 16 років пішов працювати, щоб
допомагати батькам, які всі гроші
витрачали на утримання за свій рахунок
дочку ОСОБА_4 та її дитину.

ОСОБА_8 з 1971 року по 1992 рік працював на
Черкаській трикотажній фабриці.
Чоловік майже четверть віку працював
на одному місці. Стає питання, як
алкоголіка, прогульника, туніядця
адміністрація підприємства не
звільнила із роботи, де технологічне,
обладнання має підвищену небезпеку для
людини, а тримала на роботі 21 рік.

ОСОБА_4 заради своєї жадності, бажанням
володіти майном, яке їй не належить, так
як прибудови не є спадковим майном
батька, ОСОБА_5, перейшла рамки
здорового глузду, моралі, за що повинна
нести відповідальність, за завдання
моральних та фізичних страждань членам
родини померлого ОСОБА_8 12 серпня 2013
року.

Просять суд зобов'язати ОСОБА_4
відшкодувати родині: ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 за моральні та фізичні
страждання суму 15000 гривень, нанесені
ОСОБА_4 12 серпня 2013 року в судовому
засіданні слухання справи № 2-2775/11 в
Соснівському районному засіданні.
Визнати, що сума 15000 гривень
еквівалентна стажу роботи ОСОБА_8 на
Черкаській трикотажній фабриці в
період з 1971 по 1992 рік, його високій
кваліфікації помічника майстра цеху
к/в'язального 6-го розряду відповідно
високому заробітку та процентній
компенсації родині померлого ОСОБА_8 за
21 рік.

В судовому засіданні ОСОБА_1,
представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі та просили суд їх
задовольнити.

ОСОБА_3, ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явились, скерували до
суду заяви, в яких просять справи
розглядати у їх відсутність.

ОСОБА_1 та її представник в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнати просили суд в позові відмовити.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, матеріали цивільної
справи № 2-2775/11, прослухавши диск по
цивільній справі № 2-2775/11, суд приходить
до наступного.

Відповідно до статті 3 Конституції
України життя і здоров'я людини, її
честь і гідність, недоторканність і
безпека визнаються найвищою
соціальною цінністю.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦК України, фізична
особа має право на повагу до гідності
та честі, які є особистими немайновими
правами, якими особа володіє довічно.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» чинне законодавство
не містить визначення понять гідності,
честі чи ділової репутації, оскільки
вони є морально - етичними категоріями
й одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.

Позивачі стверджують про те, що при
розгляді цивільної справи № 2-2775/11 за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: КП ЧООБТІ,
Черкаська міська рада про поділ в
натурі будинковолодіння та
встановлення порядку користування
земельною ділянкою між співвласниками,
в присутності судді, секретаря,
адвокатів, представників: КП ЧООБТІ,
Черкаської міської ради ОСОБА_4
обливала брудом свого брата - ОСОБА_8, що
він алкоголік, туніядець, сидів на шиї у
батьків, як одружився в 1971 році, з того
часу сидів на шиї дружини і ніде не
працював.

Згідно зі ст. 28 Конституції України
кожен має право на повагу до його
гідності.

Статтею 297 ЦК України встановлено, що
кожен має право на повагу до його
гідності та честі. Гідність та честь
фізичної особи є недоторканними.
Фізична особа має право звернутися до
суду з позовом про захист її гідності
та честі.

Відповідно до п. 2 ч. 4 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27.02.2009 року під
гідністю слід розуміти визнання
цінності кожної фізичної особи як
унікальної біопсихосоціальної
цінності, з честю пов'язується
позитивна соціальна оцінка особи в
очах оточуючих, яка ґрунтується на
відповідності її діянь (поведінки)
загальноприйнятим уявленням про добро
і зло, а під діловою репутацією
фізичної особи розуміється набута
особою суспільна оцінка її ділових і
професійних якостей при виконанні нею
трудових, службових, громадських чи
інших обов'язків.

Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України
кожному гарантується судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім'ї та права вимагати вилучення
будь-якої інформації, а також право на
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням та
поширенням такої недостовірної
інформації.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Пунктом 4 ч. 1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» за № 1 від 27.02.2009 року
визначено, що беручи до уваги зазначені
конституційні положення, суди при
вирішенні справ про захист гідності,
честі та ділової репутації повинні
забезпечувати баланс між
конституційним правом на свободу думки
і слова, правом на вільне вираження
своїх поглядів та переконань, з одного
боку, та правом на повагу до людської
гідності, конституційними гарантіями
невтручання в особисте і сімейне життя,
судовим захистом права на спростування
недостовірної інформації про особу, з
іншого боку.

Стаття 32 Конституції гарантує судовий
захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї та права вимагати
вилучення будь-якої інформації, а також
право на відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням та
поширенням такої недостовірної
інформації.

Відповідно до п. 2 ст. 15 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27.02.2009 року
юридичним складом, наявність якого
може бути підставою для задоволення
позову, є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Пунктом 2 ч. 19 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27.02.2009 року
встановлено, що відповідно до частини
другої статті 47-1 Закону України «Про
інформацію» оціночними судженнями, за
винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Згідно п. 4 ст. 19 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27.02.2009 року, якщо
особа вважає, що оціночні судження або
думки, поширені в засобі масової
інформації, принижують її гідність,
честь чи ділову репутацію, а також інші
особисті немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй частиною
першою статті 277 ЦК та відповідним
законодавством правом на відповідь.

Верховний Суд України у Постанові
Пленуму за № 1 від 27.02.2009 «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» навів роз'яснення, що
негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до абз. 5 п. 15 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №1 від
27.02.2009 року «Про судову практику про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до статті 47-1 Закону України
«Про інформацію» ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.

В судовому засіданні був прослуханий
диск зі звукозаписом судового
засідання по цивільній справі № 2-2775/11
та встановлено, що ОСОБА_4 було сказано
«вигнали за п'янку».

Аналізуючи поширену інформацію, а саме:
«вигнали за п'янку» а не ту що вказують
позивачі: «алкоголік, туніядець, сидів
на шиї у батьків, як одружився в 1971 році,
з того часу сидів на шиї дружини і ніде
не працював», суд дійшов висновку, що
вона є оціночними судженням та не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, які принижують
честь, гідність та ділову репутацію
позивачів.

Відповідно до частини другої статті 47-1
Закону України «Про інформацію»
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані з огляду на
характер використання
мовно-стилістичних засобів, зокрема
вживання гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Главою 3 ЦК України, зокрема, ст. 16 ЦК
України, передбачено, що способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути такі як припинення дії, яка
порушує право та відшкодування
моральної шкоди. Способом захисту
гідності, честі та ділової репутації
від поширення недостовірної
інформації можуть бути і вимоги про
відшкодування збитків і моральної
шкоди, заподіяної такими порушеннями
як фізичній, так і юридичній особі.

У відповідності до п. 5 ст. 19 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27.02.2009 року, якщо
суб'єктивну думку висловлено в
брутальній, принизливій чи
непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
відповідача може бути покладено
обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної шкоди» від 31.03.1995 р. за № 4,
позивачем має бути доведено, в чому
полягає ця шкода, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Завдання шкоди честі, гідності та
діловій репутації є підставою для
відшкодування моральної шкоди у
відповідності до п. 4 ч. 2 с. 23 ЦК України.

В судовому засіданні ні позивачами, ні
представником позивача не наведено
міркувань, з яких вони визначали розмір
моральної шкоди, чим саме їм було
завдано моральну шкоду.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки відсутні підстави щодо
задоволення позовних вимог щодо
захисту честі, гідності та ділової
репутації, тому не підлягають
задоволенню і позовні вимоги про
стягнення моральної шкоди.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.
15, 16, 23, 201, 270, 277, 280, 297, 299, 1167 ЦК України,
ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, Законом
України «Про інформацію», Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 1 від
27.02.2009 року «Про судову практику про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної шкоди» від
31.03.1995 р. за № 4, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про відшкодування моральної
шкоди за моральні та фізичні
страждання - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Черкаського
апеляційного суду протягом десяти днів
з моменту його проголошення.

Головуючий: