Справа № 2/251/17/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2014 року Калінінський районний
суд міста Горлівка Донецької області у
складі: головуючого - судді
Старовецького В.І.,

при секретарі
Простинюк Н.С., Заманягра Т.М.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Горлівка
справу за позовом ОСОБА_1 до
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визначення часток та розподілу
спадкового майна,-

В С Т А
Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до
відповідачів з позовною заявою про
визнання визначення часток та
розподілу спадкового майна, вказавши,
що у відповідності до свідоцтва про
право власності на житло №6289 від 08.08.1996
року позивачу та відповідачам належить
на праві спільної власності
трикімнатна квартира , яка розташована
за адресою АДРЕСА_1. Крім вказаних осіб
співвласником квартири був ОСОБА_4 -
чоловік позивача та батько
відповідачів, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про
право на спадщину по закону ВАЕ № 594421
від 19.04.2003 року належав житловий
будинок з господарськими прибудовами,
відповідно до позначень плану
Технічного паспорта, розташований за
адресою АДРЕСА_2. Позивач на момент
смерті ОСОБА_4 була зареєстрована і
мешкала з ОСОБА_4 та разом з
відповідачами є спадкоємцями першої
черги померлого ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_2 в
шестимісячний термін надав до
нотаріальної контори відповідну заяву
про прийняття спадщини. Відповідач
ОСОБА_3 заяву про прийняття спадщини не
писав. В той же час відповідачі
оспорюють право позивача на спадщину,
яка відкрилася після смерті ОСОБА_4

Позивач вважає, що відповідач
ОСОБА_3 не має право на отримання долі в
спадщині, після смерті ОСОБА_4, оскільки
пропустив строк для прийняття
спадщини.

Вважає, що з огляду на те, що
ОСОБА_4 заповіту не залишив, то спадкове
майно повинно бути розділено порівно
між позивачем та відповідачем ОСОБА_2

Позивач просила суд визнати за
нею право власності на 1/8 спірної
квартири та ? частини спірного будинку,
а також визнати, що доля позивача в
праві загальної спільної власності на
спірну квартиру складає 3/8 частини, а
доля відповідача ОСОБА_2 - 3/8 частини,
відповідача ОСОБА_3 - ? частину, визнати
за відповідачем ОСОБА_2 право власності
на ? частину спірного будинку.

В подальшому позивач уточнила
позовні вимоги підтвердивши обставини
вказані в первісному позові, додатково
вказала, що відповідач ОСОБА_2 в розмові
з нею відмовився від спадщини на
користь позивача, але від оформлення
відмови в нотаріальній конторі
відмовляється з посиланням на свою
зайнятість і просила суд визнати за
нею право власності на 1/4 спірної
квартири та весь спірний будинок, а
також визнати, що доля позивача в праві
загальної спільної власності на спірну
квартиру складає 1/2 частину, а доля
відповідача ОСОБА_2 - 1/4 частини спірної
квартири, відповідача ОСОБА_3 - ? частини
спірної квартири.

Сторони належним чином були
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 надала до суду
заяву в якій уточнені позовні вимоги
підтримала, справу просила розглянути
за її відсутність (а.с. 54).

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду
заяву в якій уточнені позовні вимоги
визнав повністю, справу просив
розглянути за його відсутність (а.с. 53).

Відповідач ОСОБА_3 надав до суду
заяву в якій уточнені позовні вимоги
визнав повністю, справу просив
розглянути за його відсутність (а.с. 52).

В судовому засіданні в якому
позивач приймала участь вона надала
пояснення аналогічні викладеним в
позовній заяві позов просила
задовольнити.

В судовому засіданні в якому
відповідачі були присутні проти
позовних вимог не заперечували.

Суд, вислухавши пояснення
позивача та відповідачів, дослідивши
матеріали справи, вважає що уточнені
позовні вимоги задоволенню не належать
із наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про
укладення шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1
уклали шлюб 18.01.1975 року. Після укладення
шлюбу дружині присвоєно прізвище
ОСОБА_1 (а.с.5).

Відповідно до свідоцтв про
народження батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про
смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про
право власності на житло №6289 від 08.08.1996
року квартира, що розташована за
адресою АДРЕСА_1 належить на праві
загальної спільної власності ОСОБА_4,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і зареєстрована
за ними в БТІ (а.с.8)

Відповідно до свідоцтва про
спадщину за законом спадкоємцем майна
спадкодавця ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_4. Спадкове майно на
яке видане це свідоцтво складається в
тому числі з житлового будинку з усіма
надвірними будівлями, розташованого в
АДРЕСА_2, які належали померлому
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 на підставі
договору купівлі продажу,
зареєстрованому у Горлівському БТІ
25.11.1960 року, спадкоємцем якого була
ОСОБА_5, яка спадщину прийняла, але не
оформила своїх спадкових справ (а.с.10).

Відповідно до технічного
паспорту будинку АДРЕСА_2 знаходяться
та позначені згідно плану Технічного
паспорту на житловий будинок від 28
березня 2013 року літерами: «А-1» -
житловий будинок; «а1» - погріб; «а» -
прибудова; «а3» - тамбур; «В» - літня
кухня; «Г» - сарай; «Д» - вбиральня; «Е» -
літний душ; «Ж» - сарай; «Л» - навіс; «М» -
навіс; I - замощение; № 5 - ворота; № 6 -
калитка; № 7 - огорожа; № 8 - огорожа
(а.с.11-13).

Відповідно до домової книги
АДРЕСА_3 прописані ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 знято з реєстрації - помер
(а.с.14,15).

Відповідно до відомостей
паспорта позивач зареєстрована за
адресою АДРЕСА_3 (а.с.16).

Відповідно до повідомлення
завідуючої Третьої горлівської
державної нотаріальної контори після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, у Третій горлівській
державній нотаріальній конторі за
заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2
відкрито спадкову справу №899-2007 року
(а.с. 50,51).

Відповідно ст. 370 ЦК України
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду. Виділ частки із майна,
що є у спільній сумісній власності,
здійснюється у порядку, встановленому
статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1226 ЦК частка у
праві спільної сумісної власності
спадкується на загальних підставах.
Спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Не допускається прийняття
спадщини з умовою чи із застереженням.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини. Заява про
прийняття спадщини подається
спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.
Спадкоємці за усною угодою між собою,
якщо це стосується рухомого майна,
можуть змінити розмір частки у
спадщині когось із них. Спадкоємці за
письмовою угодою між собою,
посвідченою нотаріусом, якщо це
стосується нерухомого майна або
транспортних засобів, можуть змінити
розмір частки у спадщині когось із них.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України
спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Якщо спадщину прийняло
кілька спадкоємців, свідоцтво про
право на спадщину видається кожному з
них із визначенням імені та часток у
спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно. Якщо
спадщину прийняло кілька спадкоємців,
свідоцтво про право на спадщину
видається на ім'я кожного з них, із
зазначенням імені та частки у спадщині
інших спадкоємців.

Відповідно до ст. 1298 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям після
закінчення шести місяців з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1299 ЦК України
якщо у складі спадщини, яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна (стаття 182
цього Кодексу). Право власності на
нерухоме майно виникає у спадкоємця з
моменту державної реєстрації цього
майна.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» №7
від 30.05.2008 року, згідно з правилами ст.
1220 ЦК України та ст.249 ЦПК України часом
відкриття спадщини слід вважати день
смерті

особи, зазначений у свідоцтві про
смерть, виданим відповідним

державним органом реєстрації актів
цивільного стану. Місцем відкриття
спадщини є останнє місце проживання
спадкодавця, яке визначається за
правилами статті 29, частини

другої статті 1221 ЦК України ( п.3). У
разі смерті співвласника
приватизованого будинку(квартири)
частки кожного із співвласників у
праві спільної власності є

рівними, якщо інше не було встановлено
договором між ними (частина

друга статті 370, частина друга статті 372
ЦК України (п.12).

Свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою

спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому

цивільним законодавством. За
наявності умов для одержання в

нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину вимоги про

визнання права на спадщину судовому
розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа

може звернутися до суду за правилами
позовного провадження (п.23).

Відмова від прийняття спадщини
на користь інших

спадкоємців допускається лише
протягом строку для прийняття

спадщини. Після закінчення цього
строку частка у спадщині не може

бути збільшена з тих підстав, що
хто-небудь зі спадкоємців

відмовляється від спадщини на користь
інших спадкоємців. У таких

випадках особа, яка прийняла
спадщину, має право розпорядитись

усім або частиною майна, отриманого в
порядку спадкування, шляхом

відчуження її іншому спадкодавцеві за
договором купівлі-продажу,

дарування, міни тощо (п.25).

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124
Конституції України та ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України,
cуд розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З пояснень суду позивача та
відповідачів право позивача на
спадщину, що залишилася після смерті її
чоловіка ОСОБА_4 ніким не оспорюється,
підтверджень що їй було відмовлено
нотаріусом в здійсненні її прав, щодо
вказаного спадкового майна суду не
надано. Рішення, щодо її прав на
спадкове майно в установленому
законодавством порядку не приймалось.
Суд вважає, що звертаючись до суду із
вказаним позовом позивач намагається
обійти встановлений законодавством
порядок, оскільки не існує спору про
право, отже підстав для звернення його
з позовом до суду в порядку цивільного
судочинства не має.

Таким чином в судовому засіданні
позивач не надав доказів, на підставі
яких можна вважати що відповідачі
своїми незаконними діями порушили
права, свободи та інтереси позивача
ОСОБА_1 у розумінні передбаченого ст. 16
ЦК України права щодо захисту
цивільних прав та інтересів судом.

З огляду на вказане, суд не вбачає
правових підстав для задоволення
позову ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визначення часток та
розподілу спадкового майна.

На підставі ст.ст.16, 1296-1299 ЦК
України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212,
214-215, 217, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні уточнених позовних
вимог ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визначення часток та
розподілу спадкового майна відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: