АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 411/5230/12 22-ц/774/1422/К/14
Справа № 411/5230/12-ц
Провадження 22ц/774/1422/К/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника відповідача за
основним позовом - ОСОБА_2,

позивача за основним позовом ОСОБА_3,
його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_5 та її представника
ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського
районного суду м.Кривого Рогу від 18
квітня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа
комунальне підприємство
«Житлово-експлуатаційна організація №
45», про визначення порядку
користування житловим приміщенням та
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про розподіл спільно нажитого майна,-

В С Т А Н О
В И Л А :

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення
порядку користування житловим
приміщенням. Уточнивши позовні вимоги,
в останній їх редакції ОСОБА_3 просив
суд вселити його у квартиру за адресою
АДРЕСА_2; визначити порядок
користування вказаною квартирою,
виділивши ОСОБА_3 в користування окрему
кімнату площею 11,9 кв.м, ОСОБА_5 виділити
в користування окрему кімнату площею
17,9 кв.м, залишити в спільному
користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_5 кухню
площею 8,6 кв.м, ванну кімнату площею 2,7
кв.м, вбиральню площею 1,1 кв.м, коридор
площею 10 кв.м, вбудовану шафу 0,4 кв.м,
балкон площею 1,6 кв.м.; відкрити окремі
особові рахунки відповідно до вказаної
площі на сплату комунальних послуг;
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
зазначив, що з 19.03.1999 року по 22.03.2012 року
він перебував у зареєстрованому шлюбі
з відповідачем ОСОБА_5

Від шлюбу мають сина, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час перебування у шлюбі позивач
ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу
від 26.10.2001 року придбав квартиру за
адресою: АДРЕСА_2.

На теперішній час відповідач ОСОБА_5
разом з сином проживають у вказаній
квартирі, яка згідно технічного
паспорту розташована на 11-му поверсі
16-ти поверхового будинку, з загальною
площею 54,78 кв.м., складається з 2-х
кімнат, житловою площею - 29,8 кв.м. у тому
числі: 1-а кімната - 11,9 кв.м.; 2-а кімната -
17,9 кв.м.; кухня - 8,6 кв.м.; ванна кімната -
2,7 кв.м.; вбиральня - 1,1 кв.м.; коридор - 10,0
кв.м.; вбудована шафа - 0,4; балкон- 1,6 кв.м.

У зв'язку з неприязними відносинами, що
склалися між сторонами у справі,
відповідач ОСОБА_5 перешкоджає
позивачу ОСОБА_3 у користуванні
спірною квартирою, змінила дверні
замки, не впускає до квартири та
проживає з ній з іншим чоловіком, тому
позивач ОСОБА_3 з лютого 2012 року не
проживає у своїй квартирі, в той час, як
там знаходяться речі та меблі, придбані
та подаровані, що належать йому.

Крім спірної квартири у позивача
ОСОБА_3 іншого житла не має, мирним
шляхом врегулювати конфлікт
можливості не має, тому позивач просив
встановити порядок користування
спірною квартирою.

У липні 2012 року відповідач за основним
позовом ОСОБА_5 звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_3 та
просила суд визнати за нею та позивачем
за основним позовом ОСОБА_3 право
спільної сумісної власності на житло
та розділити спільно нажите майно,
виділити їй квартиру розташовану за
адресою: АДРЕСА_2, а позивачу за
основним позовом ОСОБА_3 залишити все
інше майно, а саме: телевізор, комп'ютер,
ігрову комсоль, меблевий гарнітур,
набір мяких меблів, стіл комп'ютерний,
фотоапарат, кондиціонер, спальний
гарнітур, бойлер, пральну машинку,
холодильник, мікрохвильову піч, стіл,
електрочайник, 2 телевізори, систему
«домашній кінотеатр», ДВД-програвач,
велосипед. Стягнути з позивача за
основним позовом ОСОБА_3 судовий збір.

Рішенням Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 14 квітня 2014
року позов ОСОБА_3 про визначення
порядку користування житловим
приміщенням задоволено, вселено його
до квартири АДРЕСА_2. Визначено порядок
користування зазначеною квартирою:
виділено ОСОБА_3 в користування окрему
кімнату площею 11,9 кв.м, ОСОБА_5 - площею
17,9 кв.м, залишено у спільному
користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_5 кухню
площею 8,6 кв.м, ванну кімнату площею 2,7
кв.м, вбиральню площею 1,1 кв.м, коридор
площею 10 кв.м, вбудовану шафу 0,4 кв.м,
балкон площею 1,6 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_3 судовий збір 817,10
гривень. Відкрито окремі особові
рахунки відповідно до вказаної площі
на сплату комунальних послуг.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 про розподіл спільно нажитого
майна відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач за
основним позовом ОСОБА_5 та її
представник ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просять рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог позивача за основним
позовом ОСОБА_3 та задоволення
зустрічного позову ОСОБА_5

Зокрема, апелянти посилаються на те, що
суд першої інстанції дійшов
необгрунтованого висновку про те, що
відповідачем за основним позовом
ОСОБА_5 не надано доказів придбання
спірного майна та його вартості,
оскільки позивач за основним позовом
ОСОБА_3 не надав заперечень з цього
приводу, частину речей вже забрав зі
спірної квартири, чим унеможливив їх
поділ.

Крім того, апелянти зазначили, що кожен
зі сторін у справі перебуває у нових
фактичних шлюбних відносинах, у зв'язку
з чим, проживання у одній спірній
квартирі буде неможливим та негативно
вплине на психіку їхнього сина. Єдиним
варіантом вирішення питання про поділ
майна, на думку відповідача за основним
позовом ОСОБА_5, є присудження одному з
подружжя спірної квартири, а іншому -
компенсації його частини у ній, однак
добровільно сторони не можуть дійти
згоди у цьому питанні.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач за основним позовом ОСОБА_3 та
його представник ОСОБА_4 просять її
відхилити, а рішення суду, як законне та
обгрунтоване, на їх думку, залишити без
змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та сторонами не
оспорюється, що позивач за основним
позовом ОСОБА_3 та відповідач за
основним позовом ОСОБА_5 з 19.03.1999 року по
22.03.2012 року перебували в
зареєстрованому шлюбі.

Згідно витягу про державну реєстрацію
прав № 33912802 від 23.04.2012 року, виданого на
підставі дублікату договору
купівлі-продажу № 268838 від 10.04.2012 року,
позивачу за основним позовом ОСОБА_3 на
праві приватної власності належить
квартира за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки № 13 Криворізької
об'єднаної довідково-інформаційної
служби, вищевказаній квартирі
зареєстровані позивач за основним
позовом ОСОБА_3, відповідач за основним
позовом ОСОБА_5 та їхній син та ОСОБА_6

Згідно технічного паспорту, спірна
квартира розташована на 11-му поверсі
16-ти поверхового будинку, з загальною
площею 54,78 кв.м., складається з 2-х
кімнат, житловою площею - 29,8 кв.м. у тому
числі: 1-а кімната - 11,9 кв.м.; 2-а кімната -
17,9 кв.м.; кухня - 8,6 кв.м.; ванна кімната -
2,7 кв.м.; вбиральня - 1,1 кв.м.; коридор - 10,0
кв.м.; вбудована шафа - 0,4; балкон - 1,6 кв.м.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3
посилався на те, що у зв'язку з
неприязними відносинами, які склалися
між ним та відповідачем за основним
позовом ОСОБА_5, він не має змоги
проживати у спірній квартирі, так як
ОСОБА_5 чинить йому у цьому перешкоди.

Звертаючись до суду з зустрічним
позовом, відповідач за основним
позовом ОСОБА_5 посилалася на те, що їх з
позивачем за основним позовом спільне
проживання у спірній квартирі
неможливе у зв'язку з тим, що у кожного з
них на теперішній час нова сім'я. Крім
того, зазначила, що, перебуваючи у шлюбі
з ОСОБА_3, ними були придбані, крім
спірної квартири, побутові предмети та
техніка, яку ОСОБА_5 просила залишити
позивачу за основним позовом, а їй -
спірну квартиру.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в частині
вселення його до спірної квартири, суд
першої інстанції виходив з того, що
квартира за адресою: АДРЕСА_2 придбана
сторонами у справі під час перебування
у шлюбі та є спільною сумісною
власністю подружжя, ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
через неприязні відносини між
сторонами у справі, позивач за основним
позовом ОСОБА_3 позбавлений можливості
проживати у ній.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст.47 Конституції
України кожен має право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

У ч. 1 ст. 319 ЦК України зазначено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд і має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено,
що право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 391 цього Кодексу
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно дублікату договору
купівлі-продажу від 26.10.2001 року, тобто у
період перебування сторін у справі у
зареєстрованому шлюбі, позивач за
основним позовом ОСОБА_3 придбав
квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно витягу про державну реєстрацію
прав № 33912802 від 23.04.2012 року, виданого на
підставі дублікату зазначеного
договору, спірна квартира належить
позивачу за основним позовом ОСОБА_3 на
праві приватної власності.

Матеріалами справи встановлено, що між
сторонами у справі склалися неприязні
стосунки, що вони підтвердили у суді
першої інстанції, у зв'язку з чим
проживання позивача за основним
позовом ОСОБА_3 у спірній квартирі є
неможливим з тих підстав, що відповідач
за основним позовом ОСОБА_5 чинить йому
у цьому перешкоди.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
правових підстав для задоволення
основного позову ОСОБА_3 в частині його
вселення до спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що
кожен зі сторін у справі перебуває у
нових фактичних шлюбних відносинах, у
зв'язку з чим, проживання у одній
спірній квартирі буде неможливим та
негативно вплине на психіку їхнього
сина, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки право
позивача за основним позовом ОСОБА_3 на
проживання у спірній квартирі, як її
власника, закріплено у ст.ст.319,321 та
ст.391 ЦК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в
частині визначення порядку
користування спірною квартирою та
відкриття окремих особових рахунків,
суд першої інстанції керувався
інтересами сторін у справі та виходив з
наявної можливості спільного
проживання сторін у справі у спірній
квартирі за варіантом поділу,
запропонованим позивачем за основним
позовом ОСОБА_3

Колегія суддів не може повністю
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно технічного паспорту, спірна
квартира розташована на 11-му поверсі
16-ти поверхового будинку, з загальною
площею 54,78 кв.м., складається з 2-х
кімнат, житловою площею - 29,8 кв.м. у тому
числі: 1-а кімната - 11,9 кв.м.; 2-а кімната -
17,9 кв.м.; кухня - 8,6 кв.м.; ванна кімната -
2,7 кв.м.; вбиральня - 1,1 кв.м.; коридор - 10,0
кв.м.; вбудована шафа - 0,4; балкон - 1,6 кв.м.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
за основним позовом ОСОБА_3 просив суд
виділити йому у користування окрему
кімнату площею 11,9 кв.м, відповідачу за
основним позовом ОСОБА_5 - окрему
кімнату площею 17,9 кв.м, залишити в
спільному користуванні ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 кухню площею 8,6 кв.м, ванну
кімнату площею 2,7 кв.м, вбиральню площею
1,1 кв.м, коридор площею 10 кв.м, вбудовану
шафу 0,4 кв.м, балкон площею 1,6 кв.м.

Однак, на думку колегії суддів,
такий варіант розподілу житлового
приміщення буде суперечити інтересам
сторін у справі, оскільки при ньому не
враховано інтереси сина позивача і
відповідача, ОСОБА_7, 2002 року
народження, який зареєстрований,
мешкає у спірній квартирі та має право
користування нею, є особою іншої статі,
ніж його мати - відповідач за основним
позовом ОСОБА_5, з якою, за варіантом
поділу позивача, він повинен буде
мешкати у одній кімнаті.

У зв'язку з чим, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про наявність
можливості визначити порядок
користування спірною квартирою з
урахуванням інтересів її власників,
тому рішення суду в цій частині не
відповідає вимогам норм матеріального
права, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні цих позовних вимог.

Так як позов позивача за основним
позовом ОСОБА_3 в частині відкриття
окремих особових рахунків
взаємопов'язаний з позовом про
визначення порядку користування
спірною квартирою та витікає з нього,
він також не підлягає задоволенню, у
звязку з чим висновок суду щодо
наявності правових підстав для його
задоволення, є помилковим.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_5 щодо розподілу спільно
нажитого майна, суд першої інстанції
виходив з недоведеності зустрічних
позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може
повністю погодитися з таким висновком
суду першої інстанції з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом.

У пункті 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року N 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372
ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.23 вказаної Постанови, вирішуючи спори
між подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті 60,
69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин
2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Згідно п. 24 Постанови до складу майна,
що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. При поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Згідно ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Положеннями статті 368 ЦК України
передбачено, що спільна власність двох
або більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю. Майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Майно, набуте в результаті спільної
праці та за спільні грошові кошти
членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення. У разі поділу
майна між співвласниками право
спільної сумісної власності на нього
припиняється. Договір про поділ
нерухомого майна, що є у спільній
сумісній власності, укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно дублікату договору
купівлі-продажу від 26.10.2001 року позивач
за основним позовом ОСОБА_3 у період
перебування у шлюбі з відповідачем за
основним позовом ОСОБА_5 придбав
квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

У зв'язку з чим, колегія суддів
приходить до висновку, що спірна
квартира є спільною сумісною власністю
сторін у справі, тому на підставі
вищенаведених норм закону підлягає
поділу між ними.

Враховуючи те, що договір про
відступлення від рівності часток у
праві власності між сторонами у справі
не укладався, то вони є рівними.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про відсутність
правових підстав для поділу спірної
квартири між сторонами у справі, тому
рішення суду в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення цих позовних
вимог - визнання за позивачем за
основним позовом ОСОБА_3 та
відповідачем за основним позовом
ОСОБА_5 права власності на ? частину
спірної квартири за кожним.

Доводи апеляційної скарги про те, що
єдиним варіантом вирішення питання про
поділ майна, на думку відповідача за
основним позовом ОСОБА_5, є присудження
одному з подружжя спірної квартири, а
іншому - компенсації його частини у ній,
не беруться до уваги колегією суддів,
оскільки позову про припинення права
власності на частку у спільному
майні-спірній квартирі, нею не
заявлено.

Положеннями ст.ст.10,60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи,
наводячи перелік спільного нажитого
майна подружжя, яке підлягає поділу,
відповідач за основним позовом ОСОБА_5
не надала суду належних та допустимих
доказів його придбання, його наявності
на час припинення шлюбних відносин та
його вартості.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення зустрічного позову ОСОБА_5
в цій частині її позовних вимог.

Колегією суддів не беруться до уваги
доводи апеляційної скарги про те, що
позивач за основним позовом ОСОБА_3 не
заперечував проти наявності спірного
майна, оскільки тягар доказування в
даному випадку лежить на відповідачу
за основним позовом ОСОБА_5 Як пояснив у
засіданні колегії суддів позивач за
основним позовом ОСОБА_3, він не визнає
наявність у них на час припинення
шлюбних відносин майна, зазначеного у
зустрічному позові ОСОБА_5 та не згоден
з його вартістю, визначеною
відповідачем.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відповідача за основним позовом ОСОБА_5
та її представника ОСОБА_2 задовольнити
частково, рішення суду на підставі п.4
ч.1 ст.309 ЦПК України в частині
задоволення основного позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про визначення порядку
користування житловим приміщенням та
відкриття окремих особових рахунків
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову у задоволенні
цих позовних вимог; рішення суду в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про поділ спільного сумісного майна
подружжя у вигляді квартири АДРЕСА_2,
загальною площею 54,78 кв.м., житловою
площею - 29,8 кв.м. скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення про часткове
задоволення цих позовних вимог:
розділити спільне сумісне майно
подружжя у вигляді спірної квартири,
визнавши за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право
власності на ? частину за кожним. В
іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст.309, 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та її
представника ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 18 квітня 2014
року в частині задоволення основного
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визначення
порядку користування житловим
приміщенням та відкриття окремих
особових рахунків скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні цих позовних
вимог.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5
до ОСОБА_3 про поділ спільного
сумісного майна подружжя у вигляді
квартири АДРЕСА_2, загальною площею 54,78
кв.м., житловою площею - 29,8 кв.м.
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про часткове задоволення
цих позовних вимог.

Розділити спільне сумісне майно
подружжя у вигляді квартири АДРЕСА_2,
загальною площею 54,78 кв.м., житловою
площею - 29,8 кв.м., визнавши за ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 право власності на ? частину за
кожним на квартиру АДРЕСА_2, загальною
площею 54,78 кв.м., житловою площею - 29,8
кв.м.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: