№
провадження 2-п/201/84/2014
УХВАЛА

11 липня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську заяву
ОСОБА_1 про скасування заочного рішення
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 26 березня 2014 року звернувся до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_1
про розірвання шлюбу, позовні вимоги не
змінювалися, не доповнювалися і не
уточнювалися.

Заочним рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
23 травня 2014 року позовні вимоги були
задоволені і шлюб сторін розірвано

05 червня 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду з заявою про
перегляд заочного рішення суду від 23
травня 2014 року, посилаючись на
незаконність винесення такого рішення,
не відповідність висновків суду
матеріалам справи та порушення
процесуальних норм при винесенні
ухвали про заочний розгляд справи і
винесення заочного рішення.

В судовому засіданні представник
заявника підтримав заяву про перегляд
заочного рішення, просив скасувати це
рішення і призначити справу до
розгляду по суті, а зазначені ним
обставини, на його думку, ведуть до
задоволення позиції його довірителя і
спростування позиції ОСОБА_2 та відмови
в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні заяву про перегляд заочного
рішення суду не визнав, пояснивши, що
рішення від 23 травня 2014 року по спору
між сторонами винесено правильно і
законно, висновки суду відповідають
матеріалам справи та порушень
процесуальних норм при винесенні
вказаного заочного рішення не було.

Вислухавши пояснення
представників позивача і відповідача,
з'ясувавши думку сторін, оцінивши
надані і добуті докази, перевіривши
матеріали справи, суд вважає заяву не
обґрунтованою і не підлягаючою
задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що дійсно 23 травня
2014 року була розглянута цивільна
справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу, заочним рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 23 травня 2014 року
позовні вимоги були задоволені і шлюб
між вказаними сторонами рзірвано.

У відповідності до ст. 224 ЩІК України у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_1, скориставшись своїм
правом, яке передбачено ст. ст. 228-232 ЦПК
України, звернулася до суду з заявою
про перегляд заочного рішення.
Обставини, викладені в заяві цього
відповідача є не обґрунтованими з
огляду на наступне.

В своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що вона
про час та день судового розгляду даної
цивільної справи належним чином не
була повідомлена, про що свідчить
відсутність в матеріалах справи такого
повідомлення, яке було б нею отримано.

Але судом встановлено, що 10 квітня 2014
року судове засідання не відбулося,
представник ОСОБА_1 знайомився з
матеріалами справи (а. с. 15) і знав про
судове засідання; після апеляційного
оскарження ухвали суду про відкриття
провадження в справі, ця цивільна
справа була повернута до районного
суду і призначена до судового розгляду
на 23 травня 2014 року, про що було
повідомлено сторони, в матеріалах
справа (а. с. 59-62) є судові повістки для
відповідача ОСОБА_1 при перенесенні її
з на слухання справи на 23 травня 2014
року і саме така повістка була
направлена відповідачу на слухання
справи, повістку відповідач отримав і
надано поштове належне підтвердження
вручення повістки про явку до суду, що є
в матеріалах справи.

Крім того, в матеріалах справи є смс -
повідомлення відповідачки про
слухання справи саме 23 травня 2014 року
(а. с. 66), що свідчить про належність
повідомлення відповідачки про
слухання справи 23 травня 2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК заочне рішення
підлягає скасуванню, якщо судом буде
встановлено, що відповідач не з'явився
в судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Ознайомившись зі змістом заяви ОСОБА_1
про перегляд заочного рішення від 06
червня 2014 року, суд вважає, що причини
неявки в судове засідання, що відбулося
23 травня 2014 року не є поважними та заява
не містить доказів, що мають істотне
значення для правильного вирішення
спору. Так в цій заяві про перегляд
рішення відповідач вказує про те, що їй
не було відомо про час та дату судового
засідання посилаючись на те, що номер
мобільного телефону (на який
направлено смс-повідомлення про час та
дату) належить сторонній особі та те, що
судову повістку також було отримано
сторонньою особою.

Але вказане не відповідає дійсності,
оскільки номер телефону особисто
ОСОБА_1 вказала в позовній заяві, що
вона подавала до Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області (копія є в матеріалах справи).
Окрім того, твердження відповідача про
те, що судова повістка про виклик
підписана сторонньою особою є лише
припущенням відповідача нічим не
підтвердженим.

Більш того, ОСОБА_1 була обізнана про
існування цивільної справи про
розлучення, оскільки нею ж була подана
апеляційна скарга на ухвалу про
відкриття провадження, окрім того, нею
було найнято адвоката, який
представляв інтереси в суді
апеляційної інстанції. Тобто, не
відслідковувати та не контролювати
дату слухання справи особою, яка зараз
намагається «зберегти сім 'ю та
доказати цілісність та бездоганність
стосунків» є надто дивним та викликає
сумніви. Отже, посилання на поважність
неявки не є обґрунтованим та таким, що
підтверджується належними доказами.

Другою обставиною, яку зазначає
відповідач, як на підставу для
скасування заочного рішення є те, що
суд особисто не заслухав останню «про
стосунки подружжя та шлюб, що триває
більше 10 років». Але, на противагу цьому
сама ж ОСОБА_1 вказує про те, що вона не
проживає з позивачем та знаходиться у
місті Києві, про що надає до суду
проїзний документ ОСОБА_3 (яка не має
відношення до даного спору). Але чомусь
особа, яка має «велике почуття любові»
до позивача не надає жодного доказу
про: ведення спільного господарства;
підтвердження сімейно-шлюбних
стосунків; необхідність надання часу
на примирення. Тобто, відповідач
фактично підтверджує, що разом сторони
не проживають, спільното господарства
не ведуть, стосунки не підтримують.

Отже, суд робить висновок про те, що
відповідач по справі ОСОБА_1 була
належним чином повідомлена про
слухання справи 23 травня 2014 року.

Після розгляду судом справи по суті і
винесення заочного рішення суд повинен
був належним чином повідомити
відповідача про розгляд справи та
направити йому копію винесеного
рішення для відома і можливості
реалізації свого права в разі незгоди з
рішенням - оскаржити його в
передбаченому законом порядку і
визначені законом строки. Вказане
судом було виконано.

Таким чином, заява ОСОБА_1 ґрунтується
на припущеннях, які нічим не
підтверджуються, що в свою чергу
суперечить ст. 60 ЦПК України, яка
говорить про те, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

З урахуванням викладеного, можливо
зробити висновок про те, що підстави
для скасування заочного рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 23 травня 2014 року
відсутні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що заява не підлягає
задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги позицію
відповідача стосовно наполягання на
своїй заяві про перегляд заочного
рішення суду, оскільки вона
спростовується вищенаведеним і нічим
об'єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим заяву ОСОБА_1 про скасування
заочного рішення по цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу залишити без
задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст.
ст. 3, 10, 11, 57-61, 158, 209, 210, 212, 218, 228 - 232 ЦПК
України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування
заочного рішення по цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу залишити без
задоволення.

Заочне рішення по вказаній цивільній
справі може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому ЦПК
України.

Суддя -