УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2014 р. Київський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Якуші Н.В.

при секретарі - Пічугіній А.Г.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

22.07.2014 року автоматизованою системою
документообігу, на суддю Якушу Н.В.
було розподілено цивільний позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ спільного
майна подружжя.

22 липня 2014 року також позивачем
була подана до суду заяву про
забезпечення позову шляхом накладення
заборони на відчуження квартири
АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 29 серпня 2014 року
провадження по справі було відкрито.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити, чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З матеріалів справи не вбачається
доказів того, кому саме належить спірна
квартира на теперішній час, на яку
позивач просить накласти заборону на
відчуження.

Клопотань щодо витребування
відомостей з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно щодо
вищезазначеного об'єкту нерухомого
майна, на який позивач просить накласти
заборону на відчуження, заявник не
заявляв.

Крім того, як вбачається з
матеріалів справи, позивач зазначає, що
в період шлюбу, а саме з 24 квітня 2004 року
по 30 травня 2013 року за спільні кошти
31.03.2007 року подружжям була придбана
спірна квартира на підставі договору
купівлі-продажу від 21 лютого 2001 року, що
взагалі позбавляє суд можливості
визначити вірний час придбання
нерухомого майна.

Відповідно до отриманих судом
відомостей з адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС, УДМС України в
Харківській області вбачається, що
відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_3, а не за адресою:
АДРЕСА_1, тобто у суду взагалі відсутні
будь-які об'єктивні дані про власника
квартири, відносно якої позивач
просить забезпечити позов, а також про
осіб, які там зареєстровані, отже не має
підтвердження навіть того, що позивач
та відповідач взагалі пов'язані зі
спірним майном, що б давало суду
обґрунтовані підстави задовольнити
заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Відповідно до вимог п. 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 22
грудня 2006 року №9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ про забезпечення
позову» суддя, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, має з урахуванням
доказів, наданих позивачем,
пересвідчитися, зокрема, що між
сторонами дійсно виник спір, що існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у
провадженні якого знаходиться справа,
заходів щодо охорони
матеріально-правових інтересів
позивача проти несумлінних дій
відповідача (який може сховати майно,
продати знищити або знецінити його), що
гарантує реальне виконання позитивно
прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш
за все, проти несумлінних дій
відповідача, який за час розгляду
справи може приховати майно, продати,
знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є
обґрунтоване припущення заявника, що
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Таким чином, керуючись наведеними
нормами цивільного процесуального
законодавства та враховуючи
роз'яснення Верховного Суду України,
при вирішенні питання про забезпечення
позову суд має здійснити оцінку
обґрунтованості доводів позивача щодо
необхідності вжиття заходів
забезпечення позову з урахуванням
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення суду
в разі невжиття таких заходів;
запобігання порушенню у зв'язку із
вжиттям таких заходів прав та
охоронюваних законом інтересів осіб,
що не є учасниками даного судового
процесу.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог бо заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Будь - які матеріали, які б свідчили,
що власником квартири на теперішній
час є відповідач суду не надані, а
робити висновок про те, кому і на яких
підставах належить спірне майно на
припущеннях суд не вправі, відповідно
до ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Сам же факт звернення позивача до
суду не є підставою для забезпечення
позову.

На підставі викладеного, керуючись
п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 2006 року №9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ про
забезпечення позову» , ст.ст. 151-153 ЦПК
України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
поділ спільного майна подружжя -
відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через
Київський районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 5 днів з дня отримання її
копії.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано, а у разі її подання - після
розгляду справи апеляційним судом,
якщо її не скасовано судом апеляційної
інстанції.

Суддя Київського районного суду м.
Харкова Н.В.
Якуша