Справа №498/1631|13-ц
Провадження по справі №2/498/209/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2014 року
с.м.т. Велика Михайлівка
Одеської області

Великомихайлівський районний суд
Одеської області в складі:

головуючої судді - Ткачук О.Л.,

при секретарі - Козачінській Л.Г.,

за участю позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в с.м.т. Велика
Михайлівка цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ТОВ «Сузіря», відділу
Держземагенства у
Великомихайлівському районі Одеської
області про визнання договору оренди
земельної ділянки недійсним та про
скасування державної реєстрації
договору оренди та передачі земельної
ділянки з незібраним врожаєм без
відшкодування затрат за час
незаконного користування

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до TOB «Сузір'я» та відділу
Держземагенства у
Великомихайлівському районі в
Одеській області про визнання договору
оренди земельної ділянки недійсним та
визнання незаконною та скасування
державної реєстрації договору оренди
від 01 липня 2009 року укладений між нею та
TOB «Сузір'я» в особі директора
Зелінського Ю.П. вчинену за № 00141
від 29 квітня 2011 року та передачу їй
земельної ділянки за кадастровим №
:01:003:0007 з незібраним врожаєм без
відшкодування затрат за час
незаконного користування. Мотивуючи
заявлені вимоги тим, що їй на праві
приватної власності належить земельна
ділянка сільськогосподарського
призначення площею 5.41 га, яка
розташована на території
Новопетрівської сільської ради
Великомихайлівського району, Одеської
області. 01 липня 2009 року між нею та
відповідачем TOB «Сузір'я» був укладений
договір оренди вказаної земельної
ділянки строком дії на 10 років та
зареєстрований у Великомихайлівському
районному відділі Одеської
регіональної філії ДП «ЦДЗК» при
Держкомземі України 29 квітня 2011 року за
№ 00141. Просила суд вказаний
договір оренди визнати недійсним,
визнати незаконною та скасувати
державну реєстрацію даного договору,
оскільки в ньому була відсутня одна із
істотних умов, передбачених ст. 15
Закону України «Про оренду землі» (яка
діяла на час укладення спірного
договору), а саме: умова передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки.
Крім того зазначала, що в договорі
необумовлені та не виконуються вимоги
ч. 2. ст. 19 Закону України «Про оренду
землі», а саме при передачі в оренду
сільськогосподарських угідь для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
строк дії договору оренди земельних
діянок визначається з урахуванням
періоду ротації основної сівозміни
згідно проекту землеустрою. До того ж,
вказувала на порушення п. 20 договору, а
саме що передача земельної ділянки
відбулася в день укладення договору 01
липня 2009 року, а не протягом трьох днів
після його державної реєстрації.

Рішенням Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 12
листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволенні частково. Визнано
недійсним договір оренди землі від 01
липня 2009 року укладений між ОСОБА_2 та TOB
«Сузір'я» в особі директора
Зелінського Ю.П. Визнано незаконною та
скасовано державну реєстрацію
договору оренди від 01 липня 2009 року
укладеного між ОСОБА_2 та TOB «Сузір'я» в
особі директора Зелінського Ю.П.,
вчинену за № 00141 від 29 квітня 2011
року. В позовних вимогах в частині
передачі ОСОБА_2 земельної ділянки за
кадастровим номером :01:003:0007 з
незібраним врожаєм без відшкодування
затрат за час незаконного користування
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 13.01.2014 року, вищезазначене
рішення Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 12
листопада 2013 року було залишено без
змін.

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 квітня 2014
року, рішення Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 12
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
13 січня 2014 року - скасовано, а справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

При новому розгляді справи позивачка
ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги в
повному обсязі посилаючись на
обставини зазначені в позові.

Представник відповідача ТОВ«Сузір'я» в
судове засідання не з'явився, але від
нього через канцелярію суду надійшла
заява, в якій він зазначив, що підтримує
письмові заперечення наявні в
матеріалах справи та просить слухати
справу без його участі.

Відповідач відділ Держземагенства у
Великомихайлівському районі Одеської
області в судове засідання викликалось
належним чином, однак участі свого
представника не забезпечили,
заперечень по справі не надали.

Заслухавши пояснення позивачки,
дослідивши надані сторонами докази,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_2 на праві власності належить
земельна ділянка площею 5,41 га,
розташована на території
Новопетрівської сільської ради
Великомихайлівського району Одеської
області, цільове призначення - для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
на підставі державного акту на право
власності на землю серії ОД №049349 від
12.12.2003 року (а.с.15).

01 липня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ
«Сузір'я» укладено договір оренди
зазначеної земельної ділянки строком з
2009 року по 2019 рік, який був
зареєстрований у відділі
Держкомзему у Великомихайлівському
районі Одеської області 29 квітня 2011
року за № 00141.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або необхідні для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЗУ «Про оренду
землі» (в редакції на момент вчинення
договору оренди землі) істотними
умовами договору оренди землі є: об'єкт
оренди (місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін, умови
передачі у заставу та внесення
статутного фонду права оренди
земельної ділянки

Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені ст.203 ЦК України,
саме в момент вчинення правочину.

З аналізу зазначених норм закону
слідує, що при вирішенні спорів про
визнання недійсним правочину,
необхідно правильно визначити момент
вчинення правочину.

Зокрема, не є укладеними правочини
(договори), у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направив
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо).

Згідно із ст.ст.210, 640 ЦК України, не є
вчиненим також правочин у разі
нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації.

Статтею 210 ЦК України передбачено, що
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст.640 ЦК України
договір, який підлягає державній
реєстрації, є укладеним з моменту
державної реєстрації.

Згідно зі ст.18 ЗУ «Про оренду землі» (в
ред. на момент вчинення правочину)
договір оренди землі набирає чинності
після його державної реєстрації.

Статтею 20 ЗУ «Про оренду землі» (в ред.
на момент вчинення правочину)
передбачено, що укладений договір
оренди земельної ділянки підлягає
державній реєстрації.

Як убачається з матеріалів справи,
оспорюваний договір оренди землі
зареєстровано у відділі
Держкомзему у Великомихайлівському
районі Одеської області 29 квітня 2011
року за № 00141.

З огляду на наведене, суд вважає, що
оспорюваний договір оренди землі є
вчиненим з моменту державної
реєстрації, тобто з 29.04.2011 року.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
оренду землі» в редакції закону, який
діяв на момент вчинення договору,
однією з істотних умов договору оренди
землі є: умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки.

Суд вважає, що відсутність у договорі
оренди умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки, які
визначені законом як істотні умови
договору оренди землі, не є підставою
для визнання зазначеного договору
недійсним за правилами ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про
оренду землі».

Пунктом 31 укладеного між сторонами
договору оренди землі передбачено
обовязок орендаря виконувати
встановлені щодо об'єкта оренди
обмеження (обтяження) в обсязі,
передбаченому законом або договором
оренди землі.

Проте, відповідно до п. 14 Перехідних
положень ЗК України (чинного на час
укладення договору) до набрання
чинності законом про обіг земель
сільськогосподарського призначення,
але не раніше 1 січня 2012 року
забороняється внесення права на
земельну частку (пай) до статутних
капіталів господарських товариств.

Наступними змінами до Земельного
кодексу України зазначений мораторій
продовжено до 1 січня 2016 року.

Пунктом 15 Перехідних положень ЗК
України також встановлена до 1 січня 2016
року заборона на укладення угод щодо
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення та
передбачено, що угоди (у тому числі
довіреності), укладені під час дії
заборони на купівлю-продаж або іншим
способом відчуження земельних ділянок
та земельних часток (паїв), визначених
підпунктами «а» та «б» цього пункту в
частині їх купівлі-продажу та іншим
способом відчуження, а так само в
частині передачі прав на відчуження
цих земельних ділянок та земельних
часток (паїв) на майбутнє є недійсними з
моменту їх укладення (посвідчення).

За таких обставин не можна вважати, що у
спірному договорі оренди землі
відсутні умови щодо передачі права
оренди земельної ділянки до статутного
капіталу господарського товариства та
права передачі у заставу, оскільки
передача права оренди земельної
ділянки до статутного капіталу
господарського товариства та передача
у заставу були прямо заборонені
законом як на момент укладення
договору оренди земельної ділянки - 01
липня 2009 року, так і на весь строк його
дії - десять років, та у п. 31 договору
сторони домовилися виконувати
встановлені законом обмеження щодо
об'єкта оренди.

Домовленість сторін у договорі оренди
землі про можливість передачі права
оренди земельної ділянки до статутного
капіталу господарського товариства та
у заставу при наявності прямої зборони
на такі дії у Земельному кодексі
України суперечила б вимогам закону.

За правилами ст. 204 ЦК України
правомірність правочину презюмується,
а тому відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України обов'язок доказування і
подання доказів, щодо визнання
правочину недійсним покладається саме
на позивача. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За роз'ясненнями п.2, 7 Постанови
Пленуму ВСУ України 9 від 06.11.2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідність
чи невідповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватися судом
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент вчинення правочину.
Виконання чи невиконання сторонами
зобов'язань, які виникли з правочину,
має значення лише для визначення
наслідків його недійсності, а не для
визнання правочину недійсним.

Крім того, відповідно до статті 15 ЦК
України та статті З ЦПК України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
тому суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців
у'зв'язку з відсутністю у договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України «Про оренду землі»від 6
жовтня 1998 року № 161-ХІУ, визначити
істотність цих умов, а також з'ясувати у
чому саме полягає порушення їхніх
законних прав.

Саме такою є правова позиція
Верховного Суду України згідно з
постановою від 25 грудня 2013 року №
6-94цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковою для усіх судів України.

Cуд враховує зазначене та звертає увагу
на те, що позивач у своїй позовній заяві
не вказує, які його права як
орендодавця порушено, у зв'язку з
відсутністю в договорі оренди істотної
умови - передачі у заставу та внесення
до статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Так і в судовому засіданні жодного
доказу в обґрунтування висновку проте,
що договір оренди від 01 липня 2009 року на
час його вчинення не відповідав її
інтересам та волевиявленню не надала.

Що стосується доводів позивачки
стосовно не обумовлення в договорі
вимог ч.2 ст.19 ЗУ «Про оренду землі», то
судом вони не приймаються до уваги,
виходячи з наступного.

Так в договорі не зазначено строк дії
договору оренди земельної ділянки з
урахуванням періоду ротації основної
сівозміни згідно з проектами
землеустрою, оскільки на день
підписання та реєстрації
вищезазначеного договору оренди не
було розроблено та затверджено у
законодавчо встановлені терміни
проект землеустрою, що забезпечує
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь.

Так і не обґрунтовані вимоги стосовно
порушення п.20 Договору, так як, право
оренди земельної ділянки виникає після
його державної реєстрації (ст.125 ЗКУ),
тому і володіння як складова цього
права може виникнути лише після
укладення договору оренди та її
реєстрації. Тому дата підписання акту
приймання-передачі об'єкта оренди не
може розглядатися як підстава
недійсності договору. Отже, передача
ділянки - це дії на виконання договору і
дата підписання акту
приймання-передачі об'єкта оренди ніяк
не може вплинути на дійсність вже
укладеного договору. Крім того,
передача земельної ділянки була
здійснена за розсудом позивача і вона
не була позбавлена можливості
дотримуватися п.20 договору, та передати
земельну ділянку тільки протягом 3 днів
після 29.04.2011 року.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, договір
може бути розірвано за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Згідно ст. 32 Закону України "Про оренду
землі", на вимогу однієї із сторін
договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених умовами
договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Тому, на думку суду відповідач як
орендар, в повній мірі виконує свої
обов'язки, щодо укладеного договору
оренди землі, а тому вимоги позивача
щодо визнання його недійсним є
безпідставними, так як при укладені
договору не були порушені вимоги
чинного законодавства, що регулює дані
правовідносини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
підстав для визнання недійсним
договору оренди від 01 липня 2009 року суд
не вбачає, у зв'язку з чим до вимог
відповідача не можуть бути застосовані
строки позовної давності.

Оскільки позовні вимоги про скасування
державної реєстрації договору оренди
та передачі земельної ділянки з
незібраним врожаєм без відшкодування
затрат за час незаконного
користування, являються похідними від
основної позовної вимоги про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним, в якій позивачці відмовлено,
тому й вони також не підлягають до
задоволення.

Керуючись Законом України «Про оренду
землі», ст.ст.203-204, 210, 215, 261, 267, 638, 640, 651 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ
«Сузіря», відділу Держземагенства у
Великомихайлівському районі Одеської
області про визнання договору оренди
земельної ділянки недійсним та про
скасування державної реєстрації
договору оренди та передачі земельної
ділянки з незібраним врожаєм без
відшкодування затрат за час
незаконного користування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Великомихайлівський районний
суд шляхом подачі апеляційної скарги у
10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

О.Л.Ткачук

Повне рішення складено 11 липня 2014 року.

Суддя

О.Л.Ткачук