У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Ковалевича С.П.

суддів: Григоренка М.П.,
Демянчук С.В.

секретар судового
засідання - Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Сарненського
районного суду Рівненської області
від 05 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
без самостійних вимог приватний
нотаріус ОСОБА_3, про часткове
скасування рішення Коростської
сільської ради, про оформлення права
власності на жилий будинок, часткове
скасування свідоцтва про право
власності на жилий будинок, про
визнання частково недійсним договору
дарування жилого будинку з надвірними
будівлями, про визнання права
власності на частину жилого будинку з
господарськими будівлями в порядку
спадкування за законом, про визнання
права власності на частину земельної
ділянки в порядку спадкування за
законом.

Перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сарненського районного суду
Рівненської області від 05 березня 2014
року відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
без самостійних вимог приватний
нотаріус ОСОБА_3, про часткове
скасування рішення Коростської
сільської ради, про оформлення права
власності на жилий будинок, часткове
скасування свідоцтва про право
власності на жилий будинок, про
визнання частково недійсним договору
дарування жилого будинку з надвірними
будівлями, про визнання права
власності на частину жилого будинку з
господарськими будівлями в порядку
спадкування за законом, про визнання
права власності на частину земельної
ділянки в порядку спадкування за
законом.

Вважаючи дане рішення незаконним
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_1 подав на нього апеляційну
скаргу.

Вказує, що суд дійшов невірного
висновку щодо моменту створення та
виникнення права власності, правового
режиму спільної власності та осіб
власників, обсягу їхніх прав на
розпорядження майном, в тому числі й
щодо обсягу спадкової маси.

Суд першої інстанції в своєму рішенні
вказав, що його покійна мати ОСОБА_4 не
була співвласником житлового будинку
по АДРЕСА_1, так як вона не була дружиною
ОСОБА_5, а тому останній законно
розпорядився всім будинком на користь
відповідача по справі після її смерті.

Вважає такий висновок суду помилковим
і таким, що не грунтується на
досліджених по справі доказах.

Суд не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_5
та ОСОБА_4 проживали разом з 1957 року на
обійсті ОСОБА_6 (батька ОСОБА_4), на
земельній ділянці якого в 1960 році був
побудований будинок за рахунок
спільних матеріальних та трудових
внесків його батьків.

Вказує, що саме батько його матері
ОСОБА_6 надав частину належної йому
земельної ділянки для будівництва
житлового будинку.

Зазначені обставини підтверджуються
доданими до матеріалів справи копіями
з погосподарської книги № 4 за 1961 - 1963
роки (сторінка 72, особовий рахунок 287), а
також книги № 4 за 1964-1966 роки (сторінка
48, особовий рахунок 258).

З них вбачається, що на погосподарський
облік домоволодіння по АДРЕСА_1 було
взято 01.01.1961 року, тож відповідно до
діючого на той час законодавства саме
01.01.1961 рік необхідно вважати моментом
виникнення права власності.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5. з 01.01.1961 року були
співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1

На основі зазначеного вважає, що
оскільки будинок будувався спільно
його батьками, які не перебували у
шлюбі, на створене ними майно
поширювався режим спільної сумісної
власності, який не заборонявся ні ЦК
УРСР від 1922 року (ст. 61), ні ЦК
Української РСР 1963 року (ст. 112), ні
будь-якими іншими нормативно-правовими
актами, які діяли на час створення
майна.

Застосування судом норм сімейного
права до правовідносин щодо нерухомого
майна, яке створювалося його батьками
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спільно при житті, без
посилання на ці норми, є неправомірним,
оскільки ці правовідносини у даному
випадку регулюються виключно нормами
цивільного законодавства, яке діяло на
момент його створення.

Всупереч зазначеному, суд першої
інстанції незаконно визнав його матір
ОСОБА_4 такою, що не мала права
власності і не була співвласником 1/2
частини спірного домоволодіння.

Не стало предметом дослідження суду й
законність самого рішення виконкому
Коростської сільської ради № 33,
прийнятого 23.06.2010 року, тобто після
смерті його матері.

Зазначає, що з огляду на те, що
співвласниками будинку були ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 правових підстав для прийняття
оскаржуваного рішення у Коростської
сільської ради не було, оскільки
домоволодіння АДРЕСА_1, не відноситься
до категорії новоствореного майна.

Посилаючись на викладені
обставини, просить оскаржуване рішення
скасувати і ухвалити нове по суті
позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_5, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_2
проживали однією сім"єю в будинку
АДРЕСА_1 до 2009р.( рішення суду а.с.13).

Позивач по справі, як він стверджує є
сином зазначених осіб.

Шлюб між сторонами зареєстрований не
був, натомість .у ОСОБА_5 з 1954 р. був
зареєстрований шлюб з ОСОБА_7, який ними
не розривався. (а.с.26).

Після смерті ОСОБА_4, у 2010р. ОСОБА_5
оформив на себе право власності на
вищезазначений будинок та як законний
його власник подарував своїй доньці -
ОСОБА_2

За час спільного проживання ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_1 жоден з них не
заявляв, що цей будинок є їх спільною
сумісною власністю, не заявляли про
укладення будь яких договорів щодо
створення спільної сумісної власності.

За наведених обставин суд першої
інстанції правильно постановив
рішення про відмову ОСОБА_1 у
задоволенні його вимог, оскільки вони
достатніми та переконливими доказами
не підтверджені.

Доводи апелянта, які викладені в його
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду, з якими погоджується і
колегія суддів.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з'ясував дійсні обставини по
справі, дав належну оцінку зібраним
доказам і постановив рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду
Рівненської області від 05 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право
оскаржити рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційної
інстанції в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
С.П. Ковалевич

Судді:
С.В. Демянчук

М.П. Григоренко