Справа № 201/5678/14-ц
Провадження 2/201/1680/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 року Жовтневий районний
суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Трещова
В.В., при секретарі - Горбатенко Д.К.
розглянувши за участю позивача,
відповідача та представників
відповідача у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В
И В :

Позивач звернувся з даним позовом до
суду в обґрунтування якого зазначив, що
він є власником домоволодіння, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яке
розташоване на земельній ділянці
площею 510 кв.м., а також лишка 9 кв.м.,
котра належала ОСОБА_3, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі свідоцтва про
право на спадщину. 04.10.2008 року позивач
отримав претензію від відповідача, в
котрій зазначалося, що позивач при
будівництві господарських будівель
порушив норми державних будівельних
норм, тому позивач просив суд
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди у користуванні власною
земельною ділянкою, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, шляхом відновлення
меж земельної ділянки позивача, згідно
державного акту на земельну ділянку,
зобов'язати відповідача відшкодувати
позивачу завдану йому матеріальну
шкоду у розмірі 1200 гривень, зобов'язати
відповідача відшкодувати позивачу
завдану йому моральну шкоду у розмірі
3000 гривень, зобов'язати відповідача
відшкодувати позивачу сплачені ним
судові витрати в розмірі 487,20 гривень.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав з підстав у ньому викладених,
просив задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача
у судовому засіданні проти задоволення
позову заперечували, посилаючись на
його безпідставність та
необґрунтованість.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Вислухавши позивача, відповідача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що позивач
зареєстрований та мешкає за адресою
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
паспорта позивача (а.с. 5). ОСОБА_1 є
власником домоволодіння, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, котрий
розташований на земельній ділянці
площею 510 кв.м., а також лишка 9 кв.м., яка
належала ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі свідоцтва про
право на спадщину, виданого Першою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою від 23.03.1979 року
за № 1-4650 зареєстрованого
Дніпропетровським інвентарбюро за
№342-68 від 28 березня 1979 року в реєстрі
права власності на нерухоме майно. (а.с.
18).

ОСОБА_1 належить земельна ділянка
площею 0,0561 га, згідно Державного акту
на право власності на земельну ділянку
серія ЯЗ №303564 від 29 травня 2009 року,
котрий був виданий позивачу на
підставі рішення Дніпропетровської
міської ради від 26.11.2008 року №262/39.

04.10.2008 року позивач отримав претензію
від відповідачів, в котрій зазначалося,
що позивач при будівництві
господарських будівель порушив норми
державних будівничих норм, а саме - ДБН
79-92(п. 2.20) «Відстань від межі суміжної
ділянки до стінки жилого будинку чи
господарської споруди слід приймати не
менш ніж 1м».

Позивач у судовому засіданні пояснив,
що ОСОБА_2 встановила паркан на своїй
частці земельної ділянки, котрий
перешкоджає позивачу, а також є
порушенням державно-будівельних норм.
При відкритті зазначеного паркану
відповідач тим самим ставить під
загрозу того, хто у час відкриття
знаходиться біля нього, що може
спричинити тяжкі наслідки у вигляді
пошкодження або навіть смерті.

Правовідносини, що виникли між
сторонами справи врегульовані нормами
діючого ЦК України.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено,
що правом власності є право особи на
річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі

інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника
та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам
та гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.
Держава не втручається у здійснення
власником права власності. Діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до
користування його майном інших осіб
лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. Особливості
здійснення права власності на
національні, культурні та історичні
цінності встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЗК України
власники земельних ділянок зобов'язані
не порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів; дотримуватися
правил добросусідства та обмежень
пов'язаних з встановленням земельних
сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України
власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Вирішуючи позовні вимоги позивача до
відповідача про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою суд
приходить до висновку про те, що
позивачем не надано, а судом не
встановлено належних та достатніх
доказів того, що відповідачем порушено
порядок користування земельною
ділянкою, або іншим чином порушено
права позивача.

Судом було роз'яснено сторонам їх право
на надання додаткових доказів, у тому
числі право подання заяви про
проведення експертизи з метою
встановлення фактичних обставин
справи, але позивач та відповідач не
скористалися таким правом, заяв про
проведення експертизи не надано.

Вирішуючи вимоги позову в частині
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, суд приходить до
висновку про їх безпідставність,
оскільки позивачем не надано суду
належних та достатніх доказів
спричинення такої шкоди та її розміру.

Таким чином, оскільки факт порушення
відповідачем прав свобод чи інтересів
позивача не знайшов свого
підтвердження, жодних правових підстав
для задоволення позову судом не
встановлено, а позивачем не надано,
тому суд приходить до висновку про
необхідність відмови у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК
України судові витрати покладаються на
сторону проти якої постановлено
рішення, тобто у даному випадку не
відшкодовуються позивачу.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст.212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою - відмовити у
повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Суддя
В.В. Трещов