Справа № 465/790/14
Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/4339/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської
Я.М.

з участю: позивача
ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3,
відповідача
ОСОБА_4, представника апелянта ОСОБА_5 -
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 14 квітня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 14 квітня 2014 року
задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 800
грн. моральної шкоди та 243 грн. 60 коп.
судового збору.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_5 - ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення є незаконним та
необґрунтованим. Вважає, що рішення
суду першої інстанції грубо порушує
права ОСОБА_5, оскільки даним рішенням
встановлено, що грошові кошти за
договором позики від 25.01.2012 року від
ОСОБА_5 фактично отримала відповідач
ОСОБА_4, що остання визнала в судовому
засіданні по даній справі, в той час як
цей договір позики насправді був
укладений та нотаріально посвідчений
між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Крім того, цей факт
підтверджується рішенням Сихівського
районного суду м. Львова від 07.02.2014 року
у справі № 464/8213/13-ц за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики, яким позов
задоволено.

Апелянт також не погоджується з
висновками районного суду щодо
заподіяння відповідачем моральних
страждань позивачу у зв'язку з
невиконанням зобов'язань, вказуючи, що
ОСОБА_2 не подала суду жодного
належного доказу на підтвердження
своїх позовних вимог.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення не у повній мірі відповідає
даним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що
25.01.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було
укладено договір позики, згідно умов
якого він передав ОСОБА_2 кошти в сумі
240000 грн., що еквівалентно 30000 доларів
США, які вона зобов'язалася повернути
в строк до 25.01.2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за даним договором 25.01.12 року між
ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладено
договір іпотеки, згідно якого вони
передали в іпотеку належну їм квартиру
АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що за договором позики
від 25.01.12 року, укладеним між ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, грошові кошти фактично
отримала відповідач ОСОБА_4 та
зобов'язалась їх сплатити, однак взяті
на себе зобов'язання у визначений між
нею та кредитором ОСОБА_8 термін не
виконала, що визнано відповідачкою в
судовому засіданні, внаслідок чого
ОСОБА_2 заподіяно моральну шкоду.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, так як він дійшов до них з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 07.02.2014 року задоволено позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 240000
грн. за договором позики. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5
про визнання договору позики
неукладеним відмовлено.

Цим рішенням встановлено, що грошові
кошти за договором позики від 25.01.2012
року отримала саме ОСОБА_2, а не ОСОБА_4

Однак, у порушення вимог ч.3 ст.61 ЦПК
України районний суд вважав
встановленими зовсім інші обставини, а
саме те, що грошові кошти за договором
позики від 25.01.2012 року фактично
отримала відповідач ОСОБА_4

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.174 ЦПК України
позивач може відмовитися від позову, а
відповідач - визнати позов протягом
всього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву. Якщо відмову
позивача від позову, визнання позову
відповідачем викладено в адресованих
суду письмових заявах, ці заяви
приєднуються до позову. У разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Колегія суддів вважає, що оскільки
заподіяння їй моральної шкоди ОСОБА_2
пов'язує із укладенням 25.01.2012 року
договору позики та договору іпотеки із
ОСОБА_5 та наче б то неотриманням від
позикодавця грошових коштів, а
фактичним отриманням їх ОСОБА_4, та
ствердженням цих обставин
відповідачкою, то визнання у зв'язку із
цим ОСОБА_4 позову порушує права та
інтереси ОСОБА_5, а відтак судом
порушено ч.4 ст.174 ЦПК України.

Крім того, так як судом досліджувались
правовідносини, які виникли між ОСОБА_5
та ОСОБА_2 у зв'язку з укладенням
договору позики від 25.01.2012 року та були
зроблені з цього приводу певні
висновки, які стосувались
безпосередньо ОСОБА_5, то на думку
судової колегії, його слід було
притягнути до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що оскільки ОСОБА_5 до участі у
справі не був залучений, а суд
апеляційної інстанції згідно чинного
законодавства позбавлений на стадії
апеляційного розгляду змінювати
процесуальне положення будь - кого з
учасників процесу та залучати до
участі у справі осіб, які не приймали
участі у справі у суді першої
інстанції, то оскаржуване рішення слід
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_2, що не позбавляє її можливості у
подальшому звернутись повторно до суду
з даними позовними вимогами, залучивши
до участі у справі в якості третьої
особи ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 14 квітня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про відшкодування моральної
шкоди.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: