Ухвала

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Колодійчука В.М.,

Нагорняка В.А., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Ковельського спеціалізованого
лісогосподарського акціонерного
товариства «Тур» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення завданої шкоди, за
касаційною скаргою заступника
прокурора Волинської області на
рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 07 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Волинської області від 24 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Ковельське
спеціалізоване лісогосподарське
акціонерне товариство «Тур»
звернулося до суду із позовом до
відповідачів про стягнення з останніх
матеріальної шкоди, заподіяної
внаслідок незаконного вирубання
останніми дерев берези, в сумі 713 грн 82
коп.

У судовому засіданні позивач зменшив
розмір позовних вимог і просив
стягнути з відповідачів по 100 грн
заподіяної ними матеріальної шкоди.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 07 жовтня
2013 року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 24 березня 2014 року, позов задоволено
частково, стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 (з
кожного окремо) на користь
Ковельського спеціалізованого
лісогосподарського акціонерного
товариства «Тур» по 100 грн завданої
матеріальної шкоди. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Волинської області просить
скасувати рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 07 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 24 березня 2014 року, ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 02 квітня 2013 року
відносно відповідачів складено
протокол про адміністративне
правопорушення за вчинення останніми
самоправної вирубки лісу.

Постановами Державної екологічної
інспекції у Волинській області від 15
квітня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за порушення ст. 65
КпАП України, ст. 69 Лісового
кодексу України, Постанови Кабінету
Міністрів України від 23 липня 2008 року №
665 та піддано адміністративному штрафу
в розмірі 85 грн (кожного).

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й суд апеляційної
інстанції, задовольняючи уточнені
позовні вимоги в повному обсязі,
виходив з того, що вина відповідачів у
незаконному вирубуванні лісу
встановлена та позивач відповідно до
норм Лісового кодексу України має
право на звернення до суду із
зазначеним позовом.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Відповідно до норми ст. 1166 ЦК України,
ст. 69 Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»
та ст. 105 Лісового кодексу України -
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особи, які нанесли шкоду навколишньому
природному середовищу порушенням
природоохоронного законодавства,
несуть цивільну відповідальність і
зобов'язані в повному обсязі
відшкодувати нанесену ними шкоду.

Правовою підставою відшкодування
шкоди є склад цивільного
правопорушення, необхідними
елементами якого є: шкода, протиправна
поведінка, причинний зв'язок між шкодою
і протиправною поведінкою, вина.

Разом із тим ст. 19 Лісового кодексу
України встановлено, що постійні
лісокористувачі зобов'язані
забезпечувати охорону, захист,
відтворення, підвищення
продуктивності лісових насаджень,
посилення їх корисних властивостей,
підвищення родючості ґрунтів, вживати
інших заходів відповідно до
законодавства на основі принципів
сталого розвитку.

Відповідно до ст. 89 Лісового кодексу
України охорону і захист лісів на
території України здійснює і лісова
охорона інших постійних користувачів.

Основними завданнями державної
лісової охорони є: здійснення
державного контролю за додержанням
лісового законодавства, забезпечення
охорони лісів від пожеж, незаконних
рубок, захист від шкідників і хвороб,
пошкодження внаслідок антропогенного
та іншого шкідливого впливу
(ст. 90 Лісового кодексу України).

При цьому, відповідно до п. 13 ст. 91
Лісового кодексу України правом
направляти у відповідні державні
органи матеріали про притягнення осіб
до дисциплінарної, адміністративної,
кримінальної відповідальності та
позови до суду, наділені посадові особи
державної лісової охорони, перелік
яких визначений у додатку до Положення
про державну лісову охорону,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України від 16 вересня 2009
року за № 976.

Державна лісова охорона діє у складі
Держлісагентства, Республіканського
комітету Автономної Республіки Крим з
питань лісового і мисливського
господарства, обласних управлінь
лісового та мисливського господарства
і підприємств, установ та
організацій, що належать до сфери
управління Держлісагентства.

Крім того, відповідно до ст. 107 Лісового
кодексу України підприємства,
установи, організації і громадяни
зобов'язані відшкодувати шкоду,
заподіяну ними лісу внаслідок
порушення лісового законодавства, у
розмірах і порядку, визначених
законодавством України.

Враховуючи, що суди на зазначене не
звернули уваги, не встановили фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, не
з'ясували, чи є Ковельське
спеціалізоване лісогосподарське
акціонерне товариство «Тур» належним
позивачем у справі та не перевірили
правильність та порядок нарахування
заявленої суми матеріальної шкоди,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Волинської області задовольнити
частково.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 07 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Волинської області від 24 березня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

В.А. Нагорняк

І.М. Фаловська