АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-1294/14
Головуючий у 1 інстанції: Плахотнюк К.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

4 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В.,
Усика Г.І.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 14 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення
та зобов'язання не чинити перешкод у
користуванні жилою кімнатою та місцями
загального користування квартири, -

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 14 листопада 2013 року
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення та
зобов'язання не чинити перешкод у
користуванні жилою кімнатою та місцями
загального користування квартири
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права.

Зокрема апелянт вказує на те, що суд,
відмовляючи у задоволенні позову
порушив норми матеріального права, а
саме статті 13 і 41 Конституції України,
статті 317, 319, 321, 361 ЦК України, ст. 150 ЖК
України.

В суді апеляційної інстанції
представник апелянта підтримав подану
скаргу, із викладених в ній підстав,
представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, просив залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданими відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивачці ОСОБА_2
належить на праві власності 9/32 частини
квартири АДРЕСА_1, а інші 2332 частин
квартири належать відповідачці ОСОБА_3

Вказана квартира складається із двох
окремих жилих кімнат, площею 16,00 і 23,40
кв.м.

Проти цих фактичних обставин ніхто із
сторін не заперечує.

Оскільки відповідачка перешкоджає
вселенню позивачки до спірної
квартири, вона вимушена звернутися із
позовом до суду, в якому просить
вселити її у кімнату площею 16,00 кв.м. і
просить вселити її в кімнату площею 16,00
кв.м., зобов*язати не чинити
відповідачку їй перешкод у
користуванні кімнатою та місцями
загального користування.

За правилами статей 317. 319. 355, 361 ЦК
України, власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном. При
цьому на зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна. Всім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Співвласник має право
самостійно розпорядитися своєю
часткою у праві спільної часткової
власності.

Статтею 356 ЦК України визначено, що
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
виходив із того, що оскільки частка
позивачка у праві на квартиру (9/32)
відповідає розміру житлової площі - 11,08
кв.м., вона не може бути вселена до
кімнати житловою площею 16,00 кв.м. у
спірній квартирі, про що вона просила.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції, і
відповідає встановленим обставинам у
справі, а також нормам матеріального і
процесуального права.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги
як безпідставні, колегія судів
зазначає, що згідно ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає справи в межах заявлених
сторонами вимог.

Пред*являючи позов про вселення до
конкретної кімнати в спірній квартирі
позивачу слід було одночасно заявити
вимогу про встановлення порядку
користування квартирою, яка є об*єктом
спільної часткової власності сторін у
справі.

При цьому обставини, які стали
підставою для відмови у задоволенні
позову є суттєвими, і в будь-якому
випадку повинні бути враховані судом
при вирішенні спору між співвласниками
квартири щодо її користування.

Разом із тим, відсутність визначеного
порядку користування квартирою не
позбавляє позивачку пред*явити позов
про вселення до квартири.

Інші доводи апелянта до уваги колегією
суддів не приймаються, як такі, що не
вливають на законність оскаржуваного
рішення.

Таким чином рішення є законним і
обгрунтованим і підставі для його
зміни чи скасування колегія судів не
вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія судді, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 14 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: