Номер провадження: 22-ц/785/5912/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Кононенко Н.А.

Сегеди С.М.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «НАДРА» (далі ПАТ «КБ «НАДРА») до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
кредитної заборгованості за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне
рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 05 вересня 2012
року,

встановила:

04 травня 2012 року ПАТ «КБ «НАДРА»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якій просило суд
стягнути з відповідачів
заборгованість за кредитним договором
№059-МКЦ/2007-840 від 02 липня 2007 року, з
урахуванням відсотків за користування
кредитом у розмірі 247 605,16 грн.,
посилаючись на неможливість вирішення
вказаного спору в позасудовому
порядку.

В судовому засіданні:

- представник позивача не з'явився,
однак надав до суду заяву у якій
підтримав заявлені позовні вимоги та
просив суд розглянути справу без його
участі;

- відповідачі до суду не з'явилися.

Заочним рішенням
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 05 вересня 2012 року
позовні вимоги ПАТ «КБ «НАДРА»
задоволено повністю.

Суд першої інстанції вирішив:

- стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «НАДРА»
кредитну заборгованість у розмірі 247
605,16 грн.;

- стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «НАДРА»
судові витрати у розмірі 2 476,05 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи вищевказаний позов суд
першої інстанції обґрунтовано, на
підставі ст.ст. 525, 526, 530, 1054, 1050 ЦК
України, виходив з наступного.

02 липня 2007 року між ВАТ «КБ «НАДРА»,
правонаступником якого є ПАТ «КБ
«НАДРА» та відповідачем ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір №
059-МКЦ/2007-840, відповідно до якого банк
надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 16000
доларів США строком на 60 місяців, а
відповідач прийняв на себе
зобов'язання сплачувати відсотки за
користування кредитом у розмірі 14,5%
річних та здійснювати повернення
кожного місяця, до повного погашення
заборгованості за кредитом.

Банк в повному обсязі виконав свої
зобов'язання за кредитним договором,
надавши відповідачу 16000 доларів США.

В якості забезпечення виконання
позичальником своїх зобов'язань щодо
погашення кредиту, сплати відсотків,
інших передбачених договором платежів,
а також можливих штрафних санкцій, 02
липня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки №1, згідно з
яким остання поручилася за виконання
ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань в
повному обсязі.

Крім того, в якості забезпечення
виконання позичальником своїх
зобов'язань щодо погашення кредиту,
сплати відсотків, інших передбачених
договором платежів, а також можливих
штрафних санкцій, 02 липня 2007 року між
банком та ОСОБА_5 було укладено договір
поруки №2, згідно з яким останній
поручився за виконання ОСОБА_3 взятих
на себе зобов'язань в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконує, в результаті чого, станом на 21
грудня 2011 року виникла заборгованість
по поверненню кредиту, яка складається
з: суми основного боргу за кредитом у
розмірі 119 378,37 грн., суми заборгованості
по відсоткам за користування кредитом
у розмірі 66 019,58 грн., суми пені за
кредитом у розмірі 49 423,36грн., суми
штрафу за порушення виконання умов
договору у розмірі 12 783,85 грн., а всього
сума заборгованості складає 247 605 грн. 16
коп.

При цьому, судова колегія зазначає, що
строк виконання зобов'язання по
погашенню кредитних коштів
встановлений до 02 липня 2012 року (а.с. 25,
32).

Згідно п.п. 1.3.; 2.1.; 2.4. договору поруки
від 02 липня 2007 року, укладеного між
позивачем та ОСОБА_5, відповідальність
поручителя виникає, як у випадку
невиконання позичальником будь-якої
частини зобов'язання, так і при
невиконанні позичальником
зобов'язання в цілому.

Кредитор набуває право вимагати від
поручителя виконання зобов'язання при
умові обов'язкового направлення
поручителю повідомлення з вимогою
виконати зобов'язання позивальника в
цілому, або в тій чи іншій його частині.

Повідомлення, що направляється
кредитором поручителю, повинно бути
здійснено у письмовій формі і буде
вважатись поданим належним чином, якщо
воно надіслано рекомендованим чи
цінним листом чи надано особисто
поручителю (а.с. 32).

З матеріалів даної справи вбачається,
що ОСОБА_5 вищевказані повідомлення
відправлялись згідно з зазначеними
вище умовами договору (а.с. 14-15, 20-21, 24).

Також, судова колегія наголошує, що
відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законо давства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обо
роту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті підчас здійснен ня розрахунків
па території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, по рядку та на
умовах, встановлених законом.

Пункт 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» перед
бачає право банку здійснювати операції
з валютними цінностями.

Згідно з п. 2.3 Положення про порядок
видачі банкам банківських ліцензій,
письмових дозволів та ліцензій на
виконання окремих операцій (далі -
Положен ня), затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 17 лип ня 2001 р. № 275, за наявності
банківської ліцензії та за умови
отримання письмо вого дозволу
Національного банку банки мають право
здійснювати операції з валют ними
цінностями, зокрема ведення рахунків
клієнтів (резидентів і нерезидентів) в
іноземній валюті, залучення та
розміщення іноземної валюти на
валютному ринку України, інші операції
з валютними цінностями на валютному
ринку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансо ва установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) пози чальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зо бов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Таким чином банк як фінансова установа
може укладати кредитні договори,
предметом яких є іноземна валюта, за
наявності в нього банківської ліцензії
та відповідного письмового дозволу.

У п. 14 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі», роз'яснено, що згідно з ч. 1 ст.
192 ЦК України, законним платіжним
засобом, обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня.

У зв'язку з цим під час задоволення
позову про стягнення грошових сум суди
повинні зазначати в резолютивній
частині рішення розмір суми, що
підлягає стягненню, цифрами і словами у
грошовій одиниці України - гривні.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60
ЦПК України.

Судова колегія вважає, що відповідач не
довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх
заперечень щодо вищевказаного позову,
що є обов'язком сторін згідно з
засадами змагальності процесу за ст. 10
ЦПК України.

Посилання апеляційної скарги на те, що
дана справа була розглянута за
відсутності належним чином
повідомленого відповідача, не може
бути підставою для скасування
правильного по суті рішення виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК
України, порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Порядок повідомлення осіб, які беруть
участь у справі, про дату судового
засідання врегульовано ст. 74 ЦПК
України.

Належне повідомлення осіб, які беруть
участь у справі, є обов'язковим (ч. 1 ст.
158 ЦПК України), участь у справі є
процесуальним правом таких осіб (ст. 27
ЦПК України).

З матеріалів даної цивільної справи
вбачається, що суд першої інстанції при
розгляді цієї справи допустив деякі
порушення норм діючого ЦПК України.

Між тим, судова колегія вважає, що
порушення норм цивільного
процесуального законодавства України,
які були допущені судом першої
інстанції при розгляді зазначеної вище
справи (неналежне повідомлення сторони
про час та місце судових засідань), не
призвели до неправильного вирішення
цієї справи на підставах викладених
вище.

Отже, судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Заочне рішення Комінтернівського
районного суду Одеської області від 05
вересня 2012 року по цивільній справі за
позовною заявою публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «НАДРА» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення кредитної
заборгованості - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда