Справа № 347/1208/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2014
м. Косів

Косівський районний суд,
Івано-Франківської області в складі:

Головуючого судді : Цалин Б.М.

секретаря: Грицанюк Н.П.

з участю позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представників третіх осіб: Гаврищук
Р.М., Зеленюка Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Косів цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третіх осіб на стороні відповідача без
самостійних вимог: Черганівська
сільська рада, Косівська районна
державна адміністрація, Національний
парк "Гуцульщина" про зобов'язання
вчинити дії, визнання побудови
будинків, весільного комплексу та
вигрібного кювету незаконними.

В С Т А Н О
В И В :

Позивач звернувся до суду із вказаними
позовними вимогами.

Позивач в справі, ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги в збільшеному
вигляді підтримав, суду пояснив, що в с.
Черганівка Косівського району
протягом багатьох років діє
туристично-відпочинковий комплекс
"Синевір", в який входить ресторан,
готель, весільний зал та інші споруди.
При зверненні у відповідні служби він
отримав відповідь, що такий туристично
-відпочинковий комплекс, а саме три
капітальні двохповерхові будинки -
котеджі з гаражами та весільний
комплекс, який складається із двох
великих приміщень побудовані
відповідачем в справі, ПП «Гош» - ОСОБА_2
без дозволу інспекції Держбудконтролю,
в експлуатацію не прийняті та в
Коломийському МБТІ не зареєстровані. В
Косівській РДА відсутня інформація про
розробку проектної документації
«Ресторану», «готелю» чи житлового
будинку ОСОБА_2 в с.Черганівка по вул..
Косівська Косівського району. Окрім
того, ці споруди побудовані ОСОБА_2
самовільно без погодження та дозволу
НПП «Гуцульщина». Відповідачем в
справі, цей цілий комплекс, побудований
частково на меліорованій земельній
ділянці, що суперечить вимогам ст.33 ЗУ
«Про меліорацію земель» а частково на
земельній ділянці НПП «Гуцульщина».
Більше того у вказаному туристичному
комплексі використовується велика
кількість води , яка після її
використання, разом із миючими
засобами, потрапляє до вигрібної ями а
звідти і в грунт, та не виключено
потрапляння хімічних сполук, нечистот,
в питну воду. При діяльності такого
роду комплексу, на дотримання всіх
санітарних норм, повинні бути
встановлені очисні споруди, які
відсутні. Його сім»я, більше трьох
років, намагається відновити роботу
дитячої бази відпочинку «Лісова
Казка», однак влаштована відповідачем
на меліорованих землях, та частково на
землях природно-заповідного фонду НПП
«Гуцульщина», вигрібна яма є свого роду
перепоною для нормальної діяльності
його бази, яка знаходиться неподалік, а
неприємний запах поширюється, як
проїзною частиною дороги так і
доноситься до його дитячої бази, окрім
того поряд розміщені також і дитячий
садок та Черганівська ЗОШ. Просить
постановити рішення суду, яким
зобов»язати відповідача засипати
вигрібну яму, визнати побудову трьох
двохповерхових будинків та весільного
комплексу , що побудовані ПП «ГОШ»
ОСОБА_2 на орендованій земельній
ділянці у лісі НПП «Гуцульщина»
незаконною, визнати побудову ОСОБА_2
вигрібного кювету на орендованій землі
НПП «Гуцульщина» незаконною та
зобов»язати ОСОБА_2 знести незаконно
побудовану дамбу.

Відповідач в справі, ОСОБА_2 вимоги
позову заперечив, суду пояснив, що він
являється Приватним підприємцем та
директором ПП «ГОШ». Вимоги позивача
вважає необґрунтованими а докази
ОСОБА_1 в цій справі надуманими.
Будівництво будівель та споруд на
орендованій земельній ділянці ПП «ГОШ»
проведено згідно всіх норм чинного
законодавства та на підставі
необхідних для такого будівництва
дозволів. Позивачем не надано суду
жодного доказу, в підтвердження
влаштування ним вигрібного кювету на
території орендованої земельної
ділянки . Особливу увагу звертає, що а
ні ним особисто, а ні ПП «ГОШ» жодні
права позивача не були порушеними.
Просить в позові відмовити.

Представник третьої особи на стороні
відповідача, без заявлення самостійних
вимог НПП «Гуцульщина», заступник
начальника відділу державної служби
охорони природно-заповідного фонду
ОСОБА_5 вимоги позову ОСОБА_1 підтримав,
суду пояснив, що відповідач в справі як
директор ПП «ГОШ» - ОСОБА_2 являється
орендарем земельної ділянки 3,0959 га, НПП
«Гуцульщина». Так, працівниками НПП
«Гуцульщина» під час періодичних
перевірок дотримання належного
користування орендованою земельною
ділянкою, відносно ОСОБА_2 було
складено протоколи про виявлені
порушення та відповідно направлені для
розгляду в правоохоронні органи. Що
стосується будівництва проведеного
ОСОБА_2 на орендованій земельній
ділянці та наявності відповідних в
нього дозволів йому нічого не відомо. З
приводу влаштування дамби та
водосховища було складено відповідний
протокол. Аналогічні пояснення в
судовому засіданні надав і представник
НПП «Гуцульщина" Зеленюк Т.М., який
просив вимоги позову ОСОБА_1
задоволити.

Представник третьої особи на стороні
відповідача без заявлення самостійних
вимог Косівської РДА Гаврищук Р.М.
позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала із
підстав викладених в позовах та
просить їх задоволити в повному обсязі.

Представник третьої особи на стороні
відповідача, без заявлення самостійних
вимог Черганівської сільської ради в
судове засідання не з»явився будучи
повідомленим належним чином про час та
місце розгляду справи по суті.

Суд вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи вважає позовні вимоги
ОСОБА_1 безпідставними, не доведеним в
судовому засіданні і такими, що не
підлягають до задоволення за наступних
підстав:

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач в справі ОСОБА_2 являється
директором ПП «ГОШ».

Так, на підставі договору оренди від 17
червня 2004 року (т.1 а.с.130-131), що укладений
між Косівською райдержадміністрацією
та ПП «ГОШ» в особі директора ОСОБА_2,
останньому надано в оренду земельну
ділянку загальною площею 3,0959 га ( у тому
числі три га земель лісового фонду) , що
в с.Черганівка (урочище Дубина)
Косівського району. Вказаний договір
укладено на 49 років.

Як встановлено постановою Львівського
Апеляційного Господарського Суду від
10.03.2011 року (т.1 а.с.155-157), згідно акту
прийому - передачі від 01.07.04 року
вищевказана земельна ділянка передана
у натурі ПП «Гош». Листом № 361 від 27.10.09
року ДП «Центр державного земельного
кадастру» Косівський районний відділ
повідомляє, що в Книзі № 4 реєстрації
договорів оренди земельної ділянки
щодо договору укладеного між ПП «гош»
та Косівською РДА від 17.06.04 року ,
зроблено запис № 67. У мотивувальній
частині вказаної постанови суду ( т.1
а.с.156 зв.) зазначено, що судом першої
інстанції безпідставно не взято до
уваги, відповідно до ст. 35 ГПК України
рішення та постанови судів , що набрали
законної сили, у яких зазначається про
те, що НПП «Гуцульщина» земель немає та
не здійснює їх охорону. Суду не було
надано доказів того, що межі
Національного природного парку
«Гуцульщина» встановлені в натурі і що
земельна ділянка, якою на правах оренди
належно користується ПП «Гош»
співпадають. Також не доведено, які
конкретно земельні ділянки із
зазначенням їх меж, надані НПП
«Гуцульщина» у постійне користування,
а які - без вилучення, як встановлено
додатками № 1, 2 до Указу Президента
України № 456/2002 від 14.05.2002 р «Про
створення національного природного
парку «Гуцульщина».

Вказана постанова Львівського
Апеляційного Господарського Суду від
10.03.2011 року залишена без змін
Постановою Вищого Господарського Суду
України від 17.05.2011 року ( т.1 а.с. 158-160)

Таким чином відповідач в справі, як
директор ПП «ГОШ» ОСОБА_2, являється
правомірним землекористувачем
орендованої земельної ділянки
загальною площею 3,0959 га ( у тому числі
три га земель лісового фонду), що в
с.Черганівка (урочище Дубина)
Косівського району. Вказаний договір
укладено на 49 років. Вказаний факт не
оспорюється та не підлягає
доказуванню.

Як вбачається із постанови Косівського
районного суду від 08.07.2010 року ( т.1
а.с.100-101) судом взято до уваги, що
представленим розпорядженням
Косівської РДА від 06.09.2004 року
стверджено, що ПП «Гош» надано дозвіл
на встановлення збірно-розбірних
дерев»яних конструкцій на орендованій
земельній ділянці в с.Черганівка
Косівського району. На підставі
вказаного розпорядження позивачу
надано дозвіл районним архітектором на
розміщення споруд малої архітектурної
форми, де зазначено, що споруди мають
бути дерев»яні для туристичного
призначення. Згідно з даними
розпорядженнями ПП «ГОШ» виготовлено
проектну документацію із план-схемою
розміщення будівель на виділеній йому
земельній ділянці, що також
затверджено головним архітектором
Косівського району. Таким чином в
судовому засіданні доведено, що
позивачем (ОСОБА_2І.) виконано вимоги
ст.24 ЗУ «Про планування та забудову
територій» а факти наведені в акті
перевірки інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Івано-Франківській області суперечать
дійсним обставинам справи. В
мотивувальній частині вказаної
постанови вказано також (т.1 а.с.101), що
позивачем представлено свідоцтво на
праві власності на нерухоме майно
видане ще 26.05.2008 року Черганівською
сільською радою ПП «ГОШ» на всі об»єкти
нерухомості в тому числі і дерев»яні
будиночки про які зазначалося в акті
перевірки. Дане свідоцтво
зареєстровано в Коломийському МБТІ, що
підтверджено витягом про реєстрацію
прав власності.

Таким чином в силу вимог ст. 61 ч.3 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

В підтвердження заявлених позовних
вимог позивачем долучено до матеріалів
справи протокол № 111-12 Державної
екологічної інспекції в
Івано-Франківській області від 12.10.2012
року ( т.1 а.с.8-9), відповідно до акту
відбору проб вод від 03.10.2012 року у якому
зазначено, що проведено вимірювання
показників складу та властивостей
с.Черганівка Косівського району
поверхневих вод потічка Безіменного.
Доказів того, що стічні води із
туристично - відпочинкової бази
"Синевір" можуть попадати у вказаний
потічок суду не надано.

Відношенням Державної екологічної
інспекції в Івано-Франківській області
№ 03-12/2658 від 15.10.2012 року ( т.1 а.с.97)
стверджено, що при обстеженні русла
потічка фактів скиду забруднюючих
речовин не виявлено.

Як вбачається із акту Державної
екологічної інспекції перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства у галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження із
відходами та небезпечними хімічними
речовинами (т.1 а.с.80- 96) встановлено, що
при проведенні такої перевірки в
санвузли ресторану «Синевір» і в
готелі всипано барвник синього кольору
в каналізаційну мережу із послідовним
багаторазовим зливанням води, через 30-40
хвилин обстежено придорожню канаву в
можливому витоку барвника синього
кольору не виявлено. На час проведення
перевірки фактів витоку
каналізаційних стоків з ресторану
«Синевір» та (готелю) де здійснюється
зелений туризм в придорожню канаву не
виявлено.

Позивачем в судовому засіданні не
підтвердженого жодним доказом
влаштування відповідачем саме на
меліоративних землях чи на землях
природно-заповідного фонду вигрібної
ями.

Із долученої до матеріалів справи
довідки про результати розгляду
звернення депутата Косівської
районної ради ОСОБА_1 (т.1 а.с.115-127) на
а.с.121 зазначено, що ПП «ГОШ» надано
копію угоди № 67 на вивіз рідких
нечистот з МКП «Косівміськводосервіс»
від 24.09.2012 року а також про оплату
виконаних робіт. Зворотні води
«Синевір» та готелю для здійснення
зеленого туризму відводяться до
герметичних септиків з подальшим
вивезенням їх МКП
«Косівміськводосервіс» відповідно до
договору. Як зазначено на а.с.122 , згідно
довідки інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Івано-Франківській області від 13.05.2013
року № 7/9/01-15/122 встановлено, що 06.09.2004
року Косівською РДА видано
розпорядження № 294 про надання дозволу
ПП «ГОШ» для тимчасового встановлення
збірно-розбірних дерев»яних
конструкцій на орендованій земельній
ділянці. Актом технічної комісії про
прийняття в експлуатацію закінчених
збірно-розбірних споруд туристичного
призначення ПП «Гош» від 24.08.2008 року в
с.Черганівка Косівського району
прийнято об»єкти в експлуатацію
закінчені будівництвом. 20.05.2008 року
Черганівською сільською радою
прийнято рішення про оформлення за ПП
«Гош» права власності на 4 тимчасові
нежитлові будиночки та споруди
туристичного призначення , які
знаходяться по вул.. Косівська 1 б
с.Черганівка Косівського району . 26.05.2008
року виконкомом Черганівської
сільської ради ПП «Гош» на ці 4
тимчасові нежитлові будиночки та
споруди туристичного призначення
видано свідоцтво про право власності ,
яке зареєстровано в Коломийському
МБТІ.

Голослівним є твердження позивача про
наявність в його власності чи в
користуванні дитячої бази відпочинку
«Лісова Казка». Як вбачається із
довідки Черганівської сільської ради
№ 191 від 11.07.2011 року рішення сільської
ради на будівництво комплексу кафе-бар
«Лісова Казка», яке належить ОСОБА_1 в
с.Черганівка з 2006 року по даний час не
приймалось. Державного акту на право
власності на земельну ділянку на ім»я
ОСОБА_1 немає. При чому останній і не
надав жодного документу в
підтвердження його права користування
чи власності дитячої бази «Лісова
Казка».

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Відповідно до ст.11 цього ж
Кодексу, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Вiдповiдно до ч. 4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Відповідач заперечує
вимоги позивача, як необгрунтовані та
безпідставні, стосовно предмета спору,
а позивач не довів незаконність дій
відповідача. Твердження позивача щодо
незаконності дій ОСОБА_2 по факту
будівництва на орендованій ним
земельній ділянці не може бути
підтверджено тільки довідкою про
результати розгляду звернення ОСОБА_1
(т.1 а.с.115-127). В поданій на розгляд суду
позовній заяві та в зміненій позовній
заяві позивач взагалі не вказує, яку
саме норму чинного Закону (Кодексу)
порушено відповідачем.

Вирішення даної цивільної справи та
прийняття відповідного обґрунтованого
по ній рішення неможливе без
встановлення фактичних обставин,
вибору норми права та висновку про
права та обов'язки сторін. Всі ці
складові могли бути з'ясовані лише в
ході доказової діяльності, метою якої
є, відповідно до ст.10 ЦПК України,
всебічне і повне з'ясування всіх
обставин справи, встановлення дійсних
прав та обов'язків учасників спірних
правовідносин.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст.60 ЦПК України
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Процесуальними нормами встановлено, як
право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК
України), так і обов'язок із доказування
обставини при невизнані них сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу. Суду не надано доказів того,
що неправомірними діями відповідача по
факту влаштування вигрібної ями,
кювету, побудови трьох двохповерхових
будинків, весільного комплексу а також
спорудження дамби, саме позивачу було
завдано будь яку шкоду, чи порушено
право останнього (на користування чи
власності ), завдано майнової шкоди та
прямих збитків, які знаходяться в
безпосередньому причинному зв'язку зі
вказаними діями відповідача і
підлягають їх відновленню чи
відшкодуванню.

Суд звертає увагу, що вказана справа
знаходиться в провадженні суду із
08.05.2013 року. Позивач у вказаній справі
ОСОБА_1 вже вдруге покидає зал судового
засідання після закінчення судом
дослідження доказів та переходу до
судових дебатів ( 06.08.2013 року та 09.07.2014
року). На доведення заявлених вимог
ОСОБА_1 заявляв клопотання про виклик в
судове засідання для допиту в якості
свідків представників
держсанепідслужби, екологічної
інспекції, Коломийського МБТІ та ін..
Судом вживались заходи до виклику
представників вказаних служб в судове
засідання та із наданих суду відношень,
саме із-за невизначеності конкретних
осіб, що мали б бути допитані в якості
свідків, представники цих служб в
судове засідання не з»явились.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Не може суд прийняти до уваги
наполягання позивача на позовних
вимогах, оскільки вони спростовуються
вищенаведеним та ні чим об'єктивно не
підтверджується. Відповідно до ст.57 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ст. 58 цього ж Кодексу встановлено,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Згідно з частиною першою ст.316 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до п.п. "а","ґ" ч.1 ст.95 ЗК
України, землекористувачі, якщо інше не
передбачено законом або договором
мають право самостійно господарювати
на землі; споруджувати жилі будинки,
виробничі та інші будівлі і споруди.
Згідно п.п."б","г","е" ч.1 ст.96 ЗК України,
землекористувачі зобов'язані:
додержуватись вимог законодавства про
охорону довкілля; не порушувати прав
власників суміжних земельних ділянок
та землекористувачів; дотримуватись
правил добросусідства.

Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України від 30 березня 2012 року № 6, з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених у пункті 4 «Про
практику застосування судами ст.376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)», убачається,
що самочинним вважається будівництво
житлового будинку, будівлі, споруди,
іншого нерухомого майна, якщо вони
збудовані (будуються) на земельній
ділянці, що не була відведена особі, яка
здійснює будівництво; або відведена не
для цієї мети; або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту; або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

Згідно п.17 вказаної Постанови Пленуму,
убачається, що позов про знесення
самочинно збудованого нерухомого
майна може бути пред'явлено власником
чи користувачем земельної ділянки або
іншою особою, права якої порушено,
зокрема, власником (користувачем)
суміжної земельної ділянки з підстав,
передбачених статтями 591, 396 ЦК, ст.103 ЗК
України.

Разом із тим позивач в справі не надав
суду жодного підтверджуючого
документу в порушення відповідачем
його права власності чи суміжного
землекористування.

Відповідно до частин 4, 5 ст.26 ЗУ "Про
регулювання містобудівної діяльності"
від 17 лютого 2011 року №3038-VI, право на
забудову земельної ділянки
реалізується її власником або
користувачем за умови використання
земельної ділянки відповідно до вимог
містобудівної документації.
Проектування та будівництво
об'єктів здійснюється власниками
або користувачами земельних ділянок у
такому порядку: 1) отримання замовником
або проектувальником вихідних даних; 2)
розроблення проектної документації
та проведення у випадках,
передбачених ст.31 цього Закону , її
експертизи; 3) затвердження проектної
документації; 4) виконання підготовчих
та будівельних робіт; 5) прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів; 6) реєстрація права власності
на об'єкт містобудування.

У пп. 22, 23, 24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізовано суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ № 6 від
30 березня 2012 року "Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про правий
режим самочинного будівництва)"
роз'яснено, що знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування про зобов'язання особи,
яка, маючи дозвіл на будівництво
нерухомого майна, допустила при цьому
істотне відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, чи істотне
порушення будівельних норм і правил,
провести відповідну перебудову можуть
бути заявлені як у разі, коли ці
відхилення були допущені при
будівництві нерухомості, так і
внаслідок перебудови під час її
експлуатації (частина сьома ст.376 ЦК ).

Під істотним порушенням будівельних
норм і правил слід розуміти, зокрема,
недодержання архітектурних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших вимог і правил, а також зміну
окремих конструктивних елементів
житлового будинку, будівлі, споруди, що
впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є
відхилення від проекту істотним і
таким, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
суди повинні в кожному випадку
з'ясовувати, зокрема, наскільки
збудована будівля за розміром
відповідає площі, поверховості,
розміщенню та іншим умовам,
передбаченим проектом; як впливає
допущене порушення з урахуванням
місцевих правил забудови, громадських
і приватних інтересів на планування,
забудову, благоустрій вулиці, на
зручність утримання суміжних ділянок
тощо.

У необхідних випадках для з'ясування
питань, що виникають при розгляді таких
справ і потребують спеціальних знань,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може призначити відповідну
експертизу згідно з вимогами ст.143 ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у
разі необхідності її проведення може
бути підставою для відмови в позові,
при цьому факт відхилення від проекту
та порушення будівельних норм і правил
має довести особа, яка пред'явила позов
про знесення самочинного будівництва
(частина сьома ст.376 ЦК , частина перша
ст.60 ЦПК ).

Знесення нерухомості, збудованої з
істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил (у
тому числі за відсутності проекту),
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

В інших випадках суд за позовом
відповідного державного органу чи
органу місцевого самоврядування може
на підставі частини сьомої ст.376 ЦК
України зобов'язати забудовника
здійснити перебудову житлового
будинку, будівлі, споруди або іншого
об'єкта нерухомості, який побудовано чи
будується з істотними відхиленнями від
проекту або з істотним порушенням
основних будівельних норм і правил, у
тому разі, коли таке будівництво
суперечить суспільним інтересам,
порушує права інших осіб, коли
порушення будівельних норм і правил є
істотним, а також є технічна можливість
виконати перебудову.

Так як позивачем в судовому засіданні
не доведено в чому проявляється
порушення його прав зі сторони
відповідача, а на звернення із такими
вимогами від імені державного органу
чи органу місцевого самоврядування
останній повноважень не має, то в
задоволенні вимог ОСОБА_1 слід
відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст. 57, 95, 96, 118,
123, 124 ЗК України, ст.24 ЗУ "Про планування
та забудову територій", п.п.4, 17, 22, 23, 24
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України від 30
березня 2012 року № 6 "Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про правий
режим самочинного будівництва)",
керуючись ст. ст. 213-215, 218 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб
на стороні відповідача без самостійних
вимог: Черганівська сільська рада,
Косівська районна державна
адміністрація, Національний природний
парк "Гуцульщина" про зобов'язання
вчинити дії, визнання побудови
будинків, весільного комплексу та
вигрібного кювету незаконними
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до
Івано-Франківського Апеляційного суду
через Косівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
для осіб, які брали участь у справі, але
не були присутні в судовому засіданні
під час проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Б.М.Цалин