справа № 208/3345/14-ц
№ провадження 2-о/208/55/14
РІШЕННЯ

Іменем
України

28 травня 2014 р.
м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області у складі: головуючого судді -
Ричка С.О.

при секретарі - Щербацевич Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Заводського районного
суду м. Дніпродзержинська цивільну
справу за заявою ОСОБА_1, треті особи
Територіальна громада в особі
Виконавчого комітету
Дніпродзержинської міської ради, Перша
дніпродзержинська державна
нотаріальна контора про встановлення
факту проживання однією сім'єю, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року заявник звернулася до
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська з заявою про
встановлення факту проживання однією
сім'єю не менш, як п'ять років до часу
відкриття спадщини разом з ОСОБА_2,
починаючи з 21.06.1988 року по день його
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 року, треті особи
Територіальна громада в особі
Виконавчого комітету
Дніпродзержинської міської ради, Перша
дніпродзержинська державна
нотаріальна контора, в обґрунтування
своїх вимог заявник зазначила, що
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, помер ОСОБА_2, що
підтверджується копією свідоцтво про
смерть серії НОМЕР_1, яке видане
Заводським відділом державної
реєстрації АЦС реєстраційної служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області та актовим
записом № 73. Заявник ОСОБА_1, 17 березня
2014 року звернулась у Першу
дніпродзержинську нотаріальну контору
з заявою про прийняття спадщини, що
залишилась після померлого. На
підставі її заяв заведена спадкова
справа № 82/2014, але 17 березня 2014 року
державний нотаріус Першої
дніпродзержинської державної
нотаріальної контори надав письмову
довідку з питань діючого
законодавства, в якій відмовив у
вчинені нотаріальної дії - видачі
свідоцтва про права на спадщину, що
залишилась після ОСОБА_2 у зв'язку з тим,
що не підтверджується факт родинних
стосунків із померлим. Спадкове майно,
що залишилось після смерті ОСОБА_2
складається з частки квартири АДРЕСА_1.
Власниками даної квартири є заявник, її
син ОСОБА_3 та померлий, колишній її
чоловік, ОСОБА_2. З покійним ОСОБА_2
позивачка перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 10 червня 1988
року, що підтверджується копією
свідоцтва про шлюб, виданого
Дніпровським відділом РАГС м.
Дніпродзержинська, актовий запис № 334,
по 03 червня 1997 року, що підтверджується
копією свідоцтва про розірвання шлюб,
виданого відділом реєстрації АГС
виконкому Заводської районної Ради
народних депутатів в м.
Дніпродзержинську Дніпропетровської
області, актовий запис № 156. Після
розірвання шлюбу з померлим, ОСОБА_2,
заявник й надалі продовжувала
проживати з ним в одній квартирі, вели
спільний побут, турбувалась про нього
до смерті, забезпечувала продуктами
харчування та медикаментами. Даний
факт можуть підтвердити сусіди. Крім
цього цей факт підтверджується
довідками з лікарні, про поховання, про
прописку померлого та про склад сім'ї,
актам про сумісне проживання, який було
підписано сусідами та складено
представниками КЖЕП «Оріон».
Спадкоємців за заповітом та за законом
у померлого немає, тому заявник
звернулася до суду з заявою про
встановлення факту родинних стосунків
або про встановлення Факту проживання
однією сім'єю не менш як п'ять років до
часу відкриття спадщини з померлим,
тому вона вимушена звернутися з цією
заявою до суду за захистом своїх прав
та інтересів.

Заявник у судове засідання з'явилася,
але надала до суду заяву про розгляд
справи у її відсутності, свої вимоги
підтримує в повному обсязі, просила суд
їх задовольнити.

Представники третіх осіб у судове
засідання не з'явилися.

В зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного запису не здійснюється на
підставі ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та
оглянувши докази по справі, суд вважає
вимоги заявника такими, що підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
заявник та померлий ОСОБА_2 перебували
у зареєстрованому шлюбі з 10 червня 1988
року по 03 червня 1997 року, до розірвання
шлюбу.

Судом встановлено, що після розірвання
шлюбу з ОСОБА_2 заявник і надалі
продовжувала проживала з ним в одній
квартирі, вела спільний побут,
турбувалась про нього до смерті,
забезпечувала продуктами харчування
та медикаментами, цей факт підтвердили
сусіди які мешкають в будинку АДРЕСА_1:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, пояснення яких
були долучені до матеріалів справи.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1, виданого Заводським
відділом державної реєстрації АЦС
Дніпродзержинського міського
управління юстиції вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_2- помер, про що
свідчить актовий запис № 73.

Як встановлено в судовому засіданні,
заявник, ОСОБА_1, 17 березня 2014 року
звернулась у Першу дніпродзержинську
нотаріальну контору з заявою про
прийняття спадщини, що залишилась
після померлого, але нотаріус Першої
дніпродзержинської державної
нотаріальної контори надав письмову
довідку з питань діючого
законодавства, в якій відмовив у
вчинені нотаріальної дії - видачі
свідоцтва про права на спадщину, що
залишилась після ОСОБА_2 у зв'язку з тим,
що не підтверджується факт родинних
стосунків із померлим.

Відповідно до свідоцтва № 3072 виданого
20.02.1998 року Органом приватизації ДМК,
квартира АДРЕСА_1, належить на праві
приватної спільної часткової
власності ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_7 мешкала в квартирі АДРЕСА_1 з
померлим, що підтверджується актом «О
проживании» від 13.03.2014 року, а також
свідченнями сусідів з будинку АДРЕСА_2 -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, кв. 10 - ОСОБА_6.

З матеріалів справи вбачається, що
після смерті ОСОБА_2 залишилась
спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Як встановлено в судовому засіданні
спадкоємців за заповітом та за законом
у померлого немає, тому заявник
звернувся до суду, щоб підтвердити факт
родинних стосунків, а також факт
спільного проживання однією родиною з
померлим.

Відповідно до ч. 1 ст.1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1264 Цивільного
кодексу України, у четверту чергу право
на спадкування за законом мають особи,
які проживали разом зі спадкодавцем
однією сім'єю не менш як п'ять років до
часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу
України, сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Відповідно до 2 ст. 256 Цивільно -
процесуального кодексу України, у
судовому засіданні можуть бути
встановлені також і інші факти, від
яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо за законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

У відповідності зі ст. 8 ЦК України, якщо
цивільні відносини не врегульовані цим
Кодексом, іншими актами цивільного
законодавства або договором, вони
регулюються тими правовими нормами
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини (аналогія
закону).

Відповідно до ст. 257 Цивільно -
процесуального кодексу України, заява
фізичної особи про встановлення факту,
що має юридичне значення, подається та
розглядається судом за місцем її
проживання.

Враховуючи, що судом встановлено, що
заявник проживав зі спадкодавцем,
ОСОБА_2, однією сім'єю не менш як п'ять
років до часу відкриття спадщини, суд
вважає за можливим встановити цей факт,
який має для заявниці юридичне
значення.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 1264 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 10, 60, 209, 212, 214, 215, 256 п. 2 ЦПК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 зі спадкодавцем, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4
року - однією сім'єю з 21.06.1988 року по день
його смерті.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний термін скарги про апеляційне
оскарження, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України з дня його проголошення.

Суддя
Ричка С. О.