Провадження № 22-ц/779/1624/2014
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Шалаути Г.І.,
Шишка А.І.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Комунального підприємства «Єдиний
розрахунковий центр» до ОСОБА_2 про
визнання договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій укладеним на
підставі нормативного акту
обов'язкової дії за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення
Івано-Франківського міського суду від
10 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року Комунальне
підприємство «Єдиний розрахунковий
центр» звернулося в суд з позовом до
ОСОБА_2 про визнання укладеним договору
про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій на підставі нормативного
акту обов'язкової дії.

Заочним рішенням Івано-Франківського
міського суду від 10 лютого 2014 року
позов задоволено. Визнано укладеним на
підставі нормативного акту
обов'язкової дії з квітня 2012 року між КП
«Єдиний розрахунковий центр» та
ОСОБА_2 договір про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій.

Також вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 11 червня 2014 року заяву ОСОБА_2
про перегляд заочного рішення залишено
без задоволення.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, неповне
з'ясування дійсних обставин справи,
неправильну оцінку письмових доказів.
Зазначає, що рішення постановлено за її
відсутності, хоча вона не була
повідомлена належним чином про день та
час слухання справи. Також суд не
прийняв до уваги, що сторони не досягли
згоди щодо всіх істотних умов, які
передбачені актами цивільного
законодавства, а саме ЦК України, не
дотримались обов'язкової для даного
виду договору письмової форми (доказом
чого є відсутність підписів в
долученому до позовної заяви договорі).
За таких обставин, враховуючи
положення ст.ст. 634,638 ЦК договір
вважається неукладеним, тобто таким, що
не відбувся (не існує).

Посилаючись на зазначені обставини
просила рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду апелянт
доводи скарги підтримала з наведених у
ній мотивів.

Представник КП «Єдиний розрахунковий
центр» доводів скарги не визнав
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов КП «Єдиний
розрахунковий центр» суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
відповідач (споживач) не визнавала
права позивача (виконавця) послуг на
укладення договору про надання послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, який
відповідає вимогам типового договору,
та таке право КП підлягає судовому
захисту на підставі п.1 ч.2 ст. 16 ЦК
України шляхом визнання договору
укладеним на умовах, передбачених
нормативним актом обов'язкової дії.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок зроблений судом за належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, оцінки
наданих ними доказів і є правильним.

При цьому колегія суддів враховує
правові висновки, викладені в
постанові Верховного Суду України від
10 жовтня 2012 року у справі № 6-110 цс 12,
прийнятої за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, які є
обов'язковими для всіх судів
відповідно до положень ст.360-7 ЦПК
України.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Івано-Франківської міської
ради «Про організацію та забезпечення
роботи комунального підприємства
«Єдиний розрахунковий центр» від 02.06.2011
року №212-Х Комунальне підприємство
«Єдиний розрахунковий центр» з 01.11.2011
року визначено виконавцем послуг з
управління будинком, спорудою або
групою будинків; з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій; з
ремонту приміщень, будинків, споруд.

Як вбачається із Акту
приймання-передачі внутрішнього
переміщення основних засобів, будинок
по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, віднесено до
переліку будинків, щодо яких позивач
надає послуги з утримання будинків,
споруд та прибудинкових територій (а.с.
13,14).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
житлово-комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на забезпечення умов проживання та
перебування осіб у жилих і нежилих
приміщеннях, будинках і спорудах,
комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.
Виконавцем є суб'єкт господарювання,
предметом діяльності якого є надання
житлово-комунальної послуги споживачу
відповідно до умов договору.

З'ясовано, що перед початком надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій позивачем
були здійснені дії, необхідні для
укладення договору «Про надання послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» у спосіб,
передбачений ст. 634 ЦК України, як
договір приєднання, а саме: здійснено
публікацію суті житлово-комунальної
реформи та даного договору в
офіційному виданні «Західний кур'єр»
від 29.09.2011 року та на сайті www.domivka.if.ua
(а.с.6-9).

Статтями 6, 627 ЦК України передбачено
принцип свободи договору, що означає
право сторін вільно вирішувати питання
укладення договору, вибору контрагента
та погодження умов договору.

Згідно з частиною 3 статті 6 ЦК України
сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

В той же час сторони в договорі не
можуть відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами.

Відповідно до статей 19, 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач житлово-комунальних
послуг зобов'язаний укласти письмовий
договір з виконавцем послуг на основі
типового договору.

Обов'язку споживача
житлово-комунальних послуг укласти
договір з виконавцем послуг, що
передбачений пунктом 3 частини 2 статті
21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»,
відповідає обов'язок виконавця
підготувати та укласти із споживачем
договір на надання житлово-комунальних
послуг з визначенням відповідальності
за дотримання умов його виконання
згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій».

Зважаючи на викладене, умови типового
договору є обов'язковими для сторін
договору, які не мають права відступити
від їх положень і врегулювати свої
відносини на власний розсуд, так як
такий типовий договір набув юридичної
сили, акта цивільного законодавства,
яким його затверджено.

Отже, укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам частини 3 статті 6, статтям 627, 630
ЦК України та статтям 19, 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги».

У разі такої відмови виконавець послуг
має право на звернення до суду за
захистом свого права та інтересу, які
підлягають захисту на підставі пункту 1
частини 2 статті 6 ЦК України, шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії.

Місцевим судом встановлено, що
підготовлений КП «Єдиний
розрахунковий центр» Договір про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
(а.с.6-12) відповідає типовому договору.
За таких умов укладення договору про
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача- відповідача
ОСОБА_2

З врахуванням вищенаведеного суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що порушене
право позивача внаслідок невизнання
його відповідачем підлягає судовому
захисту та обґрунтовано визнав
укладеним між КП «Єдиний розрахунковий
центр» та ОСОБА_2 з квітня 2012 року
договір про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій на підставі нормативного
акту обов'язкової дії.

Посилання апелянта про те, що між
сторонами не досягнуто згоди по всіх
істотних умовах договору, які
передбачені актами цивільного
законодавства, а отже відповідно до
положень ст.ст. 634,638 ЦК, договір є
неукладеним, є надуманими та не
заслуговують на увагу. При цьому
колегія суддів також враховує, що
відповідачем не представлено суду
будь-яких доказів про те, що вона
відмовилася від отримання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, про що подала
позивачу відповідну заяву. А отже,
продовжувала отримувати вказані
послуги, що є доказом фактичних
договірних відносин між сторонами.

Аналогічно не можуть бути прийняті до
уваги і доводи апелянта про порушення
судом норм процесуального права,
оскільки вони не підтверджують того
факту, що ці порушення призвели до
неправильного вирішення справи.

Крім того, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
заочне рішення Івано-Франківського
міського суду від 10 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Г.І. Шалаута

А.І. Шишко