АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Невідомої Т.О. Нежури В.А.

при секретарі - Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
02 серпня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення зі зняттям з реєстраційного
обліку,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ЗАТ КБ
«Приватбанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з
позовом до ОСОБА_1, в якому з
урахуванням доповнень та уточнень
просив звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором шляхом її продажу, а також
виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з
зазначеної квартири, з зняттям їх з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

На обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що 05.09.2008 р. між ОСОБА_1 та ЗАТ
КБ «Приватбанк» був укладений договір
№K2S4GK, відповідно до якого
відповідач отримала кредит у розмірі 842
990,00 грн. зі сплатою 20,04% відсотків за
користування кредитом на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном його повернення 06.09.2013 р.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1
зобов'язань за зазначеним кредитним
договором, 05.09.2008 р. між нею та ЗАТ КБ
«Приватбанк» був укладений договір
іпотеки №K2S4GK, відповідно до якого
відповідач надала в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1.

Справа №2602/3956/12 № апеляційного
провадження:22-ц/796/10128/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Трусова
Т.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І. Посилаючись на
те, що відповідач не виконує
зобов'язання за кредитним договором, в
результаті чого у нього виникла
заборгованість у розмірі 3 144 040,04 грн.,
яка складається із заборгованості по
кредиту - 860 370,00 грн., заборгованості по
процентам - 610 261,43 грн., заборгованості
по комісії - 126 401,75 грн., заборгованості
по пені - 1 397 052,57 грн., а також
нарахованих штрафів у розмірі 250,00 грн.
та 149 704,29 грн., позивач просив в рахунок
погашення зазначеної заборгованості
звернути стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, шляхом продажу предмету
іпотеки, а також виселити відповідачку,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з зазначеної квартири.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 02.08.2013 р. позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_1 за кредитним договором
№K2S4GK від 05.09.2008 р. у розмірі 3 144 040,04
грн., яка складається з заборгованості
по кредиту в сумі 860 370,00 грн.,
заборгованості по процентам - 610 261,43
грн., заборгованості по комісії - 126 401,75
грн., заборгованості по пені - 13 97052,57
грн., штрафів в сумі 250,00 грн. та 149 704,29
грн., в тому числі стягнутої за вироком
Святошинського районного суду м. Києва
від 14.06.2011 р. звернуто стягнення на
користь ПАТ КБ «Приватбанк» на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 96,90
кв. м., передану в іпотеку на підставі
договору іпотеки № K2S4GK від 05.09.2008
р., посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ
«Приватбанк» з укладенням від імені
ОСОБА_1 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем за початковою ціною не
меншою ніж 1 160 000,00 грн.

Надано ПАТ КБ «Приватбанк» право
отримати витяг з Державного реєстру
прав власності, дублікати
правовстановлюючих документів на
квартиру у відповідних установах,
підприємствах, організаціях, незалежно
від форм власності та підпорядкування,
та здійснення усіх передбачених
нормативно-правовими актами дій,
необхідних для продажу предмету
іпотеки.

Вирішено виселити ОСОБА_1, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення зі зняттям
їх з реєстрації за вищевказаною
адресою.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» судові витрати у розмірі 3
326,30 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати у
розмірі 107,30 грн., з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк», посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Зазначала, що суд першої
інстанції не урахував, що вироком
Святошинського районного суду м. Києва
від 14.06.2011 р. задоволено цивільний позов
ПАТ КБ «Приватбанк», яким з неї та її
чоловіка ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» стягнуто 6 957 584,15 грн.
матеріальної шкоди, до складу якої була
включена і заборгованість по
кредитному договору від 05.09.2008 р. у
розмірі 886 440,00 грн.

Заборгованість за вказаним
кредитним договором виникла у зв'язку з
тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» не приймав
від неї жодних платежів, посилаючись на
порушення кримінального провадження
відносно неї.

Крім того вказувала на те, що суд
першої інстанції не повідомляв її про
дату та час проведення судового
засідання, оскільки з 27.06.2013 р. вона
перебувала під вартою в Київському
СІЗО.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник просили задовольнити
апеляційну скаргу з наведених у ній
підстав.

ОСОБА_4 направила до суду
клопотання про розгляд справи за її
відсутності, у зв'язку з перебуванням
на її утриманні малолітньої дитини.

ОСОБА_8 в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк»
просив апеляційну скаргу відхилити,
посилаючись на те, що її доводи є
безпідставними, а рішення суду
законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
КБ «Приватбанк» про звернення
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
відповідачка не виконує зобов'язання
за кредитним договором, а обраний
позивачем спосіб захисту узгоджується
з умовами договору іпотеки та
положеннями Закону України «Про
іпотеку».

Такий висновок суду є законним та
обґрунтованим.

Судом встановлено, що 05.09.2008 р. між
ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк» був укладений договір
№K2S4GK, відповідно до умов якого
відповідач отримала кредит у розмірі 842
990,00 грн. зі сплатою 20,04% за користування
кредитом на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення 06.09.2013 р.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1
зобов'язань за зазначеним кредитним
договором, 05.09.2008 р. між нею та ЗАТ КБ
«Приватбанк» був укладений договір
іпотеки №K2S4GK, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до п.п.2.2., 8.1. кредитного
договору позичальник зобов'язався
повертати кредит у строки та в порядку,
встановленими договором, зокрема
сплачувати щомісячний платіж в сумі 24
955,01 грн. для погашення заборгованості
за кредитом, процентами, винагородам та
комісіям.

В порушення умов договору ОСОБА_1
зобов'язань за кредитним договором не
виконала, внаслідок чого у неї
утворилася заборгованість у розмірі 3
144040,04 грн., яка складається із
заборгованості: по кредиту - 860 370,00 грн.,
процентам - 610 261,43 грн., комісії - 126 401,75
грн., пені - 13 97052,57 грн., а також
нарахованих штрафів в сумі 250 грн. та 149
704,29 грн.

Правильність зазначеного розрахунку
заборгованості ОСОБА_1 в суді
апеляційної інстанції не спростувала
належними та допустимими доказами.

За змістом ст.33 Закону України "Про
іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.п. 16.7.1, 16.9., 18.13 договору
іпотеки Іпотекодержатель має право
звернути стягнення на предмет іпотеки
у випадку затримання сплати частини
кредиту та/або відсотків щонайменше на
один календарний місяць та
задовольнити за рахунок предмету
іпотеки свої вимоги в повному обсязі ,
включаючи відсотки , винагороди та інші
платежі, відшкодування збитків,
неустойки , витрати на утримання
предмету іпотеки, а також на здійснення
забезпечених іпотекою вимог.

Судом встановлено, що позивач
відповідно до п.22 договору іпотеки та
ст.35 Закону України «Про іпотеку» у
червні 2012 р. надсилав ОСОБА_1 вимогу про
усунення порушення зобов'язань за
кредитним договором в тридцятиденний
строк та попереджав, що у разі
невиконання таких вимог Банк має намір
звернути стягнення на предмет іпотеки
у будь-який спосіб передбачений
законодавством України, кредитним
договором та договором іпотеки.

Зазначені вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»
ОСОБА_1 не виконала.

Заявлений ПАТ КБ «Приватбанк» спосіб
звернення стягнення на предмет іпотеки
узгоджується з умовами договору
іпотеки та ст.38 Закону України «Про
іпотеку».

Суд першої інстанції надав належну
правову оцінку доводам ОСОБА_1 про те,
що з неї за вироком Святошинського
районного суду м. Києва від 14.06.2011 р. вже
стягнута заборгованість за кредитним
договором, вказавши, що звернення
позивача з позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки не є подвійним стягненням,
оскільки наявність задоволеного
цивільного позову в кримінальному
провадженні не виконане боржником, що
не позбавляє кредитора і
іпотекодержателя в одній особі
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень ч.4 ст.9, ст.109 ЖК
України ст.ст. 39-40 Закону України «Про
іпотеку» виселення мешканців з
житлового будинку чи житлового
приміщення , яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки ухвалює рішення про виселення
мешканців за умови, якщо мешканці
добровільно не звільнили житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотеко держателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Оскільки 12.06.2012 р. позивач направляв
ОСОБА_1 письмову вимогу про добровільне
звільнення житлового приміщення разом
з усіма членами сім'ї та мешканцями
протягом одного місяця з дня отримання
вказаної вимоги, а відповідачі
добровільно не звільнили житлове
приміщення, суд обґрунтовано виселив
їх з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення.

За змістом ст.303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції на час його ухвалення, в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» № 1304-V11 від 03.06.2014 р.
набрав чинності з 07.06.2014 р., тобто після
ухвалення рішення суду, і втрачає
чинність з дня набрання чинності
законом, який врегульовує питання
особливостей погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів і позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Тобто, з моменту набрання чинності
Закону № 1304-V11 від 03.06.2014 р., і до
набрання чинності спеціального закону,
оскаржуване рішення суду не підлягає
виконанню на будь-якій стадії, в тому
числі і на стадії виконавчого
провадження.

Зважаючи на викладене колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, доводи апеляційної
скарги правильність висновків суду
першої інстанції не спростовують, а
тому вона задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 02 серпня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
Судді: